GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד צור: זה חייב להיות - - -במקומות שבהם מועסקים 24 שעות, קרי – בית מלון, מפעלים ועוד מקומות כאלה, שיש פעילות של 24 שעות אבטחה חמושה כי כך הגדירה משטרת ישראל כגורם המנחה בעניין הזה, או שירות הביטחון במקרים נדירים - שם צריך להשית – ובעיניי, אגב, לא על חברות האבטחה אלא על בעלי העסק – להקים שם כספות.
דוד צור: שבסוף משמרת יפקידו שם את הנשק ומשם הם ילכו לבתיהם לא חמושים.
דוד צור: הרעיון של כספת בבתים בעיניי הוא הזוי.
דוד צור: אגב, הוא כן חל כחובה על אזרחים שמחזיקים כלי נשק.
דוד צור: עבדכם הנאמן הולך עם כלי נשק מימים ימימה, ויש לי כספת בבית ואני חייב להפקיד את כלי הנשק הזה, שלא יהיה זמין לילדים, לתקלות, לתאונות וכן הלאה.
דוד צור: בנושא מוסדות חינוך – אם באמת המגמה היא להסיר את כלי הנשק, זו לדעתי מגמה נכונה וטובה, כי רמת האיום שבגינה נקבע שיהיו חמושים במוסדות חינוך היתה רלבנטית לשנת 2001-2002.
דוד צור: היא פחות רלבנטית להיום .
דוד צור: זה לא אומר שמחר או מחרתיים לא ניתן יהיה לעדכן אותה.
דוד צור: זה התפקיד שלכם, המשרד לביטחון הפנים ומשטרת ישראל לעדכן כל פעם את האיום מחדש, ולגזור מזה את התרחיש הנכון, האם לצייד את האנשים בנשק.
דוד צור: לחברת הכנסת מיכאלי – אני אשמח מאד אם מחר יוסיפו למשטרת ישראל עוד 2-0 אלף שוטרים אבל כנראה זה לא יהיה.
מירי רגב: טוב, את הדיון ביניכם תעשו אחר כך.
מירי רגב: אני רוצה להמשיך את הדיון שלנו.
דוד צור: גם לאמירה של חבר הכנסת דב חנין – שמשטרת ישראל תיקח על עצמה את משימות האבטחה.
דוד צור: זה לא יכול לקרות.
מירי רגב: הוא צריך להגיד את מה שהוא אומר, ואנחנו - -
מרב מיכאלי: אני לא מבינה למה - - רק רציתי שהוא יסביר.
מירי רגב: אחר כך תדברו ביניכם.
מירי רגב: את רשומה לזכות דיבור ומי שצריך לענות לך על זה זו המשטרה ולא חבר הכנסת דוד צור.
<גלי עציון: קודם כל אני רוצה להפנות אתכם ל- 20 בדצמבר, 2010.
<גלי עציון: נרצחה תמר לב בערד, אמא ל – 7 ילדים.
<גלי עציון: זה לא מופיע בסטטיסטיקה של המאבטחים כי הנשק שהיא נרצחה בו היה הנשק של אביו של בעל הנשק, המאבטח, ולכן זה לא נרשם כרצח של מאבטח.
<גלי עציון: המאבטח הזה - אין ויכוח מבחינת החקיקה אם זה היה באזור או לא באזור כי הוא היה מאבטח בקניון במרכז הארץ והוא נסע לסייע לאביו לעקוב אחרי האישה בערד.
<גלי עציון: אז אין ויכוח שלא התקיימו הוראות החוק, גם בפרשנות המאד מרחיבה.
<גלי עציון: עוד תאריך שאני רוצה לציין הוא 5 בדצמבר, 2011.
<גלי עציון: התקיים דיון בוועדה לקידום מעמד האישה באותו עניין בדיוק.
<גלי עציון: אז מה שאני חושבת זה שזה מתכנס לשני דברים: אחד זה אכיפה.
<גלי עציון: אנחנו יכולים להחליט על החוקים הכי יפים שבעולם.
<גלי עציון: אם לא תהיה אכיפה משמעותית – אולי חלק מהחקיקה צריך להיות שיהיה דיווח מסודר לוועדה, אחת לשנה, או משהו דומה, קנסות לחברות השמירה, וכמובן – לא לגלגל את זה רק על חברות השמירה, כי צודק נציג השומרים – זה בסופו של דבר יתגלגל אליהם ואלינו.
<גלי עציון: השורה התחתונה היא שזה לא יהיה שוב דיון כי היו הרבה רציחות בזמן האחרון.
<גלי עציון: אגב, יש אחוז מאד גבוה של מאבטחים שעושים שימוש בנשק לא לצרכי אבטחה.
<גלי עציון: צריך שלא אחת לשנה או אחת לשנתיים יהיה דיון כי הגיעו מים עד נפש, ועד הפעם הבאה שנתכנס שוב ונדבר.
<גלי עציון: זה באמת משהו שחייבים לטפל בו.
<גלי עציון: אם אמרו שהרעיון של כספות בבית הוא הזוי אני רוצה לתת עוד זווית אחת קטנה בכל הנושא של אלימות.
<גלי עציון: אישה שחיה בבית שיש בו נשק והיא חוששת מאלימות היא באותה מידה חוששת לדווח כי זה מטה לחמה.
<גלי עציון: אם לא תדווח על אלימות כי יש סיכוי טוב שישר יקחו את הנשק.
<גלי עציון: ולכן הרעיון בכלל להשאיר את זה בבתים הוא רעיון הרבה יותר גרוע.
דוד צור: ואם הוא לא יפקיד את זה בכספת היא תתלונן?
<גלי עציון: זה לא צריך להיות בבית שלו.
<גלי עציון: עוד מילה קטנה – וזה נכון מה שאומר חבר הכנסת חסון שיש צורך לדעת עלויות, כי זה פועל ישיר לאכיפה.
<גלי עציון: אם זה משהו שהוא יקר והוא מתגלגל על חברות השמירה, זה לא יתקיים.
<גלי עציון: אם יהיה הנושא של הכספות בבתים - - -
מירי רגב: זה לא יהיה.
מירי רגב: אני לא יודעת איך הבאתם את זה.
מירי רגב: זו החלטה הכי - - הכספות בבתים זו החלטה שאני לא יודעת מי הביא אותה ומאיזה רעיון זה עלה.
מירי רגב: לא שמעתי את זה.
<יואל הדר: דיברנו על נשק אישי, לא למאבטחים.
מירי רגב: אנחנו לא מדברים על נשק אישי.
מירי רגב: נשק אישי זה הנחיות של המשטרה לאזרחים.
מירי רגב: היועץ המשפטי, אמרתי לך שאתה מבין במילים, לכן אנחנו עושים פה חלוקה לשלושה דברים, כמו שהמשטרה והצבא אוהבים: אנחנו מדברים על מוסדות פרטיים שתכף נעשה סיכום על זה, אנחנו מדברים על אזרחים עם נשק שקיבלו אישור מהמשטרה, זה לא הדיון.
מירי רגב: הדיון הוא רק על מאבטחים שנמצאים תחת המשרד לביטחון הפנים, על זה אנחנו מדברים.
מירי רגב: והם לא ילכו הביתה להפקיד את הנשק בכספות.
מירי רגב: לכן האמירה הזו שלך היא לא רלבנטית לצורך הדיון.
ישראל חסון: קודם כל, תודה רבה על הדיון החשוב.
ישראל חסון: אני מאד מצטער שאני שומע - -זאת אומרת, יוזמים אותו דרך הזווית הכאובה הזו של רצח, אבל אני מפנה אצבע מאשימה ענקית למשרד לביטחון הפנים.
ישראל חסון: אני רוצה לשאול שאלה מקדימה לפני שאני טוען את הטענה של האשמה.
ישראל חסון: פיני, כמה מאבטחים חמושים הורדו לאור הערכת מצב מחודשת בשלוש השנים האחרונות?
<פיני שיף: תשאל את ניסים.
ישראל חסון: לא רוצה לשאול את ניסים.
מירי רגב: תנו לו לדבר.
<ניסים מור: אני אגיד לך.
מירי רגב: סליחה ניסים, רגע.
ישראל חסון: סלח לי, הוא התוצאה.
ישראל חסון: הוא לא שם חמוש אחד אם הוא לא חייב, כי זה עולה לו.
ישראל חסון: אני שואל את הקצה.
ישראל חסון: לא אותך.
ישראל חסון: אותו.
ישראל חסון: כמה מאבטחים חמושים הורדתם בשלוש השנים האחרונות?
<פיני שיף: מאות ספורות, לא יותר.
ישראל חסון: אני אומר לך, גברתי: הדיון הזה, על הסיפור של האבטחה החמושה, אני קובע שב-85% מהמקרים, ואני זהיר, הוא ביום טוב כיסוי תחת.
ישראל חסון: את יודעת מה זה להפעיל נשק בבית ספר?
ישראל חסון: את יודעת איזו מיומנות צריך להפעיל?
ישראל חסון: את מבינה בכלל מה התכלית של הדבר הזה?
ישראל חסון: אני בא לבית הספר של הילדים שלי ועומדת לי מאבטחת חמושה.
ישראל חסון: אני אומר לה – קודם כל, תעשי לי טובה, רק תגידי לי שהוא פרוק.
ישראל חסון: אתם מבינים מה זה הדבר הזה?
ישראל חסון: מה זה הקשקוש הזה?
ישראל חסון: מי צריך את זה?
ישראל חסון: מה הערכת המצב?
ישראל חסון: ב-2001-2 עשינו את זה כרפלקס מותנה.
ישראל חסון: בנינו גדר, שמנו מאבטחים בכל מקום.
ישראל חסון: השתנו את זה על כולם.
ישראל חסון: מה קרה מאז?
ישראל חסון: האבטחה זה המעגל האחרון של האחרון של הסיכון.
ישראל חסון: האחרון של האחרון של האחרון.
ישראל חסון: זה לא רק ביטחוני, אוקיי?
ישראל חסון: זה גם פלילי, גם ונדליזם.
ישראל חסון: אתה רואה מאבטח בבית ספר שמפעיל נשק על ונדליזם.
ישראל חסון: אם כן זו תקלה.
<פיני שיף: בוא נקווה שהוא לא יעשה את זה.
ישראל חסון: אם כן זו תקלה איומה.
ישראל חסון: לא תקלה.
ישראל חסון: היא איומה.
ישראל חסון: יש שרשרת של גורמים שאתה יכול להפעיל אותם לפני שאתה בכלל שולח יד לאקדח.
ישראל חסון: בשביל מה צריך את ההגדרה הזו?
ישראל חסון: למה צריך כל כך הרבה נשק במקומות האלה?
ישראל חסון: אתה יודע למה?
ישראל חסון: כי זה לא עולה לכם שיט.
ישראל חסון: זה עולה לי.
ישראל חסון: משום שזה הכסף הכי זול וההנחיה הכי זולה שאתם יכולים לפלוט.
ישראל חסון: וסליחה שאני מסתכל עליך, נסים, אני אסתכל על המשרד לביטחון הפנים.
ישראל חסון: זו הנחיה הכי קלה שאפשר לפלוט.
ישראל חסון: ומכאן ההנחיה הפופוליסטית, הלא ישימה, של השר לביטחון הפנים, ידידי, השר יצחק אהרונוביץ, שאומר שעד ה – 1 לספטמבר כל העסקים כולם יהיו מנוטרלים.
ישראל חסון: חברה', אתה יודע מה זה לאסוף 40 אלף כלי נשק?
ישראל חסון: תפסיקו כבר למכור לוקשים.
ישראל חסון: זו החלטה פופוליסטית שנועדה לענות על כאב ולא על בעיה.
ישראל חסון: תצמצמו את ה- 40 אלף כלי נשק ל – 5,000, תעשו סינון יותר טוב מי מחזיק את הנשק, תקבעו פרמטרים שהמאבטח שייקח נשק הביתה יהיה יהיה מאבטח שהסיכוי לתקלה אישיותית שלו הוא שונה, ותהיו בריאים, ותפסיקו לעשות קשקושים.
ישראל חסון: תעשו את מלאכתם, והיא לשמור עלינו, לא להוציא הנחיות פופוליסטיות.
ישראל חסון: 40 אלף חמושים, 4,500 בתי ספר או מוסדות חינוך עם נשק זה כיסוי תחת מטומטם, בלשון המעטה.
מירי רגב: נציג השלטון המקומי.
מירי רגב: יש כאן שניים, אחד בלבד יציג את הנושא.
מירי רגב: תחליטו ביניכם.
<חיים נוגלבלט: אני יושב ראש איגוד הקב"טים ברשויות המקומיות.
<חיים נוגלבלט: אנחנו אולי נסטה מעט כי אנחנו בסעיף 9 לחוק כלי יריה, לא כחברות שמירה, אלא כמפעלים ראויים ברשויות המקומיות, שמחזיקים מחסן נשק, כמובן באישור, והכל, ואנחנו נותנים את הנשק - - -
מירי רגב: הדיון הזה משודר, אז צמצם במידע שלא צריך להגיד אותו.
<חיים נוגלבלט: אוקיי.
<חיים נוגלבלט: אנחנו אלא שמספקים את הנשק לפקחים, לעובדים הרצויים שזקוקים לנשק בשלטון ברשות המקומית.
<חיים נוגלבלט: אנחנו למעשה כוללים גם את הנושא של אבטחת מוסדות חינוך כי מאבטחי מוסדות החינוך נמצאים אצלנו, ברשות המקומית, ואנחנו אלה שמפקחים עליהם ואלא שאמורים לתת להם את ההנחיות.
<חיים נוגלבלט: הנושא הזה לא ישים ברשויות המקומית, מסיבה אחת פשוטה - -
מירי רגב: מה לא ישים?
דוד אזולאי: אני חייב לצאת, אני מתנצל.
<חיים נוגלבלט: לא ישים להפעיל את החזרת הנשק בסיום יום העבודה ברשות המקומית, מכיוון שרובם הגדול – המטרה של הנשק שהם קיבלו זו הגנה על היישוב ועל התחבורה ביישוב.
<חיים נוגלבלט: האחזקה שלו היא לאו דווקא במסגרת שהוא עושה בתפקיד אלא במסגרת שהוא נמצא ברשות המקומית.
<חיים נוגלבלט: אנחנו נכנסים גם לקיבוצים, לקווי תפר, למקומות כאלה, שלא שייך בסוף היום להחזיר את הנשק ולקחת אותו בתחילת היום.
<חיים נוגלבלט: לכן אנחנו באמת חושבים שצריך לצמצם.
<חיים נוגלבלט: גברתי היושבת ראש אמרה בתחילת הדיון שהאירועים, התקלות שהיו, מקרי הרצח שהיו לא היו במוסדות החינוך - - -
מירי רגב: ואם מחר יקרה, חס וחלילה?
מירי רגב: מה נגיד, שזה לא היה ישים, חיים?
<חיים נוגלבלט: נכון, אנחנו מדברים - - -
מירי רגב: לכן זה רק להגיד לך שהמילה "לא" אצלי לא קיימת.
מירי רגב: זה לא קיים.
מירי רגב: תחשוב יצירתית ותמצא פתרון לזה, שמאבטח לא יחזור הביתה עם הנשק, נקודה.
מירי רגב: איך תעשה את זה?
מירי רגב: באיזה פתרונות?
מירי רגב: אתם תציגו לי ותכף נסכם את הדיון.
<חיים נוגלבלט: הפתרון שלנו יהיה פשוט מאד שאנחנו נאלץ לסגור את חדרי הנשק ו - - -
מירי רגב: הפתרון הוא שרופאים יגיעו הביתה בלי כלים לעבודה שלהם.
מירי רגב: את הפתרון תמצא.
מירי רגב: אם אתה חושב שזה חשוב וראוי – אתה תמצא את הפתרון.
מירי רגב: אנחנו כרגע מדברים על בעיה שהיינו צריכים למצוא לה פתרון ולפעול על פי החוק, שמי שאמור לפקח על החוק וליישם אותו זו המשטרה, ומשרד המשפטים, ועכשיו יש שינוי, ותזכיר וכדומה, ולכן אנחנו נפעל על פי החוק.
מירי רגב: אנחנו בית המחוקקים, ואנחנו נגן על האזרח.
<חיים נוגלבלט: אין ספק שנפעל על פי החוק אני פשוט פונה ואומר שהדברים האלה הם לא ישימים.
<דבי גילד-חיו: אני מהאגודה לזכויות האזרח ואני כאן גם מקואליציית ארגונים שנקראת "האקדח על שולחן המטבח", שאנחנו כבר כמה שנים מקדמים את הנושא הזה שנשק של חברות אבטחה לא יגיע למרחב הביתי.
<דבי גילד-חיו: קודם כל רציתי לברך על זה שגברתי שמה את הנושא הזה באופן דחוף על סדר היום, ועל כך שאת מקיימת דיון כל כך מהר עם פתיחת המושב.
<דבי גילד-חיו: נאמרו הרבה דברים, ואני רוצה להגיד שני דברים.
<דבי גילד-חיו: קודם כל לגבי המחירים והיוקר של הטיפול הזה.
<דבי גילד-חיו: הסעיף הזה בחוק שמחייב להשאיר את הנשק בבית הוא כבר מ- 2008.
<דבי גילד-חיו: מאז ועד היום החוק הזה לא נאכף.
<דבי גילד-חיו: החריג לחוק הפך לכלל, אבל בצורה מוחלטת.
<דבי גילד-חיו: כל הזמן, הטענה היחידה נגד זה היתה שזה יקר.
<דבי גילד-חיו: יקר להם להסיע, יקר לאסוף.
<דבי גילד-חיו: זו היתה הטענה היחידה.
<דבי גילד-חיו: אף אוחד לא אמר שזה לא נכון או שזה לא דרוש, זו היתה הטענה היחידה.
<דבי גילד-חיו: אז קודם כל, כמובן, הגנה על חיים של אנשים עולה כסף וחייבים לקחת את זה בחשבון.
<דבי גילד-חיו: מעבר לזה, אני חושבת שעכשיו הטענה קצת נחלשת לאור הדברים שאנחנו רואים שהמשרד לביטחון הפנים מדבר עליהם, ובהקשר הזה אני גם מברכת את השר על כך שסוף סוף נרתם לנושא, ובאמת, אם תהיה הקטנה מאד דרמטית במספר המאבטחים שמחזיקים בנשק, כמו שהם אומרים שהם מכוונים לזה, וגם, שברוב המקומות שניתן – שיופקדו הנשקים במקום, אז אני חושבת שגם העניין של העלויות יהיה הרבה פחות.
<דבי גילד-חיו: לגבי מה אפשר לעשות, היו פה כמה דברים שדוברו – על התיקון של החקיקה.
<דבי גילד-חיו: אני רציתי להציע עוד הצעה – חוץ מהדברים שגבי פיסמן ממשרד המשפטים שדיברה עליהם, והם מאד חשובים, והדברים שגברתי הזכירה על צמצום האזור, שזה יהיה רק למקום העבודה, ועל חובת הפקדה שתהיה בחוק ולא נרמזת, ופיקוח ובקרה וכל זה.
<דבי גילד-חיו: רציתי להציע עוד הצעה, שברישוי של חברות אבטחה יוכנס תנאי בחוק שמחייב בדיקה אם הם ערוכים לכל הנושא הזה של הפקדת נשק, שזה יהיה תנאי ברישוי.
מירי רגב: זה בדיוק אחד הנושאים לסיכום.
חמד עמאר: האחראי על הרישוי של כלי הנשק נמצא כאן?
חמד עמאר: אותו לא שמענו, וזה הדבר הכי חשוב שהיינו צריכים לשמוע.
מירי רגב: לא, זה ממש לא הכי חשוב כי זה לא הדיון.
מירי רגב: הדיון הוא לא על התנאים לקבלת רישיון נשק.
מירי רגב: אמרתי שנקיים על זה דיון בנפרד.
מירי רגב: הדיון היום הוא על סוגיה מאד פשוטה: מה קורה למאבטח שסיים את עבודתו עם הנשק.
מירי רגב: מה עושים עם הנשק.
מירי רגב: הוא הולך הביתה כי אין לו מה לעשות אתו.
מירי רגב: אני לא רוצה לעסוק בקריטריונים.
מירי רגב: אני רוצה שמחר בבוקר – מאבטח שסיים לעבוד בקניון יידע איפה לשים את הנשק ולא בבית, כי הוא מגיע הביתה, וקרה משהו, וקורה לנו, אנחנו בני אדם, ופתאום קרה לו משהו בראש ואז הוא מחליט לעשות משהו לעצמו, לבן שלו או לאשתו.
מירי רגב: ואני רוצה שהדבר הזה לא יקרה.
חמד עמאר: לפחות שנשמע את התבחינים - - -איזה בדיקות נעשות.
מירי רגב: אני לא רוצה להתעסק עם זה.
מירי רגב: אני רוצה לסיים את הדיון ב- 11:00 כי אז מתחילה המליאה.
<שרון צ'רקסקי: אני מויצ"ו.
<שרון צ'רקסקי: אני רוצה להוסיף נתון אחד מעבר למה שנאמר פה על ידי ארגוני הנשים, שאני כמובן תומכת בו.
<שרון צ'רקסקי: אישה שמגיעה למקלט לנשים מוכות נשאלת בטופס שהיא מקבלת, אם יש לבן הזוג שלה נשק או נגישות לנשק.
<שרון צ'רקסקי: זה בין כל השאלות שהיא נשאלת.
<שרון צ'רקסקי: מבין 384 נשים שענו על השאלה בשנת 2012 יותר מרבע מהנשים אמרו שיש גישה לנשק – או שיש רישיון או שיש נשק בבית.
<שרון צ'רקסקי: גם צריך לזכור שהנתון הזה הוא נמוך – הדיווח הוא נמוך.
<שרון צ'רקסקי: יכול להיות שיש יותר ונשים פוחדות להגיד את זה.
מירי רגב: ואתן בכלל חושבות שכן יש מצב ובמשפחות מסוימות האישה פוחדת להגיד את זה בגלל מה שאמרה קודם גלי עציון וגם דבי גולד חיו בגלל עניין הפרנסה, שאולי הן לא אומרות כי זה מקור הפרנסה היחיד שלהם.
<שרון צ'רקסקי: גם יכול להיות שלוקח להן זמן – זו שאלה שהן נשאלות ביום הראשון שהן מגיעות למקלט.
<שרון צ'רקסקי: יכול להיות שהן יענו על השאלה הזו אולי אחרי חודש, חודשיים או שלושה.
<שרון צ'רקסקי: לא בטוח שאישה שמגיעה למקלט יכולה לענות על השאלה הזו.
<שרון צ'רקסקי: אבל יש פה נתון: יותר מרבע מהנשים שענו על השאלה אמרו שיש לגבר או רישיון או נגישות לנשק.
<פיני שיף: בשתי מילים – אני מבקש שהדברים שנאמרו פה על ידי חבר הכנסת ישראל חסון ועל ידי חבר הכנסת דוד צור ייחרתו כאן כי הם פגעו בדיוק במטרה, בדיוק במטרה.
<פיני שיף: ראיתי גם את גברתי רושמת דברים לצורך העניין.
<פיני שיף: תראי, אומרים שהמשרד לביטחון הפנים ואפשר לחשוב שאנחנו מדברים פה על ה- office of homeland security בארצות הברית.
<פיני שיף: לא.
<פיני שיף: המשרד לביטחון הפנים, מדובר על האגף לרישוי כלי יריה - אני מקיים שיתופי פעולה גם עם האגף לרישוי כלי יריה וגם עם משטרת ישראל, ואני רוצה להציע לך הצעה.
<פיני שיף: אני חלילה לא רוצה לפגוע בכבודו של אף אחד.
<פיני שיף: מי שצריך לעסוק בנושא הדיון כפי שאת הגדרת אותו זה משטרת ישראל , אגף מבצעים וחטיבת האבטחה במשטרה.
<פיני שיף: האגף לרישוי כלי יריה- אגב, כל הביקורת שהועברה פה על כספות, וכך הלאה וכך הלאה - זה פרי דמיונם ההזוי של אנשי האגף לרישוי כלי יריה, שאי בשום פנים ואופן לא יודע מאיפה הם הביאו את זה.
<פיני שיף: אבל אני אומר עוד פעם: הגוף המבצעי שיודע לנתח, לקבוע הערכות מצב, לקבוע מודיעין, לקבוע נתונים מבצעיים של התנהלות חברות האבטחה, זה משטרת ישראל.
<פיני שיף: אין בילתה בעניין הזה.
מרב מיכאלי: אני רוצה לחזק את ידייך ולהצטרף לברכות, גברתי היושב ראש, על הדיון הזה, שאי אפשר להפריז בחשיבותו.
מרב מיכאלי: אני רוצה להגיד קודם כל שההתייחסות שאנחנו מדברות עליה זה באמת רצח, ומה שבאמת הרחיבו פה, חברותיי מארגוני הנשים, בעניין מה שאנחנו קוראות אלימות כלפי נשים וילדות וילדים, ואני רוצה להוסיף את הקומה העוד פחות נראות ולהסיק ממנה על אלה שעוד פחות נראות, היום.
מרב מיכאלי: אנחנו יודעות, במרכזי הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית שפחות זה מגיע לרצח.
מרב מיכאלי: זאת אומרת, אלימות, מה שאנחנו מכנות "אלימות" לפעמים מגיעה לרצח.
מרב מיכאלי: אלימות מינית פחות מגיעה לרצח אבל אלוהים יודע שהיא לא פחות גרועה.
מרב מיכאלי: אנחנו יודעות על זה היום יותר ויותר על הדבר הזה שבדיוק האקדח בבית, כשמתבצע אונס מתמשך בבית, פגיעה מינית בתוך המשפחה, ששוב, אנחנו יודעות ויודעים שזה דבר שהוא מאד רווח.
מרב מיכאלי: הוא קורה בהמון בתים, והנה, פתאום הוא מתקיים בצל נוכחותו של האקדח, שזו עוד קומה לפגיעה מינית.
מרב מיכאלי: מה שזה חושף בעיניי זה את הדבר של מה זה עושה לחברה שלנו כשנשק מתחיל להיות דבר כל כך מצוי בכל בית רביעי.
מרב מיכאלי: אנחנו יכולות לראות בארצות הברית מה קורה כשמנסות ומנסים שם להתמודד עם התופעה הזו שנשק הוא באמת כל כך נוכח בחברה.
מרב מיכאלי: אני מרגישה שזה איזה מין רגע שבו באמת, אם אנחנו לא נשים קו אדום מאד ברור ונהיה מאד נחרצות ונחרצים באיסוף הנשק הזה, בהורדת הסטנדרט של איפה בכלל נמצא נשק וכמה הוא זמין, סליחה על הקלישאה – אני מרגישה שיש כאן סכנה של מדרון חלקלק.
מרב מיכאלי: זה משפיע גם על אווירת האלימות בחברה, גם על יחסי הכוחות ובהקשר הזה, מה שאמרה עורכת הדין מנעמת - הגנה על חיי אדם עולה כסף.
מרב מיכאלי: זה אירוני וכואב לחשוב שהנשק הזה ניתן, והמאבטחים האלה מושמים בתירוץ של הגנה על חיי אדם, ובצד השני של זה זה הופך להיות סכנה מוחשית לחיי אדם, אלא מה?
מרב מיכאלי: שחיי האדם שזה מסכן הם חיי אדם פחות נחשבים.
מרב מיכאלי: לא נעים להגיד – ילדות, ילדים ונשים הם בני אדם מסוג ב', שההגנה על חייהם פתאום, כשזה להגן על החיים שלהם זה עולה כסף.
מרב מיכאלי: כשזה נחשב להגנה ציבורית, משהו ערטילאי, ששומר על ציבור כללי, אף אחת לא הנידה עפעף על כמה כסף זה יעלה לקנות את ה – 40 אלף כלי הנשק האלה ולשים את המאבטחים האלה.
מרב מיכאלי: אז נדמה לי שצריך גם להתחיל לקרוא לנשים, לילדות ולילדים האלה בני אדם שעל החיים שלהם צריך להגן לא פחות מאשר על אלה שעבורם, כביכול, הושמו המאבטחים עם כלי הנשק מלכתחילה.
<ניסים מור: עולה רושם של ג'ונגל ושל כסת"ח, אני רוצה לומר שמתוקף תפקידה, המשטרה בוחנת כל הזמן בהתאם למציאות, ונתתי מספר דוגמאות בתחילה – אם זה מאבטחים באוטובוסים, שלא קיימים, במסעדות – שלא קיימים - - -
מירי רגב: שמעתי את זה.
<ניסים מור: לא קיימים זה אומר על כל המשתמע.
מירי רגב: שמעתי את זה, תאמין לי שאני מבינה את מה שאמרת.
<ניסים מור: אנחנו בוחנים את העניין ויכול להיות שנגיע בסופו של דבר לתהליך שהדיון לגבי כספות יהיה מיותר.
מירי רגב: הדיון לגבי כספות אני אתייחס אליו ואני גם מתכוונת לדבר על זה עם השר.
מירי רגב: זה לא מיותר, זה מגוחך.
מירי רגב: קודם כל אני רוצה להודות לכם, אני המשטרה, שהגעתם, ובפתיחות, וגם המשרד לביטחון הפנים, ושמתם את הדברים על השולחן.
מירי רגב: הבעיה היא בעיה חמורה ביותר, ובעיניי היא חמורה עוד יותר מזה שאני מבינה שאתה ואני לא מבינים את נוסח החוק.
מירי רגב: אם אתה ואני לא מבינים את נוסח החוק, אז אנחנו בבעיה גדולה.
מירי רגב: אני יודעת לקרוא, אני לא מבינה כמוך, אתה יועץ משפטי, אבל אם אתה ואני והיועץ המשפטי עידו יצחק ומירי פרנקל שור, היועצת – לא מבינים, כולם, את מה שכתוב פה, אנחנו בבעיה.
מירי רגב: צמצום כלי הנשק במדינת ישראל זה מאסט.
מירי רגב: אני שמחה שכבוד השר החליט את זה.
מירי רגב: ולכן יהיה דיון בעוד חודש, שבו המשטרה תבוא ותציג את מדיניות צמצום כלי הנשק במדינת ישראל, מה הם הקריטריונים לקבלת נשק, כיצד מצמצמים את כלי הנשק, מי יקבל נשק, בדיוק מה שגם חבר הכנסת עמאר ביקש - יהיה דיון ייעודי לטובת העניין הזה ואני שמחה ומברכת על זה.
מירי רגב: אבל הדיון היום לא מדבר על קריטריונים.
מירי רגב: הדיון היום מדבר על דבר מאד פשוט: האקדח הוא לא רהיט בבית.
מירי רגב: מאבטח סיים את עבודתו- הוא צריך להפקיד את הנשק.
מירי רגב: וניסים, אל תדברו אתי על כסף.
מירי רגב: זה בכלל לא עולה כסף.
מירי רגב: תכניס לרישוי עסק תנאי שאומר דבר מאד פשוט: אף עסק לא מקבל רישוי עסק אם בתנאי שלו הוא לא דואג לאכסן את הנשק.
מירי רגב: תאמין לי, מנכ"ל המלון מיד ימצא פתרון לנושא הזה.
<פיני שיף: יוצא מן הכלל.
מירי רגב: באחד מהחדרים שהוא נותן לאיזה VIP שמגיע אליו.
מרב מיכאלי: יותר מזה – אפשר לקחת את הרישיון למי שלא - - -
מירי רגב: לכן, אל תספר לי סיפורים.
מירי רגב: אין פה עבודת מטה, ואל תגלגלו את זה לאף אחד.
מירי רגב: אנחנו רוצים למנוע את זו שירצחו אותה או זה שיתאבד או חס וחלילה אירוע אחר.
מירי רגב: תכניס מחר בבוקר – אתה לא צריך לזה הוראת שעה, אתה לא צריך לבוא אלי לתקנות – ואם כן, אני אשאיר את כל הוועדה עד שאני מאשרת את זה.
מירי רגב: אתה לא צריך שום דבר.
מירי רגב: פשוט להוציא הנחיה שמחר בבוקר עוד היום אתה מגיע, מכניס לטובת כל מי שמקבל רישוי עסק, תנאי פשוט: כל מי שיש לו רישוי עסק עם מאבטח ונשק, צריך לדאוג לאכסון כלי הנשק שלו.
מירי רגב: כי מחר בבוקר ולדימיר יצטרך לדאוג לאיפה הוא מאכסן את הנשק.
מירי רגב: עכשיו הוא יצטרך לקנות כספת.
מירי רגב: עכשיו, מה זה הסיפור של הכספת?
מירי רגב: איך עלה לכם הרעיון של כספת?
מירי רגב: אני לא יודעת אם לצחוק או לבכות, אני באמת לא מאמינה שזה עלה מכם.
מירי רגב: איך עלה הרעיון של הכספת?
<פיני שיף: זה לא מהמשטרה.
מירי רגב: הרי הרעיון של הכספת - - -
<קריאה: העסק - - -
מירי רגב: בעסק זה מצוין.
מירי רגב: בעסק – מצוין, אבל לא בבית.
מירי רגב: גמרנו להסביר את העניין.
מירי רגב: אם לא הצלחתם לשכנע אותי עד עכשיו אין יותר להסביר את העניין.
מירי רגב: גמרנו.
מירי רגב: שעה וחצי של דיון על הדבר הזה.
מירי רגב: אז הנושא הזה של כלי נשק בבית המאבטח ירד מהפרק.
מירי רגב: המאבטח לא צריך לדאוג להפקדת הנשק.
מירי רגב: גם הוא ירד מהעסק.
מירי רגב: תנו למאבטח לעבוד.
מירי רגב: הוא מגיע לקניון, לפאב, למפעל – הוא מגיע, מקבל נשק, מבצע את תפקידו, מחזיר את הנשק למקום עבודתו, וזה בתוך רישוי עסק.
מירי רגב: ואני מבקשת בעניין הזה תוך שבועיים דיון אצלי מה קורה עם רישוי עסק והפקדת נשק.
מירי רגב: זה הפתרון הטוב ביותר, היעיל ביותר.
מירי רגב: לא צריך כסף ולא צריך תקנים ולא צריך עוד אנשים.
<שרון צ'רקסקי: ב-2011 זה נאמר כבר.
מירי רגב: 2011 זה 2011.
מירי רגב: אני עכשיו יושבת ראש ועדת הפנים.
מירי רגב: אז אני עוד שבועיים אבדוק מה קורה.
מירי רגב: אני לא יכולה להיות אחראי על מה שקרה ב- 2011.
מירי רגב: החוק, משרד המשפטים – חברים, משרד המשפטים ומשרד הפנים.
מירי רגב: תזכיר החוק והחוק לא תואמים בעיניי.
מירי רגב: אני לא יודעת מה זה – אם אתה אומר לי ש "האזור בו הוא מועסק", גם אני וגם חבר הכנסת דב חנין מבינים שזה הקניון, ואתה מבין שהאזור שבו הוא מועסק זה הקניון שנמצא בתוך קרית גת – אנחנו בבעיה.
מירי רגב: לכן אני מבקשת שתזכיר החוק יהיה מאד מדויק כשמדובר בחיי אדם.
מירי רגב: שיהיה כתוב בדיוק המקום שבו הוא עובד, אם זה יותר נוח, והחוק יתייחס בדיוק לארבעת המרכיבים שדיברת עליהם, שזה מצוין, אבל אני מבקשת שתהיה הגדרה מדויקת היכן בעל הרישיון, המאבטח שיש לו אישור להחזקת נשק יכול להחזיק את הנשק.
מירי רגב: יהיה מיקום מסודר.
מירי רגב: אני לא מבינה מה זה "בתחומי אחד ממחוזות משטרת ישראל".
מירי רגב: משטרת ישראל זה כל ירושלים, כל קרית גת, זה כל הדרום.
מירי רגב: זה גם בבית של אותו אחד שגר בדרום.
מירי רגב: לכן הוא לא עשה עבירה.
מירי רגב: אז אני מבקשת שתזכיר החוק יהיה - - אני מבקשת מהיועצים המשפטיים של הוועדה לא להביא את זה לדיון אם בתזכיר החוק הנושא הזה לא ברור חד משמעית.
מירי רגב: לכן חבל על העבודה של המשרד לביטחון הפנים, של משרד המשפטים ושלנו.
מירי רגב: יש לנו עוד כמה דברים לעשות בוועדה הזו.
מירי רגב: תביאו לי תזכיר חוק מסודר, מדויק במה שקשור לחיי אדם.
מירי רגב: זה במה שקשור לתזכיר החוק.
מירי רגב: אני מציעה למשרד לביטחון הפנים להקשיב לדברי ולדימיר, סך הכל מאבטח, הוא מכיר את העבודה שלו.
מירי רגב: הוא רק רוצה אבא ואמא.
מירי רגב: כמו כולנו, אגב.
מירי רגב: עלה כאן רעיון לא רע לגבי גוף אבטחה.
מירי רגב: זה לא גוף שצריך מנכ"ל וסמנכ"ל ומזכירות ורכבים, כמו שאנחנו מכירים כבר, שיש גוף ומתחילים לנפח את המערכת.
מירי רגב: אפשר להחליט על איזשהו גורם שיהיה אחראי על כל סוגיית האבטחה, שאפשר יהיה לפנות אליו בקטע של פניות הציבור, של לבוא ולהעלות טענות.
מירי רגב: תחשבו על זה, זה נראה לי רעיון נכון.
מירי רגב: אני גם אחליף על זה מילה עם השר לביטחון הפנים.
מירי רגב: מוסדות החינוך – אני שמחה שזו ההחלטה לגבי הנשקים .
מירי רגב: עם זאת, דעתי לא נוחה מזה שיהיה מאבטח שבכלל לא יוכל לתת איזשהו מענה מקצועי – תפקודי לאיזה אירוע שחס וחלילה יכול לקרות.
מירי רגב: רק מחר אני נוסעת לאזכרה של ילדי אביבים, לאירוע המזעזע שהיה.
מירי רגב: ילדים בני 7.
מירי רגב: לכן אני אומרת שוב: הניידת הזו, הניידת שאמורה לתת גיבוי מקצועי לאותו מאבטח בלי נשק, נראה לי שזה הכיוון הנכון.
מירי רגב: שניידת בעיר יכולה להיות זמינה.
מירי רגב: אני לא נכנסת לעבודת המטה, אני סומכת עליכם, ניסים, אבל תזכור שזה שלא היה היום אסון, בעוד חודש יבוא מישהו ויגיד: למה אין מאבטח עם נשק במוסדות הילדים?
מירי רגב: לכן צריך לעשות את זה באיזון ובמינון הנכון.
מירי רגב: השילוב של מצד אחד בלי נשק בבית הספר ומצד שני ניידת כזו באזור, עם נשק – נראה לי מינון נכון, רעיון טוב ובוודאי לא מגוחך כמו הכספת בבית של המאבטח.
מירי רגב: לכן, אני מסכמת שבעוד שבועיים יהיה דיון בנושא של רישוי העסק.
מירי רגב: בנושא הקריטריונים – בעוד חודש דיון.
מירי רגב: בעוד חודש תציגו גם את סוגיית מוסדות החינוך.
מירי רגב: תודה רבה לכולם, הסתיים הדיון.
מירי רגב: אני מבקשת להביא לאישור הוועדה את הקמת ועדת המשנה לענייני ביטחון הפנים, שישיבותיה יהיו חסויות.
מירי רגב: ועדת משנה כזו הוקמה לראשונה בכנסת ה-17, פעלה גם בכנסת ה-18, ואני סבורה שהיא נחוצה גם היום.
מירי רגב: הוועדה הזאת תפעל באותה מתכונת של ועדת שירותים חשאיים בוועדת החוץ והביטחון, שהייתי חברה בה.
מירי רגב: אני מכירה את הסוגיה הזאת גם כצנזורית צבאי ראשית.
מירי רגב: בגלל רגישות העניין, הדיונים של הוועדה יתקיימו בחדר של ועדת המשנה לשירותים חשאיים.
מירי רגב: אנשים לא יוכלו לדבר אחרי הוועדה, ומי שידליף, חס וחלילה, קצה של כותרת מהוועדה, יעבור, בדיוק כמו שעובר כל אחד שמדליף מוועדות.
מירי רגב: אני מתכוונת לטפל בעניין הזה בצורה הכי חריפה שיכולה להיות.
מירי רגב: זו ועדה שיש בה חמישה חברים, ואני לא מתכוונת שיודלף ממנה שום דבר.
מירי רגב: אני מתכוונת שגם השרים, גם המפכ"ל וגם שב"ס יוכלו לדבר על הדברים הכי רגישים – אם זה בהגנת עדים, אם זה בנושא של האסיר איקס, אם זה בנושא ראשי ערים מאוימים.
מירי רגב: כל נושא שחברי הוועדה יחליטו שהם מעלים אותו – כל הדיבורים על הנושא הזה יהיו בתוך הוועדה ושום דבר לא מחוץ לוועדה.
מירי רגב: צריך לשמור על סודיות מוחלטת, כי הרגישות היא מאוד גבוהה.
מירי רגב: אני מבקשת להביא לאישור הוועדה את ההחלטה על הקמת ועדת המשנה לביטחון הפנים, בהתאם להוראות סעיף 109(א) לתקנות הכנסת.
מירי רגב: הוועדה מורכבת מחמישה חברים: שניים מהאופוזיציה ושלושה מהקואליציה.
מירי רגב: אני חושבת שזה מינון נכון.
מירי רגב: כך בדיוק מורכבת ועדת המשנה לשירותים חשאיים, וכמובן הרכב הוועדה הזו מקובל על יושב-ראש הקואליציה.