GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אמנון כהן: יכול להיות שהוא מדבר הכול לא נכון.
אמנון כהן: בוא נשמע עכשיו, ואחר-כך תגיד מה שיש לך להגיד.
שי קרפ: תודה.
שי קרפ: השטח הזה נכלל בתוך שטח אש 107.
שי קרפ: הסכמי אל-רוחה שנכללים על השטח הזה באמת הגדירו אפשרות לעבד את השטחים החקלאיים הפרטיים.
שי קרפ: לא ניתנה שום רשות לבן-אדם להיכנס לקרקע שלא שלו, ולבצע עיבוד, או אחזקה, או שימוש כלשהו, אם הוא לא קיבל את אישור בעל המקרקעין.
שי קרפ: במקרה הזה, המדינה היא בעלת המקרקעין.
שי קרפ: מי שנכנס, עשה את זה שלא ברשות, לא בסמכות.
שי קרפ: ואחרי ייעוץ משפטי, אנחנו באנו, ופינינו והשבנו את הקרקע למדינה, כמו שאנחנו צריכים לעשות על-פי תפקידנו.
אמנון כהן: בבקשה, אדוני, רצית לשאול שאלות.
אמנון כהן: אתה רצית לשאול שאלה.
קריאה: אני - - -.
קריאה: עורך-הדין חוסני ידבר.
קריאה: אם יחסר משהו, - - -
אמנון כהן: עורך-הדין חוסני.
אמנון כהן: מה שאתם רוצים.
אמנון כהן: אתה מייצג את המשפחות?
חוסני אבו חוסין: אני מייצג את המשפחות.
חוסני אבו חוסין: אני רוצה לומר דבר פשוט: מה שנעשה כאן זה מעשה בריונות לשמו.
חוסני אבו חוסין: לא יותר ולא פחות.
אמנון כהן: איך אתה קובע את זה?
חוסני אבו חוסין: בריונות מטעם המדינה, מטעם מינהל מקרקעי ישראל, מטעם - - -.
חוסני אבו חוסין: אף-אחד לא בדק את הדברים.
חוסני אבו חוסין: כשמספרים כאן, בוועדת הפנים של הכנסת, פשוט צריכים להיות מוסמכים.
חוסני אבו חוסין: נתחיל מאל"ף: בשנת 1947 – ב-27 לספטמבר 1947 – החלקה הזאת, בשטח של 30 דונם, 531 מטר, נרשמה על שמו של מוסטפה ג'מאל – מוסטפה מסעוד ג'מאל – ומחמוד מסעוד ג'מאל.
חוסני אבו חוסין: יש כאן את הנסח המנדטורי שלפיו - - -
אמנון כהן: אבל הוא אומר שקנו אחר-כך.
אמנון כהן: יותר מאוחר קנו את הקרקע.
חוסני אבו חוסין: רק רגע.
חוסני אבו חוסין: אני אתחיל מההתחלה.
אמנון כהן: אנחנו לא רוצים היסטוריה.
אמנון כהן: אני רק רוצה לדעת, כמו שאמרת: עשו לא בסמכות, ולא ברשות.
אמנון כהן: תוכיח לי שהם לא עבדו בסמכות.
אמנון כהן: הם קנו את הקרקע.
אמנון כהן: היה הסדר אחרי זה.
אמנון כהן: המדינה קנתה את הקרקע, ונתנה את זה למינהל מקרקעי ישראל לשמור עליה.
חוסני אבו חוסין: לא, ברשותך.
אמנון כהן: שנייה, אני איתך עכשיו.
אמנון כהן: אני לא צריך לשמוע עכשיו היסטוריה.
אמנון כהן: אני אומר ענייני.
אמנון כהן: הוא אומר: ב-47' אתה צודק, היתה קרקע על מוסטפה וחבריו.
אמנון כהן: בשלב מסוים המדינה אומרת: רכשתי חלק ממנה כי רצתה לפתח כביש - - -
הישאם יונס: ב-54' הופקעה, לא רכשה.
הישאם יונס: המדינה הפקיעה.
חנין זועבי: הפקיעה.
אמנון כהן: הפקיעה, לא הפקיעה – - -
הישאם יונס: לא, זה חשוב.
אמנון כהן: - - גם אצלי – אני קונה דונם, מפקיעים לי 60%-50% לכביש.
הישאם יונס: אתה לא קנית, ואתה - - -.
הישאם יונס: אתה השקעת, ומכרת את האדמה לרשות - - -, כי ככה יצרת - - - על אדמות.
אמנון כהן: אדוני, אני לא נכנס לזה.
אמנון כהן: הפקיעו.
הישאם יונס: יצרת לי שטר מכר פיקטיבי.
אמנון כהן: אחרי שהפקיעו, אתה נכנסת עוד פעם?
הישאם יונס: אז אתה לא צודק, אדוני.
הישאם יונס: אלוהים ישפוט אותך.
הישאם יונס: למעלה.
אמנון כהן: אני מבקש, אדוני: תעזוב את אלוקים בצד.
אמנון כהן: הוא יודע לשפוט כל אחד.
אמנון כהן: תאמין לי, הוא יודע הכי טוב.
הישאם יונס: אלוהים ישפוט - - -.
הישאם יונס: אתה לא יכול לגנוב את - - - שלי, - - - בשטר מכר מזויף.
אמנון כהן: אדוני, אתה רוצה לנהל את הדיון?
הישאם יונס: אלו האדמות שנלקחו מאיתנו.
חנין זועבי: אבל אנחנו - - - שלנו עכשיו.
הישאם יונס: למה לטייח את הדברים?
הישאם יונס: תגידו את הדברים לגופם.
אמנון כהן: מי זה?
עפו אגבאריה: הוא בעל קרקעות שם.
אמנון כהן: כל אחד מדבר, ואני רוצה לשמוע.
הישאם יונס: בעל קרקעות.
הישאם יונס: אתה יודע מה?
הישאם יונס: אני רוצה לתרום למדינת ישראל קרקע של רמת השופט ועין השופט – על כל דונם שאני נותן, שייתנו דונם.
אמנון כהן: אדוני, תקשיב טוב עכשיו.
הישאם יונס: אני מקשיב.
הישאם יונס: סליחה שהתפרצתי.
אמנון כהן: עוד פעם אתה מתפרץ, אתה בחוץ.
הישאם יונס: זה הכאב של - - -
אמנון כהן: אתה תהיה בחוץ.
הישאם יונס: אני יכול לצאת - - -
אמנון כהן: אני הזמנתי, ואני מכבד אתכם.
הישאם יונס: תודה רבה.
אמנון כהן: חבר הכנסת הזמין דיון, ואני רוצה דיון מכובד, ואם יש בעיה נפתור אותה.
אמנון כהן: תסכולים של 50 שנה, זה לא התפקיד שלי לפתור – זה במקומות אחרים.
אמנון כהן: מי שרוצה לתרום - - -
הישאם יונס: אני הולך עם התסכולים לקבר - - -
אמנון כהן: אני קטן.
אמנון כהן: תסכולים של המדינה.
אמנון כהן: אז בוא נשמע את כל התסכולים של כולם עכשיו, ונעזוב את הדיון הזה.
אמנון כהן: יאללה, כל תסכול, תתחילו: 50 שנה אחורה – תסכולים.
אמנון כהן: עכשיו מדברים על תסכולים.
חנא סוייד: לא, תעזוב.
עפו אגבאריה: בוא נשמע את עורך-הדין.
אמנון כהן: לעוד מישהו יש תסכולים?
אמנון כהן: בבקשה, תמשיך עם התסכולים.
הישאם יונס: אני אגיד לך, אם ירשו לי.
אמנון כהן: עד השעה 12 נשמע תסכולים.
אחמד מלחם: אבו אחמד.
הישאם יונס: לא.
הישאם יונס: עזוב, אבו אנאס.
הישאם יונס: תסכולים: ב-1954 שכרנו את מר - - - כעורך-דין.
הישאם יונס: הגענו לבית-המשפט העליון, שאמר: אני לא יכול להתערב בהחלטות כנסת.
הישאם יונס: האדמה שלכם – אדמת אל-רוחה כולה – הופקעה למטרות צבאיות.
הישאם יונס: אנחנו היינו תחת משטר צבאי ולא יכולנו לצאת לחדרה, לרופא.
הישאם יונס: אחותי מתה בגלל שאבא שלי לא יכול לקבל רישיון, לקחת את אחותי לחדרה לרפא אותה.
הישאם יונס: חזרתי מ"כדורי", ואני בוגר "כדורי" – בית-ספר הכי טוב שהיה במדינת ישראל – שאלתי: איפה אחותי?
הישאם יונס: אמרו לי: האחות מתה.
הישאם יונס: למה?
הישאם יונס: אבא לא קיבל רישיון.
הישאם יונס: זה תסכול אחד.
הישאם יונס: תסכול שני: האדמות שלי – למה בגבעת עדה יכולים לגדל רימונים?
הישאם יונס: אני יכול לגדל רימונים ולייצא אותם ממדינת ישראל.
הישאם יונס: לעזאזל, בדיוק כמו החקלאי בגבעת עדה.
הישאם יונס: לא – זה שטח צבאי.
הישאם יונס: לא יכלו.
הישאם יונס: מדינת ישראל לא יכולה לגנוב.
הישאם יונס: זו מדינה.
אחמד מלחם: אבו אחמד - - -
הישאם יונס: לא יכולה לגנוב את הקרקע.
הישאם יונס: רק רגע, מדינה לא יכולה לגנוב.
הישאם יונס: אנחנו לא צריכים להתווכח בינינו.
הישאם יונס: אני רוצה רק להסביר למכובד שאת האדמות האלו, ב-54', אנחנו הפסדנו בבית-המשפט העליון.
הישאם יונס: אמרו שופטי בית-המשפט העליון: אנחנו לא יכולים להתערב בהחלטות הכנסת.
הישאם יונס: ולכן, אדמות אל-רוחה הפכו להיות אדמות צבאיות.
הישאם יונס: נהרגו לנו בערך חמישה או שישה ילדים, שבמקרה הלכו לשטחים, שטחי אש.
הישאם יונס: הוא היה ראש המועצה.
הישאם יונס: שטחי אש שהיו במרחק של 100 מטר מהבית האחרון.
הישאם יונס: היה לי רישיון לציד, והיה מותר לי לצוד במרחק של 500 מטר מהישובים.
הישאם יונס: אבל שטח אש יכול להיות במרחק של 100 מטר מחלון הבית האחרון.
הישאם יונס: העסק הזה נגמר.
הישאם יונס: אני רוצה לתרום למדינת ישראל הכול.
הישאם יונס: אני אזרח מדינת ישראל, אבל תן לי לפחות את הזכות כמו כל האזרחים: לעבד את האדמה שלי שירשתי אותה בטאבו, דורות על דורות.
הישאם יונס: אתה רוצה לעשות שוויון?
הישאם יונס: קח מעין השופט, רמת השופט, דליה, רגבים, גל-עד – אלה קיבוצים שמקיפים אותנו, תיקח מהם אדמות.
הישאם יונס: למה מהאדמות שלי?
אמנון כהן: אני מנהל את הדיונים, לא אתה.
הישאם יונס: ולכן, אנחנו סוחבים את התסכול.
הישאם יונס: ולי פעם אמרו: אדוני, אתה הרי מבין ואתה אגרונום, אז בוא נעשה אתך הסדר קרקע – ניתן לך 30% מול הקרקע שלך, וניתן לך 70% כסף.
הישאם יונס: לך, תקנה בזה פורפרות, לא יודע מה.
הישאם יונס: אמרתי: לא, דונם על דונם.
הישאם יונס: אמרו: איך?
הישאם יונס: אמרתי: אני עכשיו בחור צעיר, חם.
הישאם יונס: באתי מבית-הספר "כדורי", רוצה לעבד את השטחים שלי, אתה אומר: לא.
הישאם יונס: השטחים הופקעו על-ידי מדינת ישראל.
הישאם יונס: כל זמן שכנסת ישראל לא תתקן את העסק, העסק הזה לא יתוקן.
הישאם יונס: ולכן, תלך.
הישאם יונס: אמרתי: אתם יודעים מה?
הישאם יונס: אני אחכה 50 שנה.
הישאם יונס: עכשיו אני מחכה 60 שנה.
הישאם יונס: אמרתי: אולי הילדים שלי – יכירו בהם, יהיו אזרחים.
הישאם יונס: אם אנחנו, שינוי הכי קטן בסטאטוס שלנו כאזרחי מדינת ישראל, המיעוט הערבי המוסלמי, האדמה לא היתה צריכה להגיע לוועדת הפנים והגנת הסביבה.
הישאם יונס: בתוך שתי דקות היתה חוזרת לתושבים.
הישאם יונס: כי זו האדמה שלהם, הם רוצים להתפרנס ממנה.
הישאם יונס: אני לא נגד אף-אחד.
הישאם יונס: אני רק מבקש את הזכות שלי.
הישאם יונס: הוא רוצה לשמוע אותי.
הישאם יונס: אתם לא רוצים לשמוע.
קריאה: אבו אחמד.
חנא סוייד: הוא רוצה לשמוע, כן.
חנא סוייד: מדבר דברי טעם.
הישאם יונס: מי אמר שידבר דברי טעם?
חנא סוייד: אתה מדבר דברי טעם.
הישאם יונס: סליחה.
אמנון כהן: בית-הספר "כדורי" השקיע בך.
אמנון כהן: אבל תמשיך.
עפו אגבאריה: בואו נמשיך עם עורך-הדין.
הישאם יונס: אני מכבד את האנשים.
הישאם יונס: אני רוצה להפסיק את דבריי.
חנין זועבי: אנחנו בשעה 12 מסיימים.
חוסני אבו חוסין: החלקה הזאת – שטח של 30 דונם.
חוסני אבו חוסין: החבר שלנו, שי, פשוט לא אמר אמת.
חוסני אבו חוסין: בשנת 1953, אכן באה מדינת ישראל, באמצעות שר האוצר, והפקיעה, על-פי חוק רכישת מקרקעין, עשרות דונמים.
חוסני אבו חוסין: ככל שמדובר בחלקה הזאת, לא הפקיעה את כל החלקה.
חוסני אבו חוסין: הפקיעה, בסך-הכול, משטח של 30 דונם – 17 דונם.
חוסני אבו חוסין: כאן אני מחזיק את נסח הרישום.
חוסני אבו חוסין: כתוב: ראה תיק רכישת מקרקעין, מספר כך וכך, שטח של 17,500 מטר – 17 דונם וחצי בערך, מתוך השטח הכללי של החלקה.
אמנון כהן: שלושת הדונמים נשארו עדיין?
חוסני אבו חוסין: כן.
אמנון כהן: נשארו.
אמנון כהן: שלושת הדונמים נשארו.
אמנון כהן: לא הופקעו.
חנא סוייד: לא שלוש.
אמנון כהן: 13.
חוסני אבו חוסין: נשארו 13.5.
אמנון כהן: הנטיעות היו ב-13 הדונם האלה?
אמנון כהן: הנטיעות האלה של 350 עצי זית.
חוסני אבו חוסין: ברשותך, רק תן לי להמשיך.
אמנון כהן: אני לומד בשביל לדעת איך "לתת להם בראש" אחר-כך.
חוסני אבו חוסין: והחלקה הזאת – כל החלקה, כל המתחם הזה בכללותו – היה שטח אש.
חוסני אבו חוסין: שטח אש שקוראים לו: שטח אש 105.
חוסני אבו חוסין: עד שנת 2000.
אמנון כהן: כל ה-30 דונם?
חוסני אבו חוסין: לא.
חוסני אבו חוסין: כל המתחם הזה שקוראים לו: רוחה, ובין היתר - - -
עפו אגבאריה: כולל את 30 הדונם האלה.
חוסני אבו חוסין: בשנת 2000 קמה מדינת ישראל, והקימה ועדת שרים לענייני ערבים – - - - הממשלה, והכנסת, וכל מי שלא יהיה.
אמנון כהן: והשר שהיה?
חוסני אבו חוסין: ועשו, מה שנקרא: הסכם אל-רוחה.
חוסני אבו חוסין: וזהו ההסכם.
חוסני אבו חוסין: הסכם שנחתם על-ידי אדון שאול מופז, - -
קריאה: מופז כרמטכ"ל.
חוסני אבו חוסין: - - כשר הביטחון.
חוסני אבו חוסין: על-ידי ראש עיריית אום אל-פחם, בזמנו, שייצג את כל האנשים האלה, בשם מדינת ישראל – יושב-ראש ועדת השרים לענייני האזרחים הערבים, וצוות המשא-ומתן.
חוסני אבו חוסין: ונקבע כאן מה שנקבע.
חוסני אבו חוסין: נקבע כאן דבר פשוט.
חוסני אבו חוסין: זה התשריט של אל-רוחה.
חוסני אבו חוסין: האדון מופז, רב אלוף, כיבד אותנו בחתימה שלו, ב-31 בדצמבר 2000.
חוסני אבו חוסין: כל השטח הזה היה שטח אש.
חוסני אבו חוסין: באה מדינת ישראל, ואמרה דבר פשוט: השטחים האלה שאינם צבועים, הם שטח אש פעיל.
חוסני אבו חוסין: השטחים המסומנים כאן באדום, הם יוצאים משטח האש בכלל.
אמנון כהן: וזה 30 הדונמים הללו?
חוסני אבו חוסין: לא, רק רגע.
חוסני אבו חוסין: השטחים הצבועים בכחול, הם שטח אש באופן חלקי.
חוסני אבו חוסין: אנחנו צריכים את זה, אולי לשבוע או לשבועיים בשנה.
חוסני אבו חוסין: אבל האנשים יכולים להיכנס לשטחים האלה, ולעבד אותם.
חוסני אבו חוסין: איפה אנחנו מוצאים את החלק הזה – המתחם הזה – שאנחנו מדברים עליו?
חוסני אבו חוסין: אנחנו מדברים על 12,150 - - -
אמנון כהן: זה איפה שהיום - - -
חוסני אבו חוסין: כן, זה המתחם הזה.
אמנון כהן: אבל פה זה שטח אש.
חוסני אבו חוסין: 12,150 מטר שטח אש.
חוסני אבו חוסין: אבל ככל שמדובר בחלקה 18 – חלקה 18 היא החלקה הזאת.
עפו אגבאריה: שמסומנת בכחול.
חוסני אבו חוסין: כל המתחם הזה, הוא שטח אש באופן חלקי.
חוסני אבו חוסין: דהיינו, מדינת ישראל צריכה את זה שבוע-שבועיים בשנה.
אמנון כהן: ואפשר לעבד אותה?
חוסני אבו חוסין: ואפשר לעבד את המקרקעין האלה.
חוסני אבו חוסין: יותר מזה, בזמנו, כאשר מדינת ישראל הפקיעה את השטחים האלה, אמרו דבר פשוט: אנחנו צריכים את זה לצרכי ביטחון ולצרכי התיישבות.
חוסני אבו חוסין: במקרה הזה, בקשר לחלקה הזאת, הסכם אל-רוחה אומר דבר פשוט – נספח למסמך ההבנות בעניין אדמות אל-רוחה.
חוסני אבו חוסין: בקשר לחלקה הזאת ולחלקות אחרות, כתבו כאן:
חוסני אבו חוסין: המתחמים האלה יעברו לתחום השיפוט של המועצה המקומית, כפר ערערה.
חוסני אבו חוסין: דהיינו, אנחנו לא צריכים את זה להתיישבות, אנחנו לא צריכים את זה לביטחון, וזה אמור לעבור לאנשים.
חוסני אבו חוסין: יש מקום להחזיר את זה לאנשים.
חוסני אבו חוסין: זה הסכם אל-רוחה.
חוסני אבו חוסין: אלה החתימות.
חוסני אבו חוסין: "להלן רשימת הגושים והחלקות, אותם יש לצרף לתחום שיפוט המועצה המקומית, כפר ערערה".
חוסני אבו חוסין: צריך לצרף.
אמנון כהן: זה השטח הזה?
חוסני אבו חוסין: חלקות 18, 11, 16, 17 – 1,250.
אמנון כהן: איפה הן?
אמנון כהן: כל אלה?
חוסני אבו חוסין: כאן.
חוסני אבו חוסין: כל אלה.
חוסני אבו חוסין: צריך לצרף אותן.
חוסני אבו חוסין: זה 122 דונם, ויש חלקות אחרות.
חוסני אבו חוסין: אז האנשים האלה, כמו אזרחים טובים, נכנסים בינואר, נוטעים שם עצים.
חוסני אבו חוסין: ומה שהוא אמר כאן, שזו פלישה טרייה – זה שקר גס.
חוסני אבו חוסין: זו לא פלישה טרייה.
חוסני אבו חוסין: בינואר נכנסו, נטעו 200, 300, 400 עצים.
חוסני אבו חוסין: נזכרים לאחר חמישה חודשים.
חוסני אבו חוסין: לא דובים ולא יער.
חוסני אבו חוסין: אין חוק מקרקעין.
חוסני אבו חוסין: מכניסים את הסיירת הירוקה – את הוונדליזם שלהם – ועוקרים את כל העצים.
חוסני אבו חוסין: הרי מבחינת החוק – תאר לעצמך שאני היום אסחב ממך משהו.
חוסני אבו חוסין: במקום שתלך למשטרה ותתלונן, או שנלך לבית-המשפט, אתה בא ויורה בי.
חוסני אבו חוסין: אתה רוצח אותי.
אמנון כהן: לא, הוא שלח נציג שכאילו פלשתם.
אמנון כהן: והיה צריך לבוא מישהו ולהגיד: אני לא פלשתי, זה - - -.
אמנון כהן: זה שלי.
חנין זועבי: הם אמרו.
חוסני אבו חוסין: בהנחה שאנחנו פלשנו, אוקיי?
חוסני אבו חוסין: אנחנו פלשנו, מה עושים?
חוסני אבו חוסין: שולחים מכתב.
חוסני אבו חוסין: יש חוק.
חוסני אבו חוסין: הולכים לבית-המשפט, ומוציאים צו לסילוק יד.
חוסני אבו חוסין: אבל לא באים: לנו יש את הכוח, ואתם תעופו מאיתנו.
חוסני אבו חוסין: ולאחר שהם עוקרים את כל העצים, מרימים טלפון למר מוסטפא מסעוד, ואומרים לו: תבוא, אנחנו רוצים לפצות אותך.
חוסני אבו חוסין: ולא רק זאת, אלא הם עשו זאת פעמיים: בעשרים לאפריל 2012, ובשלושים למאי 2012.
חוסני אבו חוסין: או שאנחנו מדינה מסודרת, או שיש פה וונדליזם.
חוסני אבו חוסין: אני מודה לך.
אמנון כהן: מר קרפ, תסתכל על המפה.
אמנון כהן: אני רוצה ללמוד ולראות – אם עשינו עוול, צריך לתקן.
אמנון כהן: אם לא, תן לי הסברים.
עפו אגבאריה: אולי תשמע גם את הבעלים, מר מוסטפה ג'מאל.
אמנון כהן: דקה.
אמנון כהן: קודם-כל, המדינה.
שי קרפ: 12,150.
אמנון כהן: כן, זה בחלקות האלה, בכחולים – בוא, עורך-הדין המלומד.
אמנון כהן: פה יש שטח שאין בו בעיה.
אמנון כהן: פה יש שטח שמידי פעם, שבוע בשנה, צריכים פה, אבל אפשר לעבד.
אמנון כהן: הם קיבלו אישור שאפשר לעבד.
אמנון כהן: אז הוא אומר שהיה בשטחים האלה - - -
חוסני אבו חוסין: - - - בחלקה הזאת - - -
אמנון כהן: אז הוא אומר שאפשר לגדל.
חנא סוייד: אתה מכיר את ההסכם?
חנא סוייד: אתה מכיר את המפה?
שי קרפ: אני מכיר את ההסכם.
שי קרפ: אני מכיר את המפה.
אמנון כהן: רגע, אנחנו מסכימים, כולנו, שזה בשטח הזה.
חוסני אבו חוסין: כאן עקרת את העצים?
אמנון כהן: כן, הוא יודע.
אמנון כהן: כן, הוא אומר כן.
חוסני אבו חוסין: איך עקרת?
חוסני אבו חוסין: אני לא יודע.
אמנון כהן: בואו נראה.
שי קרפ: - - -
אמנון כהן: למה אפשר להגיד שאתה חושב שהם פלשו?
אמנון כהן: ואז אתה אומר: אדוני, פלשת.
אמנון כהן: מה הדרך שלך?
שי קרפ: יש כמה חוקים שאנחנו מטפלים בהם.
שי קרפ: בסילוק פולשים אנחנו מטפלים – החוק התווה לנו מספר דרכים.
חנין זועבי: לפי מדינת ישראל אנחנו פולשים, מה לעשות?
הישאם יונס: - - -, אני לא מבין.
חנין זועבי: זה לפי מדינת ישראל.
חנין זועבי: לפי מינהל מקרקעי ישראל אנחנו פולשים.
הישאם יונס: אנחנו פולשים.
חנין זועבי: הרי כולנו פולשים.
אמנון כהן: חברת הכנסת זועבי, בואי נשמע.
הישאם יונס: מימיו של דוד המלך אני בערערה, איזה פולש?
הישאם יונס: תתבייש שאתה אומר "פולשים".
אמנון כהן: אני גם יכול לפלוש לשטח של המדרכה.
חנין זועבי: אבל הם לא פולשים.
חנין זועבי: הם לא פולשים.
חנין זועבי: - - - פולשים.
אמנון כהן: אני פלשתי לשטח של המדרכה.
חנין זועבי: אם הכנסת מקבלת שהם פולשים, אז למה אנחנו פה?
חנין זועבי: אם מקבלים את ההגדרה הזאת, אז למה אנחנו פה?
חנין זועבי: לא מקבלים את ההגדרה הזאת.
אמנון כהן: פולשים – גם אני יכול להיות פולש.
חנין זועבי: זו הבעלות שלנו.
חנין זועבי: המדינה פלשה, לא אנחנו.
חנין זועבי: אנחנו לא פלשנו.
חנין זועבי: במקרה הזה, ובכל המקרים המדינה פלשה, דרך אגב.
אמנון כהן: אני גם יכול להיות פולש כאזרח יהודי, לא משנה.
חנין זועבי: לא, הערבים אף-פעם לא פלשו, כי כל האדמות שלהם.
אמנון כהן: לפני 3,000 שנה הכול היה שלנו.
אמנון כהן: יש לנו ויכוח אידיאולוגי על זה.
אמנון כהן: את רוצה אידיאולוגיה?
אמנון כהן: בואי נעשה אידיאולוגיה.
חנין זועבי: זה ויכוח - - -
אמנון כהן: במשך 3,000 שנה הסבא שלי היה פה.
אמנון כהן: איפה היינו אתמול?
אמנון כהן: בגלבוע.
אמנון כהן: ראינו שם קרבות של שאול המלך, ודוד המלך.
חנין זועבי: במקרה של 48', מדינת ישראל פלשה.
אמנון כהן: אתם פלשתם למדינת ישראל לפני 3,000 שנה.
אמנון כהן: אז נתחיל באידיאולוגיה?
אמנון כהן: עזבי את זה עכשיו.
אמנון כהן: השתילים עכשיו.
עפו אגבאריה: אז בוא נקרא את הספר של פרופסור שלמה זנד, שאומר דברים אחרים לגמרי.
אמנון כהן: הוא אומר - - -
עפו אגבאריה: טוב, לא חשוב.
חנין זועבי: אז שלא יגיד: פולשים.
אמנון כהן: אני גם יכול להיות פולש.
אמנון כהן: אני.
אמנון כהן: אני יכול להיות פולש?
חנין זועבי: אתה יכול.
חנין זועבי: אם אתה פולש, נגיד פולש.
אחמד מלחם: חברת הכנסת זועבי, זה דווקא טוב לנו שיגיד פולשים, ונראה מי פולש.
אחמד מלחם: רק שיגיד לנו מתי עקרתם – אתם, מינהל מקרקעי ישראל – מתי נכנסתם לשטח ועקרתם?
אמנון כהן: אתה אמרת שההסכם - - -
אחמד מלחם: באיזה תאריך?
חנא סוייד: יש לי שתי שאלות.
חנא סוייד: אני מבקש להתייחס: העורך-דין טען כאן – ואני מאמין לו – שעל-פי רישום, על-פי זכויות רשומות, יש עדיין 13, 14 דונם שהם בבעלות משפחת ג'מאל.
שי קרפ: נכון.
חנא סוייד: דבר שני, אז אם אין חלוקה מוסכמת ויש לי לפחות מחצית מהקרקע, אתה לא יכול להגיד לי: פולש, כי זו קרקע שרשומה – לפחות חלקה – על השם שלי.
חנא סוייד: רגע, קודם-כל, זה אומר שאני לא פולש בקרקע הזאת, גם רשמית.
חנא סוייד: גם על-פי החוקים - - -
אמנון כהן: - - - עדיין שלך.
חנא סוייד: הדבר השני: אתה אמרת "פלישה טרייה".
חנא סוייד: מתברר שזה לא בדיוק טרייה, וזה מאד משנה, אדוני היושב-ראש, לגבי מה מינהל מקרקעי ישראל יכול לעשות – אם זו פלישה טרייה או לא טרייה.
חנא סוייד: אתה אומר: הרמנו טלפון, והוא בעצמו עקר 200 שתילים.
חנא סוייד: אתה ראית אותו שהוא עקר?
חנא סוייד: אז למה אתה לא מאמין לו שהוא אומר שהצבא עקר.
שי קרפ: אני אענה לך.
חנא סוייד: תענה לי.
חנא סוייד: אני מקווה שאתה תענה עובדתית, ולא פרשנות.
שי קרפ: עובדתית.
חנין זועבי: אידיאולוגית.
חנין זועבי: לא אידיאולוגיה.
אמנון כהן: הוא פקיד.
אמנון כהן: אידיאולוגיה זה לא פה.
שי קרפ: אני רוצה לציין שאנחנו אנשי מקצוע, - - - את הנושא המקצועי.
שי קרפ: לעניין ההגדרה של השטח: השטח נרכש על-ידי מדינת ישראל על-פי תשריט.
שי קרפ: זאת אומרת, השטח מוגדר.
עפו אגבאריה: הנה, עוד פעם אתה אומר: "נרכש", כאשר הוכח שזה הופקע.
שי קרפ: כי זה חוק.
אחמד מלחם: אפשר להוכיח את זה אחר-כך - - -
מוסטפא ג'מאל: אולי אחרי שאני אדבר, תן לאדון שידבר.
מוסטפא ג'מאל: אני בעל האדמה.
מוסטפא ג'מאל: אני בעל העצים.
מוסטפא ג'מאל: - - - לומר את שלי.
חנא סוייד: הוא בעל האדמה.
חנא סוייד: רעיון טוב.
חנא סוייד: תן לו.
חנא סוייד: תפדל.
מוסטפא ג'מאל: ההיסטוריה של האדמה הזאת, האדמה שלי.
מוסטפא ג'מאל: זה הקושאן שלי.
אמנון כהן: מה שמך לפרוטוקול, ידידי?
חנא סוייד: מר מוסטפה ג'מאל.
אמנון כהן: מר מוסטפה ג'מאל.
מוסטפא ג'מאל: ראש המועצה המקומית לשעבר של ערערה, במשך שתי קדנציות.
אמנון כהן: בבקשה, עכשיו תתחיל.
חנא סוייד: הוא משורר וסופר.
מוסטפא ג'מאל: אני הייתי יועץ לשר.
מוסטפא ג'מאל: אני ראש ועדת התכנון והבנייה בעירון.
מוסטפא ג'מאל: בבחירת ראשי המועצות וראשי הערים במשולש הצפוני – מכפר זלפה ועד כפר ג'ת.
מוסטפא ג'מאל: חדר אחד לא נהרס בתקופתי.
מוסטפא ג'מאל: תרבות המדינה הזאת – אני הייתי בגיל 13.
מוסטפא ג'מאל: אני יודע את ישראל כמוכם, ויותר מכם.
מוסטפא ג'מאל: אני עיתונאי.
מוסטפא ג'מאל: אני ראש מערכת אל-דיאר במשך שמונה שנים, בנצרת.
חנא סוייד: עיתון.
מוסטפא ג'מאל: בשנת 1949 עברו המשולש הצפוני והמשולש הדרומי למדינת ישראל.
מוסטפא ג'מאל: הממשל הצבאי בזמנו, לקח טרקטור ועשה תלם מכפר מועאויה במזרח, ועד לכפר קרע במערב, ואמר: מה שבפנים, מופקע.
מוסטפא ג'מאל: 21,000 דונם לכפר ערערה נשארו מופקעים.
מוסטפא ג'מאל: החלקה הזאת - - -, לקחו ממנה אולי חצי דונם.
מוסטפא ג'מאל: הייתי עם המנוח, אבא שלי, שאמר לי: לקחו חצי דונם.
מוסטפא ג'מאל: אמרתי לו: אולי בטעות, הטרקטור לא מדייק.
מוסטפא ג'מאל: בסופו של דבר, זה לפי הסכמי רודוס, ולא הסכמי אוויר.
מוסטפא ג'מאל: אנחנו עברנו למדינת ישראל, ואמרו לנו: הבונקרים שלכם היו כאן, באדמה שלי.
מוסטפא ג'מאל: - - - שלכם.
מוסטפא ג'מאל: והשאר, זה לא לחיים.
מוסטפא ג'מאל: אנחנו עיבדנו את האדמה כל הזמן.
מוסטפא ג'מאל: עד היום, אני פולש ואתה לא פולש?
מוסטפא ג'מאל: לאיפה אתה פולש?
מוסטפא ג'מאל: האדמה שלי.
מוסטפא ג'מאל: למה לך?
מוסטפא ג'מאל: למה - - -?
מוסטפא ג'מאל: אני משלם את המיסים שלה עד היום.
מוסטפא ג'מאל: מה יש לכם?
מוסטפא ג'מאל: מה קרה לכם?
אמנון כהן: מר מוסטפא ג'מאל, דבר אליי.
אמנון כהן: אני הפולש, אני הבעיה.
מוסטפא ג'מאל: לא, אתה לא.
מוסטפא ג'מאל: אתה דתי, כמוני קצת.
אמנון כהן: לא, זה בסדר.
אמנון כהן: דבר אליי.
אמנון כהן: אני הבעיה.
חנין זועבי: - - - דתי, רוצה את האדמה.
חנין זועבי: הוא דתי שרוצה את האדמה.
עפו אגבאריה: בעיקר הדתיים רוצים את האדמה.
מוסטפא ג'מאל: את האדמה אנחנו עיבדנו.
אמנון כהן: אנחנו אמרנו דתיים, והדתיים שלנו אמרו: - -
קריאה: האלוהים שלנו אחד.
אמנון כהן: - - קדושת האדם, גדולה יותר מקדושת האדמה.
חנין זועבי: אבל פה אין גם קדושת אדם.
עפו אגבאריה: הלוואי.
מוסטפא ג'מאל: אבל - - - אותו.
חנין זועבי: פה אין קדושת אדם.
חנין זועבי: לא אדמה, ולא אדם.
אמנון כהן: הדתיים שלנו אמרו שחיי אדם, הרבה יותר יקרים מהאדמה.
חנין זועבי: לא הנחתם - - -
הישאם יונס: "גר אל תלחץ ואל תונה, כי גרים הייתם בארץ מצרים".
הישאם יונס: תזכרו את זה.
אמנון כהן: אנחנו היינו גרים.
הישאם יונס: - - - עם כיפה, ואני מאד מכבד את זה.
מוסטפא ג'מאל: אנחנו עיבדנו.
מוסטפא ג'מאל: לפעמים נתנו לאנשים אחרים לעבד את האדמה, כל הזמן.
מוסטפא ג'מאל: ואחר-כך רצינו לנטוע עצים, עצי זית.
מוסטפא ג'מאל: האמת, בתחילת השנה אנחנו נטענו את זה.
מוסטפא ג'מאל: נכנסו לשם בולדוזרים, - - -
אמנון כהן: זאת פעם ראשונה בשטח הזה, או שבכל שנה אתם עושים?
מוסטפא ג'מאל: זה שלנו.
קריאה: בכל שנה.
חנא סוייד: הוא מעבד.
חנא סוייד: יש המשכיות של עיבוד.
אמנון כהן: השאלה שלי היא: בשטח הזה, עורך-הדין אמר - - -
קריאה: בחלקה שלנו.
אמנון כהן: בכל שנה היה שם?
חנין זועבי: בכל שנה.
פתחי מרזוק: עיבדו את זה באופן עונתי: חיטה ושעורה.
אמנון כהן: בכל שנה?
אמנון כהן: או שהשנה היתה הפעם הראשונה?
מוסטפא ג'מאל: אני לא יודע.
אמנון כהן: לא, אני רוצה תשובה בטוחה.
אמנון כהן: "לא יודע", זה לא טוב לי.
קריאה: אני בטוח שכן.
אמנון כהן: אני רוצה לדעת אם זה היה רק השנה, או שמשנת 47' אתה נוטע פה?
מוסטפא ג'מאל: מתחילת השנה הזאת.
אמנון כהן: פעם ראשונה בשטח הזה?
מוסטפא ג'מאל: בכל השנים.
חנא סוייד: מה שאני הבנתי ממה שהוא אמר, שהם מעבדים את הקרקע.
חנא סוייד: מעבדים, יעני פלחה.
קריאה: פלחה, שעורה, חיטה, - - - – כל הזמן.
חנא סוייד: השנה הם נטעו עצים.
חנא סוייד: אבל כל הזמן - - -
עפו אגבאריה: פעם ראשונה שהם נטעו עצים, אבל בכל השנים נוטעים חיטה ושעורה – למה?
עפו אגבאריה: כי זה רק בתקופה מסוימת.
עפו אגבאריה: עכשיו הם כבר לא יכולים לעשות את זה בכל - - -
פתחי מרזוק: כי אין שם מים.
פתחי מרזוק: באזור אין - - -
עפו אגבאריה: גם אין מספיק כוח-אדם, אז - - - את זה.
אמנון כהן: עצי זית זה חדש.
עפו אגבאריה: עצי זית.
מוסטפא ג'מאל: לא.
חנא סוייד: תגיע למקרה.
אמנון כהן: עד השעה 12 אתה יכול לדבר.
מוסטפא ג'מאל: אז בא הצבא.
חנא סוייד: אתה אולי רוצה.
חנא סוייד: אני לא רוצה.
עפו אגבאריה: אני יודע.
עפו אגבאריה: אבל אנחנו רוצים משהו, תכל'ס.
קריאה: אני גם רוצה.
עפו אגבאריה: אנחנו לא רוצים סתם להעביר את הזמן.
אמנון כהן: בן-אדם מכובד.
מוסטפא ג'מאל: ב-20 לאפריל בא הצבא – כ-20 איש – ואמר לרועים, ולכל מיני חקלאים: תתרחקו מכאן.
חנא סוייד: איך אתה יודע שזה צבא?
מוסטפא ג'מאל: כי הרועים והאזרחים שהיו שם, שגורשו מהסביבה, אמרו לי.
אמנון כהן: אולי זה הפקח - - -
מוסטפא ג'מאל: למחרת אנחנו היינו שם.
חנא סוייד: אז זהו, בגלל זה אני שואל.
אמנון כהן: אולי זה היה פקח של המשטרה הירוקה.
מוחמד ג'מאל: סליחה, אני הלכתי לרועה.
אמנון כהן: אתה היית שם?
אמנון כהן: אתה רועה?
מוחמד ג'מאל: אני האח שלו.
מוחמד ג'מאל: אני הלכתי לרועה שם, שהיה בסביבה, והוא אמר לי - - -
אמנון כהן: אולי הוא לא מבדיל בין פקח לצבא?
מוחמד ג'מאל: סליחה.
מוחמד ג'מאל: 15 חיילים באו עם תכנית, פרשו אותה שם, ביער, והתחילו להוציא את העצים.
מוחמד ג'מאל: יש עד ראייה שהיה במקום, שסילקו אותו.
מוחמד ג'מאל: וזה צבא.
מוחמד ג'מאל: איזה בן-אדם לא מבדיל בין צבא?
מוחמד ג'מאל: בן-אדם מבוגר לא מבדיל בין צבא ל - - -
חנא סוייד: סתם אנשים.
מוחמד ג'מאל: לא.
מוחמד ג'מאל: צבא.
מוחמד ג'מאל: צבא, צבא.
מוחמד ג'מאל: בניהם היה גם דובר ערבית.
עפו אגבאריה: - - - גם-כן לובשי מדים?
עפו אגבאריה: הם לובשי מדים?
מוחמד ג'מאל: כן, לובשי מדים.
מוסטפא ג'מאל: חוץ מזה, הצבא הודה בזאת לראש ועדת האדמה באום אל-פחם.
מוסטפא ג'מאל: הוא הודה, והוא מוכן לתת פיצויים.
מוסטפא ג'מאל: הוא מצטער.
חנא סוייד: הצבא.
מוסטפא ג'מאל: הצבא אמר לראש ועדת אדמות אל-רוחה באום אל-פחם – היתה שם ישיבה אחרי יומיים, והם אמרו את זה, שהם מודים בזאת.
מוסטפא ג'מאל: - - -
חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, היה לי קשר - - -
חנין זועבי: הצבא אמר לכנסת שהוא לא עשה את זה.
חנין זועבי: שתדעו.
חנא סוייד: אדוני היושב-ראש, היה לי דיבור עם יושב-ראש הוועדה שעבדה, ושהיתה פרטנר בהסכם אל-רוחה.
חנא סוייד: הוא מהנדס מאום אל-פחם, והוא מאד פעיל.
חנא סוייד: והוא עדיין עוקב, ויש לו קשרים עם הצבא בקשר להסדרים הזמניים, כפי שתיאר אותם עורך-הדין.
חנא סוייד: הוא אמר שהוא פנה לצבא.
חנא סוייד: הצבא אמר לו במפורש: נכון, אנחנו פלשנו.
חנא סוייד: זה היה בטעות.
חנא סוייד: ואנחנו נפעל שזה לא יחזור על עצמו.
שי קרפ: אני לא מכיר את - - -
חנא סוייד: כי אתה אמרת ש-200 עצים נעקרו, ואתה לא יודע מי עקר אותם.
אחמד מלחם: לא, הוא אמר שמר מוסטפא ג'מאל עקר אותם.
חנא סוייד: שמר מוסטפא ג'מאל עקר אותם.
חנא סוייד: מר מוסטפא ג'מאל פתאום קיבל קריזה, ועקר אותם.
חנין זועבי: לא - - -
מוסטפא ג'מאל: האיש עוד חי ונמצא באום אל-פחם.
מוסטפא ג'מאל: וזו היתה מסיבת עיתונאים מוקלטת.
קריאה: גם אתה חי.
אמנון כהן: אני חייב גם תשובות.
אמנון כהן: לשמוע תשובות.
מוסטפא ג'מאל: תשמע לי, אני רוצה להגיד לך רק שני משפטים.
מוסטפא ג'מאל: אני קצת מבוגר – בשנות השישים היתה מחלקה ערבית בהסתדרות.
מוסטפא ג'מאל: ובכל כשלון שהיה, מטילים על הערבים.
מוסטפא ג'מאל: וכיום חוזרים על אותו הדבר.
מוסטפא ג'מאל: אני לא יודע, אנחנו מדברים כל מיני דברים טובים על מדינת ישראל, וכיום כאילו אנחנו - - - בשקר.
מוסטפא ג'מאל: איזה שקר?
מוסטפא ג'מאל: למה?