GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
משה גפני: בכל אופן, אני איתכם בנושא הזה, ואנסה לקדם אותו.
משה גפני: אני חושב שהוא ראוי.
נסים זאב: אני חייב לומר משפט בעניין הזה, להשכלה כללית.
נסים זאב: גם בעולם הישיבות שלנו, עד כיתה ז' זה מאה אחוז משרד החינוך, גם אם מדובר בתלמוד-תורה.
נסים זאב: מכיתה ז' עד י"ב יש השתתפות חלקית של משרד הדתות.
מואפק טריף: זה מה שאנחנו מבקשים.
נסים זאב: אבל התקציב המרכזי הוא כמעט תשעים אחוז משרד החינוך.
נסים זאב: רק אחר-כך, מעל כיתה י"ב, זה משרד הדתות.
נסים זאב: אז שתדע, שכשאתה מדבר על בית-ספר יסודי, בהגדרה זה בתחום משרד החינוך.
משה גפני: חבר-הכנסת זאב צודק בנושא הזה.
משה גפני: אצלנו למשל יש בית-ספר דתי, שהוא זרם מוכר.
משה גפני: בכיתה א' הוא לא מקבל אפילו שקל ממשרד הדתות.
משה גפני: תקציבו הוא כמו תקציב של בית-ספר רגיל עד כיתה ז', רק בהבדל אחד – שילד בחינוך הממלכתי מקבל פי ארבעה מילד בחינוך החרדי.
משה גפני: זה ההבדל היחיד, אבל בשני המקרים הוא מתוקצב על-ידי משרד החינוך.
משה גפני: היחידים שמקבלים רק מהמשרד לענייני דתות הם הישיבות הגבוהות והכוללים, שבהם לומדים אנשים נשואים, שאינם מתוקצבים כלל על-ידי משרד החינוך.
משה גפני: אתם מדברים, לפי מה שהבנתי, ואני צריך עדיין ללמוד את העניין הזה, על בית-ספר דתי שיתחיל מכיתה א', כלומר - - -
מואפק טריף: אפשר מכיתה ז'.
משה גפני: לא חשוב, גם מה שמקבלים ממשרד הדתות מכיתה ז' הוא חלקי, כמו שאמר חבר-הכנסת זאב.
משה גפני: אני מוכן לעזור בעניין הזה.
משה גפני: נדרשת החלטה משולבת עם הממשלה שהולכים על הדבר הזה.
משה גפני: אני צריך ללמוד את העניין, ומוכן לעזור.
סאלח אבו-נימר: כבוד השר הזכיר את התקנון.
סאלח אבו-נימר: בשנת 97' עשה לנו השר שטרית תקנון לעדה הדרוזית, הרכב המועצה הדתית.
סאלח אבו-נימר: בהרכב הזה היה אסון לעדה הדרוזית משתי בחינות – ראשית, שם לנו את הסאיסים, שמעולם לא נבחרו, שושלת, אחד אחרי השני, של חברי המועצה הדתית.
סאלח אבו-נימר: שנית, המועצה הדתית נבחרת על-ידי השלטון המקומי, מועצה מקומית שמאוישת על-ידי אנשים שאינם דתיים, ואתם יודעים שבכל כפר יש שני פלגים, ויד רוחצת יד, זה שם את שלי, ומחר אני שם את שלו.
סאלח אבו-נימר: ומה שיותר גרוע, שכבוד השר מינה על העדה הדרוזית 15 נציגים, ואילו אני לא יכול לבחור אף נציג למועצה דתית יהודית.
סאלח אבו-נימר: לכן אני פונה אל כבודו בבקשה לתקן את התקנון הזה, שייתן לנו בחירה, לפי החלטת הבג"ץ, שהמועצה הדתית קיימת לחמש שנים כניסיון, ותהיה לנו בחירה אחרי חמש השנים הללו, ואני מקווה שכך יהיה.
סאלח אבו-נימר: לגבי התקציבים, אני מקווה באמת - - -
משה גפני: אנחנו צריכים ללמוד את הנושא, אנחנו גם לא כל-כך מכירים את העדה הדרוזית, חבר-הכנסת קרא אומר לי מפעם לפעם - - -
אמין זאהר: אז יש לך הזדמנות להכיר.
משה גפני: אני לומד את העניין, ואני באמת רוצה לעזור בעניין הזה.
משה גפני: אני מתאר לעצמי שהשר ודאי רוצה לעזור.
משה גפני: יש דברים שאני לא מכיר, למשל את הנושא של בית-הספר הדתי אני שומע רק עכשיו.
מואפק טריף: יש לנו שר מנוסה שיודע על הכל.
מואפק טריף: אנחנו סומכים עליו.
משה גפני: עכשיו אני מבקש לעבור בקצרה לרבנות ולדיינות.
משה גפני: ובמה נתחיל קודם?
אלי בן-דהאן: ברבנות הראשית.
משה גפני: מנכ"ל הרבנות הראשית, עודד וינר, אני מבקש לדעת, כמה רבנים יש במדינת ישראל, ומהי עמדת הרבנות לגבי ביטול כפל הרבנות, כלומר, כמו שאין רמטכ"ל אשכנזי ורמטכ"ל ספרדי, וכמו שאין ראש ממשלה אשכנזי וראש ממשלה ספרדי, מה דעת הרבנות לגבי האפשרות שייבחר רב ראשי אחד.
אשר אוחנה: ספרדי, אתה מתכוון.
משה גפני: לא חשוב, הכי טוב, ועל-פי רוב הספרדי הוא הכי טוב, אז ייבחר ספרדי.
משה גפני: ומר וינר, אתה יכול גם לומר בכלל, אם יש בעיות וכו'.
עודד וינר: לשאלתך בדבר מספר הרבנים, אין הברכה שרויה אלא בדבר הסמוי מן העין.
עודד וינר: מה שבטוח הוא שחסרים עדיין רבנים רבים במקומות חשובים ביותר, וחלק מהעניין הוא הנושא התקציבי העגום של משרד הדתות, קל וחומר הרבנות, נושא שהשר דיבר עליו כאן.
עודד וינר: בנוגע לעמדת הרבנים באשר לרב ראשי אחד או - - -
משה גפני: כמה רבנים אמרת שיש בארץ?
עודד וינר: יש פחות או יותר 600 רבנים, אבל אנחנו לא רוצים למנות אותם אחד לאחד, שכן אין הברכה שרויה אלא בסמוי מן העין.
משה גפני: אבל יש יישובים שבהם אין רבנים בכלל.
משה גפני: לא אשכנזי ולא ספרדי.
עודד וינר: יש, וכשאמרתי קודם ששר הדתות ממנה רבנים, זה היה כי הצעד הראשון במינוי רבנים נעשה על-ידי שר הדתות בהכרזתו על הצורך במכרז, והשר, מתוך אחריות, לא ייצא למכרז אם לא יהיה לו איך לתקנן או לממן רב באותו מקום.
עודד וינר: הוא קודם ידאג לתקן ולמימון, כדי שלא יהיה עוד רב שנמצא במקום ואינו מכוסה על-ידי משכורת כראוי לרב.
עודד וינר: זה דבר אחד.
עודד וינר: אשר לשאלה השנייה, יש דעות של רבנים, הן הרבנים הראשיים, כל אחד דעתו כשלעצמו, והן דעות של אחרים.
עודד וינר: מועצת הרבנות, שהיא הגוף שאמור לייצג את הרבנות הראשית בדעה פורמלית, לא ישבה על המדוכה לקבל החלטה בנושא הזה, כיוון שהדבר מקובל במדינת ישראל או בעם ישראל מדור דור, ואינו דומה הדבר לצה"ל.
עודד וינר: בצה"ל יש רמטכ"ל אחד, למרות שיש עדה דרוזית והחיילים הדרוזים הם מהמצטיינים ביותר, וזה לא קשור.
עודד וינר: יש צה"ל אחד.
עודד וינר: ברבנות יש עדות – יש עדות שאינן יהודיות, ויש עדות בתוך העדה היהודית, וכל אחת כבודה במקומו מונח.
משה גפני: התקיים דיון על הנושא הזה במועצת הרבנות הראשית?
משה גפני: אני הרי יודע שכל אחד הולך לפי המסורת שלו, וזה ברור לחלוטין, אין לגבי העניין הזה ויכוח, אבל תראה, הרב הראשי הוא בעצם פחות רב שעונה על שאלות, הוא יותר ייצוגי, ויש דברים חשובים אחרים שהוא עושה, אבל לא היה עדיף שאת אותו תקן, של רב נוסף, היו מעבירים לרבני שכונות, רבני קהילות, שהם יהיו לעדות השונות ויוכלו לענות על שאלות?
משה גפני: כי בסך-הכל הרי אין הבדל בין העדות.
משה גפני: התקיים דיון על העניין הזה במועצת הרבנות?
עודד וינר: לא בתקופה שאני נמצא בה, ואני מניח שבנוסף למחלוקת שיש לך עם משרד הדתות בנוגע למינוי מועצות דתיות, גם זה ודאי יהיה אחד הנושאים שאתה מבקש לחלוק עליהם עם משרד הדתות.
משה גפני: לא, למה מחלוקת?
משה גפני: כיוון שלקחת משכורת של רב ראשי ולחלק אותה לשני רבני שכונות וחצי, זה לערער על דברים שהם מקובלים - - -
משה גפני: עזוב את המשכורת, אני מדבר על הקונספציה.
עודד וינר: מבחינה קונספטואלית, לשנות מסורות שקיימות בעם ישראל מאות בשנים - - -
משה גפני: חס ושלום.
עודד וינר: ודאי, הראשון לציון קיים עוד לפני קום המדינה, והרבנים האשכנזים כל אחד כבודו במקומו מונח, ולכן המשכורת אינה רלבנטית לצורך הדיון.
עודד וינר: לשאלתך, אני עונה שוב - לא התקיים בתקופתי דיון במועצת הרבנות הראשית בנושא הספציפי הזה.
עודד וינר: הצעתי לי לדבר גם על נושאים כלליים - אני רק רוצה להצביע על שתיים שלוש נקודות, כי הדיון מתקרב לסופו.
עודד וינר: ראשית, גם אני רוצה להצטרף לברכות לשר.
עודד וינר: השר פעל באומץ רב, ואנחנו הקמנו את הוועדה למיסוד יחסי רבנות ומועצות דתיות.
עודד וינר: זאת ועדה מורכבת מאוד, מי שמכיר את העולם הזה יודע שעבודת הוועדה הזאת מאוד לא פשוטה, והמשימה העומדת לפניה מורכבת ביותר.
עודד וינר: יתר על כן, יסדנו פגישות מסודרות בין הרבנים הראשיים ושר הדתות, לדיונים שוטפים על נושאים שמטרידים את שני הצדדים, וגם זה דבר שלא היה בעבר.
עודד וינר: דבר נוסף, ברשותכם.
עודד וינר: אני לא רוצה להיכנס למכלול נושא התקציב, שהוא בוודאי עגום מאוד, אבל רק לשם השוואה, בלי להיכנס למספרים, ראיתי בעיתון אתמול את התקציב, להבדיל, של מכבי תל-אביב, והוא בערך פי שלושה מתקציב הרבנות הראשית.
עודד וינר: אז אנחנו יכולים להבין את הפרופורציות.
עודד וינר: על כל פנים, אם אקח רק דוגמה אחת, במשרד החקלאות יש יחידה שנקראת יחידת פיצוח, שמתמודדת מול נושא הגניבות החקלאיות, ההונאות בחקלאות, הברחות וכן הלאה, וגם אנחנו היינו רוצים, בקנאת סופרים, שלרבנות הראשית תהיה יחידה אקוויוולנטית שתעסוק בנושאים מאוד חשובים, כגון הונאה בכשרות או פיקוח על הכשרות.
עודד וינר: לא יותר מזה.
משה גפני: אגב, יחידת הפיצוח עמדה בסכנת סגירה.
משה גפני: לולא עמדנו בוועדת הכספים בתוקף על כך שהיא תמשיך - - -
עודד וינר: אז הרב גפני, שידוע בתור מסייע לרבנות הראשית, יסייע לנו גם בזה.
משה גפני: אני רוצה רק לשאול שאלה אחת אחרונה, קטנה אבל קצת חשובה לי – לגבי הבחינות להסמכה לרבנות וכל הדברים האלה.
משה גפני: כל כמה זמן אתם עורכים את הבחינות הללו, להסמכה לרבנות ולהסמכה לדיינות?
עודד וינר: הבחינות נערכות בערך שלוש פעמים בשנה.
משה גפני: ואיך אתם מודיעים את זה לציבור?
עודד וינר: באמצעות מודעות בעיתונים.
עודד וינר: ראינו שאתה מאוד מבקש מודעות ב"המודיע", לכן אנחנו מפרסמים ב"המודיע".
משה גפני: אני מבקש לדעת, כיוון שפנו אלי כמה אנשים שלמדו זמן רב, אתה יודע, הלימודים הם קשים מאוד, והבחינות קשות מאוד, אנשים מתכוננים ומחכים לדעת מתי מתקיימות הבחינות, ולאחרונה, כך אמרו לי, אני לא יודע אם זה נכון או לא - - -
עודד וינר: אני בדקתי, אגב.
משה גפני: בסדר, אני לא יודע מה בדקת, אולי תענה לנו, באחרונה אמרו לי שבגלל סכסוך בין הרב הראשי לעיתון מסוים, שמגיע לחלק גדול מהאנשים שצריכים להיבחן, לא פורסמו המודעות האלה באותו עיתון, ואני רוצה לדעת אם זה נכון, כי אם זה נכון, לפי דעתי זה לא הגיוני.
עודד וינר: אתה מתכוון ל"הארץ"?
משה גפני: אני מתכוון ל"יתד נאמן".
עודד וינר: ובכן, התשובה היא פשוטה.
עודד וינר: אנחנו מפרסמים את המודעות על הבחינות בשני עיתונים דתיים - - -
משה גפני: בסדר, את התשובה הבנאלית הזאת כבר קיבלתי.
משה גפני: אני רוצה לדעת את האמת.
עודד וינר: נכון הוא שכבוד היו"ר כבר פנה אלי בשאלה הזאת, והשבתי עליה במכתב, אבל היות ששאלת שוב בוועדה, תקבל תשובה בוועדה.
עודד וינר: אנחנו מפרסמים את המודעות בשני עיתונים דתיים.
עודד וינר: אין שום מסמרות אשר לעיתונים האלה, ואני בדקתי, אגב, מה ששאלת אותי, ולא היה מצב שלאורך שנים פירסמו בעיתון מסוים ואז הפסיקו לפרסם בו.
עודד וינר: המודעות מופיעות מדי פעם בעיתון זה ומדי פעם באחר.
עודד וינר: היינו שמחים מאוד, אגב, שיעזרו לנו תקציבית לפרסם בשישה עיתונים, יומיים ודתיים.
עודד וינר: על כל פנים, אנחנו את המודעה האחרונה פירסמנו, בגלל מגבלות התקציב והנחיות חשב המשרד, אך ורק בשני עיתונים.
משה גפני: אילו עיתונים?
עודד וינר: "המודיע" ו"הצופה".
עודד וינר: בדקתי ומצאתי, אגב, שב"יתד נאמן" פורסמה רק מודעה קודמת אחת לפני כן, ולא היה מקובל לפרסם ב"יתד נאמן" לאורך השנים, אלא בעיתונים שבהם פורסמה המודעה הפעם.
עודד וינר: זה שיש מחלוקת, נכון, זו מחלוקת שתלויה ועומדת.
עודד וינר: וכשאתה מציין אותה כמחלוקת שתלויה ועומדת, רצית להביא אותה לדיון אחר.
משה גפני: מר וינר, לא מעניין אותי הנושא עצמו, אלא העיקרון – אני שואל אותך, כמנכ"ל הרבנות הראשית, אם יכול להיות מצב שבו, בגלל בעיות או מחלוקות, ואפילו אלה מחלוקות לשם שמים, יכול להימנע מציבור גדול מאוד, שיושב שנים ומתכונן לבחינות לרבנות או לדיינות, המידע על מועד הבחינות, והכל בגלל סכסוך שאינו מעניינו של הציבור הזה.
משה גפני: זה מה שאני רוצה לדעת.
עודד וינר: התשובה היא פשוטה, המודעה פורסמה בשני עיתונים דתיים.
משה גפני: אתה יכול לומר שאין בסמכותך לענות על זה, אבל אני רק מבקש שתאמר את האמת.
משה גפני: כי את האמת הרי אני יודע, ואתה יודע שאני יודע.
עודד וינר: אם אתה יודע את האמת, תגיד אותה.
משה גפני: טוב, נשאיר את זה כך.
משה גפני: קיבלתי את התשובה, תודה רבה.
משה גפני: הרב בן-דהאן, לגבי הנושא של הדיינות – כמה דיינים יש בארץ?
אלי בן דהאן: 94.
משה גפני: האם נכון מה שהתפרסם לאחרונה, שאתה דורש, או שהוועדה דורשת, שדיין יגור במקום כהונתו?
משה גפני: אגיד לך למה אני שואל, בגלגולי הקודם, כשהייתי חבר בוועדה למינוי דיינים, הלכתי יחד איתך בעיקרון הזה, שמה שאמור לגבי שופטים צריך להיות אמור לגבי דיינים – גם מבחינת זמן העבודה, גם מבחינת מוסר העבודה, כלומר שהשופטים יהיו כמו הדיינים, ושהדיינים יהיו כמו השופטים, כי זאת מערכת שיפוטית אחת.
משה גפני: אני חושב שגם בעדות האחרות זה צריך להיות כך - זאת מערכת שיפוטית שאין בה אחד יותר גבוה מהשני או נמוך מהשני, וכולם צריכים להיות במעמד שווה.
משה גפני: למשל, אתן לך דוגמה – השופט אליגון, הרי זה פורסם, אני לא אומר פה איזה משהו מדהים, אותו שופט מהכינים ומהטפילים, מתברר פתאום שבכלל אינו גר בבאר-שבע, מקום כהונתו.
משה גפני: הוא בכלל גר ברמת-השרון.
משה גפני: והוא נשיא בית-משפט השלום, ורצה להיות שופט בית-המשפט המחוזי, וכל מה שנילווה לעניין.
משה גפני: האם הקריטריון במינוי הדיינים שונה?
משה גפני: האם אתה דורש מדיינים יותר מאשר דורשים משופטים?
אלי בן-דהאן: השאלה היא עלי אישית, או - - -
משה גפני: לא, עליך כמייצג הוועדה למינוי דיינים, כלומר אתה צריך לענות עכשיו גם בשמי.
אשר אוחנה: רגע, להשכלה, שופטים חייבים, או לא חייבים, לגור במקום שיפוטם?
אלי בן-דהאן: תשובה על השאלה הזאת צריך לתת בכמה מישורים.
אלי בן-דהאן: אומר כך – עד היום, השקפת ועדת המינויים היתה שדיינים צריכים לגור במקום כהונתם, ואני, כמזכיר הוועדה, אומר לך שזאת היתה הדרישה האולטימטיבית מכל מועמד.
אלי בן-דהאן: אני גם אומר את האמת, שלצערי הרב, לא הוועדה ולא אלה שעמדו בראשה, קרי שרי דתות או נשיא בית-הדין הרבני הגדול, מימשו את הדרישה הזאת.
אלי בן-דהאן: אבל זאת היתה הדרישה הברורה מכל המועמדים.
אלי בן-דהאן: עכשיו תשאל, למה זה שונה משופטים?
אלי בן-דהאן: קודם כל, למעלה מ-95% מהשופטים גרים במקום כהונתם.
משה גפני: השר שאל שאלה, אולי לא שמת לב כי הוא שאל בשקט.
משה גפני: השר שאל לא מה בפועל, אלא מה הקריטריון.
אלי בן-דהאן: זאת שאלה שונה לחלוטין.
משה גפני: את זה השר שאל, ואני מצטרף לשאלתו.
אלי בן-דהאן: זאת שאלה שונה.
אלי בן-דהאן: אני קודם כל מדבר על המציאות.
אלי בן-דהאן: לגבי השופטים, המציאות היא שלמעלה מ-95% מהשופטים גרים במקום כהונתם.
אלי בן-דהאן: שנית, גם החמישה אחוזים שאינם גרים במקום כהונתם, אני אומר את הדברים בחדר סגור, כשאף אחד לא שומע, הלוואי ונגיע למצב שבו הדיינים יגיעו בשעה שמונה לעבודה כמו ששופטים שאינם גרים במקום כהונתם מגיעים, והלוואי שיישארו עד השעה שש, כמו שהשופטים נשארים.
אלי בן-דהאן: כדי לסבר את האוזן, שופטי בית-המשפט למשפחה, שאליו אנחנו מוקבלים היום, ממוצע שעות העבודה שלהם הוא משמונה בבוקר עד ארבע אחר הצהריים.
אלי בן-דהאן: אין שופט בבית-המשפט למשפחה שעובד פחות מהשעות שאמרתי עכשיו.
אלי בן-דהאן: רובם הגדול עובדים הרבה יותר.
אלי בן-דהאן: הלוואי, אני אומר, שנגיע לחצי מהזמן הזה בבתי-הדין הרבניים.
אלי בן-דהאן: עכשיו, אם זה קריטריון או לא, כל ועדה קובעת לעצמה את הקריטריונים שלה.
אלי בן-דהאן: היו הרכבים בוועדה שקבעו קריטריונים אחרים, שמקום הכהונה לא היה מרכזי בהם, ויש בין חברי הוועדה חברים שמקום הכהונה ודאי מעניין אותם וחשוב להם.
אלי בן-דהאן: לכל אחד מחברי הוועדה יש קול אחד, וכל אחד יכול להצביע.
אלי בן-דהאן: אני לא יכול לומר מה השקפת עולמה של הוועדה הזאת, כי היא תתכנס בעזרת השם בעוד חודש, ואז נוכל לדעת מהי השקפת עולמה.
אלי בן-דהאן: זה אחד הנושאים שיעמדו על הפרק, כי יש - - -
משה גפני: אני לא הבעתי את דעתי, רק שאלתי.
אלי בן-דהאן: גם אני עוד לא מביע את דעתי.
אלי בן-דהאן: אם אישאל, אומר את דעתי.
אלי בן-דהאן: אני יכול לומר שבאופן כללי, אין ספק שאלה שגרים במקום הכהונה מגיעים יותר מוקדם לעבודה, במיוחד כשאצלנו רוב הדיינים הם לא בעלי רכב פרטי, הם מגיעים אחרי שעתיים של נסיעה, ויש להם שעתיים לחזור, ואינו דומה אדם כזה למי שנוסע לעבודה רבע שעה.
משה גפני: יש לך עוד משהו לומר לגבי הנושא של הדיינים?
אלי בן-דהאן: יש הרבה דברים, בסך-הכל, אגיד כך – לגבי הנתונים, המציאות במערכת בתי-הדין היא שבחמש השנים האחרונות אנחנו סוגרים הרבה יותר תיקים משאנחנו פותחים.
אלי בן-דהאן: בשנת אלפיים נפתחו 76 אלף תיקים ונסגרו תשעים אלף.
אלי בן-דהאן: בשנת 99' נפתחו 74 אלף תיקים ונסגרו 105 אלף.
אלי בן-דהאן: כלומר לפחות בחמש השנים האחרונות, לגבי כמות התיקים אנחנו בתהליך התייעלות מתמשך, כשהיום אנחנו מגיעים למצב שבו בסוף שנה יש קרוב לארבעים אחוז תיקים של שנה שלמה, ואלה נתונים שמערכת המשפט האזרחית רחוקה מאוד מלהתקרב אליהם.
משה גפני: אגב, מה נגמר בעימות שהיה לך ברדיו לגבי הילד שנלקח מאמו ונמסר לאביו?
אלי בן-דהאן: אלה היו שלושה ילדים.
אלי בן-דהאן: בית-הדין האזורי חזר בו מהחלטתו וביקש לעצור ולקיים דיון מחדש, ואני מניח ש- - -
משה גפני: ולכן זה לא הגיע לבית-הדין העליון?
אלי בן-דהאן: נכון.
שפיק מרעי: בקשר לנושא הדיינים אני רוצה להביע את עמדתי.
שפיק מרעי: בבתי-הדין הדתיים הדרוזיים מכהן היום שופט אחד.
שפיק מרעי: הוועדה אמנם ישבה, אבל הקריטריונים למינוי דיינים במגזר הדרוזי אינם דומים למה שקיים במגזר היהודי.
שפיק מרעי: במגזר היהודי, כפי ששמעתי, יש בתי-מדרש שבהם מלמדים דת והכל.
שפיק מרעי: אצלנו, לפי החוק, כל דרוזי שמגיע לחילווה, למקום תפילה, ואומר: "אני דתי", רשאי להגיש את מועמדותו להיות כאדי.
שפיק מרעי: כלומר יש לנו במגזר הדרוזי בעיה די רצינית.
שפיק מרעי: אנחנו מוקבלים לסמכויות של בית-המשפט לענייני משפחה, ואנחנו חייבים לבצע - - -
משה גפני: עו"ד מרעי, אנחנו לא יכולים לדון בעניין הזה, כי הוא שייך למשרד המשפטים, זה לא בסמכותו של שר הדתות.
שפיק מרעי: בכל זאת יש לזה נגיעה ישירה לשר הדתות, במעמדו ביחס לוועדה למינוי דיינים, להיות מודע לכך שבעדה הדרוזית יש שופטים בלי כישורים בכלל.
שפיק מרעי: זאת אומרת, אני היום בא ומביע את עמדתי החילונית בפני כבוד השר ואומר לו - - -
אלי בן-דהאן: הכתובת לנושא הזה היא שר המשפטים.
משה גפני: אני אומר שוב, לגבי נושא זה, הכנסת החליטה להעביר את בתי-הדין, כולם, למשרד המשפטים, ובראשות הוועדה למינוי כאדים עומד שר המשפטים.
משה גפני: כולנו, כחברי-כנסת, צריכים לעסוק בעניין הזה, אבל ברגע שזה עבר למשרד המשפטים, אין זה מסמכותה של ועדת הפנים לדון בו.
משה גפני: הסמכות שלנו היא המשרד לענייני דתות ומשרדים אחרים שבטיפולנו.
משה גפני: מר וינר, מנכ"ל הרבנות הראשית, רצה להוסיף משפט, בבקשה.
עודד וינר: הערה אחת - היות שאחד הרבנים הראשיים משמש כנשיא בתי-הדין הרבניים, אומר מלה אחת לגבי זה.
עודד וינר: מעבר לעבודה המופלאה שמבצעים בבתי-הדין הרבניים - - -
עודד וינר: הרב לאו הוא נשיא בתי-הדין הרבניים.
עודד וינר: חמש שנים.
עודד וינר: בין הרבנים הראשיים יש רוטציה בתפקיד.
עודד וינר: חמש שנים זה מכהן, וחמש שנים זה.
עודד וינר: אני רוצה להעלות נקודה חשובה מאוד – דיין בבית-הדין הרבני העליון מקביל לכאורה לשופט בבית-המשפט העליון, אבל רק לכאורה, כי מבחינת התנאים, ואני לא מדבר כרגע על תנאים פיזיים כמו רכב, שאלה נוסעים באוטובוסים ואלה נוסעים בוולוו.
עודד וינר: אפילו עוזרים לצורך מילוי התפקיד, לצורך פסקי-דין, אסיסטנטים, אין לדיינים.
עודד וינר: אם לשופט בבית-משפט עליון יש כך וכך עוזרים ואסיסטנטים, לא חשוב המספר, אבל לא מעט, הרי לדיינים בבית-הדין העליון, לעומת זאת, אין שום עזרה מינהלית או מקצועית במילוי תפקידם.
עודד וינר: כמגן הרבנות הראשית, ועכשיו אני מדבר בשיא הרצינות, אני חייב להעיר שהרבנים הראשיים לישראל, אם נקביל אותם לצורך הדבר לשרים, כל שר בישראל, גם שר בלי תיק, מתוקנן בחמישה עוזרים.
עודד וינר: לרבנים הראשיים לישראל יש עוזר אחד.
משה גפני: אבל לאחד מהם זה מעט, ולאחר זה יותר מדי.
עודד וינר: לא.
עודד וינר: עם כל הכבוד, בזה הם אותו הדבר.
עודד וינר: אני יודע למה אתה חותר, ולכן אני עונה – לא נכון.
עודד וינר: אצל שניהם זה מעט מדי.
אלי בן-דהאן: תגיד לי, כבוד היו"ר, אתה קורא את "יתד נאמן" כל הזמן?
משה גפני: אני לא קורא שום דבר - - -
עודד וינר: הוא לא קורא, הוא מכתיב.
אלי בן-דהאן: מותר לשאול שאלה?
אלי בן-דהאן: למה אתה לא מגן עלי, עם כל הכתבות על הרב אייזנשטיין, שהכל שקר וכזב שם?
משה גפני: הרב בן-דהאן, בכל מכלול הדברים שהיו, אתה יודע מה שעשיתי, ומה שניסיתי לעשות.
משה גפני: אין ולא יכול להיות מצב כזה במדינה דמוקרטית, עם כל הכבוד.
משה גפני: אתם כל הזמן רוצים להיות כמו כולם, ואני הלוחם הראשי בעד זה.
משה גפני: אמרתי את זה בכל הוועדות.
משה גפני: כשהוקמה הרבנות הראשית אנחנו צמנו.
משה גפני: הרב זוננפלד הכריז על צום.
משה גפני: ובעצם לא אני הייתי צריך להיות זה שמגן על הרבנות.
משה גפני: אבל מאז שאני בכנסת, אני המגן הראשי על הרבנות הראשית.
משה גפני: אני מגן על מערכת בתי-הדין הרבניים.
עודד וינר: לכן אתה מצליח.
משה גפני: ואתם יודעים את זה היטב.
משה גפני: אלה שעשו אז שימחה גדולה יכולים לשבת בוועדות בכנסת ולהשמיץ את הרבנות ואת הדיינות.
משה גפני: הם לא הולכים עם כיפה שחורה.
משה גפני: מן הדין היה להתנהג אחרת.
אלי בן-דהאן: אני לא יודע על מה אתה מדבר.
משה גפני: לא חשוב, זה בכלל לא רלבנטי על מה אני מדבר.
משה גפני: אני מדבר באוויר.
אלי בן-דהאן: אני באמת לא מבין.
אלי בן-דהאן: הערתי, ונדמה לי שבאמת כדאי לעיין שם בכתבות.
משה גפני: איזה כתבות?
משה גפני: "הארץ" כותב עליך טובות?
מואפק טריף: אם נציג הרבנות כאן, יש לי הערה קטנה בעניין הכשרות.
מואפק טריף: אחרי המקרה המצער שנהרג הרב מזכרון-יעקב, נראה ששינו את הקריטריונים.
מואפק טריף: דליית-אלכרמל נמצאת בלב הארץ, לא במקום מרוחק.
מואפק טריף: שלחו לאחד מדליית-אלכרמל, שיש לו כשרות, ואמרו לו: "אנחנו כבר לו נגיע".
מואפק טריף: זה לא טוב.
מואפק טריף: אני מבקש שתשנו את זה.
עודד וינר: למיטב זכרוני יש 21 מפעלים במגזר הדרוזי, שטיפלנו בהם מיד אחרי המקרה הזה.
עודד וינר: אני רוצה להגיד בתשעים אחוז ביטחון, שלא הורדנו בדליית-אלכרמל.
עודד וינר: במקומות שהורדנו זה היה לפי הנחיות, ולאחר שבדקנו, כמעט לכולם הוחזרה הכשרות, בשני תנאים - תנאי אחד הוא שכל העובדים יהיו מאושרים על-ידי מערכת הביטחון או הכרטיס המגנטי, ולא יהיו שב"חים, כלומר שוהים בלתי חוקיים - - -
מואפק טריף: אתה יודע איפה זה דליית-אלכרמל?
עודד וינר: בדליית-אלכרמל אני לא חושב שיש בעיה.
מואפק טריף: יש בעיה.
עודד וינר: יש בעיה?
עודד וינר: נבדוק.
עודד וינר: תוך דקה תהיה לך תשובה, בסדר?
עודד וינר: לא ידוע לי לגבי הכשרות.
אמין זאהר: אפשר להבהיר לך, הרב גפני, מה קורה פה?
אמין זאהר: המגזר הדרוזי הפך להיות אתר תיירות לבני נוער מהתפוצות שמגיעים לארץ.
אמין זאהר: הסוכנות דורשת שבכל מקום שהם הולכים לאכול, יאכלו אוכל כשר.
אמין זאהר: הרבה בעלי עסקים דרוזים, ואני מהם, פנו לרבנות לקבל כשרות – ובשום פנים ואופן לא מוכנים להגיע או לתת לנו תעודת כשרות.
משה גפני: הרב אלחרר, אם תוכל להשיב לי במשפט אחד, יש שיפור במחלקה אצלך, באגף הארגונים והמוסדות?
יצחק אלחרר: אין ספק שאנחנו הולכים ומשתפרים, וגם אתה, הרב גפני, כמי שמלווה את הישיבות בשנים האחרונות, רואה את כמות התלונות שהיתה לפני שנתיים ושלוש - - -
משה גפני: כן, הולכת ופוחתת, אני מוכרח לציין.
יצחק אלחרר: ועכשיו אנחנו מגיעים לבודדים בחודש.
משה גפני: נכון, אני מודה באשמה, כלומר באשמה שלכם.
יצחק אלחרר: ואני מקווה שגם התלונות הבודדות שיגיעו, ילכו ויפחתו.
משה גפני: אגב, אתה מופקד גם על המכונים התורניים?
יצחק אלחרר: כן.
יצחק אלחרר: אני מקווה שתוך שבועיים הוועדה המקצועית תסיים את עבודתה.
משה גפני: חבר-הכנסת איוב קרא, ואחרי זה השר.
משה גפני: אני מתנצל, המשרד הזה, כמה שחושבים שהוא קטן ובסדר, ורק לי יש בעיות עם הרבנות, אתה יודע, יש פה דרוזים, ויש פה מוסלמים, ויהודים, ורב אשכנזי, ורב ספרדי, וש"ס, אל תשאל.
משה גפני: זה - - -
יצחק אלחרר: ושומרונים, וקראים - - -
משה גפני: זה המשרד הכי גדול במדינה.
איוב קרא: אדוני היו"ר, שמעתי בקשב את דבריו של השר.
איוב קרא: ראשית כל, הייתי לצדו של השיח' טריף ופעלתי בזמנו כדי שהרוחות בעדה הדרוזית יירגעו, והיתה סולחה, ושמחתי, וגם גיביתי את זה באופן אישי.
איוב קרא: אבל היום, כשאתה בא למועצה הדתית אחרי חמש שנים, זה ילד שגדל.
איוב קרא: אף אחד לא ידע איך יגדל, ומן הראוי להתכנס ולתת לאנשים להגיד מה טוב ומה לא טוב בזה.
איוב קרא: אי-אפשר לחדש אוטומטית תקנות מבלי לשמוע דעות של אנשים.
איוב קרא: אנחנו לא מובנים מאלינו.
איוב קרא: ייתכן שיש לנו הסתייגויות לגבי נושאים מסוימים, ייתכן שלא, אבל מתאים להזמין כמה דמויות מרכזיות ולשמוע את דעתם - מה צריך לשנות, איך צריך לפעול.
איוב קרא: אני חושב, יסלח לי כבוד השר שאני מעיר את זה, שמן הראוי היה לחשוב ולגבות את חידוש התקנות במפגש עם גורמים מרכזיים בעדה הדרוזית.
איוב קרא: כך אתה שומע דעות שונות, יכול להיות שלא נשנה שום דבר, אבל בעיקרון אי-אפשר להאריך אוטומטית דבר שנולד חדש.
איוב קרא: זה לא קיים שלושים או ארבעים שנה, שאפשר להאריך את זה אוטומטית.
איוב קרא: זה התחיל בסך-הכל לפני ארבע שנים, נדמה לי, ואני אומר לך חד-משמעית - יש מה לתקן, וראוי שתשמע אותנו ובהתאם לזה תחדש את התקנות בצרכים ובצורה שמתאימה לאווירה הטובה, לעדה הדרוזית, לעם ישראל, כדי שכל הדרוזים יישארו מיקשה אחת סביב השלום בתוך העדה.
איוב קרא: דבר שני, נושא האימאמים - קודם כל אני מצר על כך שהשיח' מואפק טריף אומר שלא מעבירים לו כסף.
איוב קרא: אני חושב שצריך להעביר את הכסף של האימאמים וצריך לוודא שהם מקבלים את הכסף.
איוב קרא: במישור יותר עקרוני, אני לא מבין למה אי-אפשר לקבוע שהאימאמים יקבלו את הכסף ישירות ממשרד הדתות.
איוב קרא: אני לא מצליח להבין למה האימאם באום-אלפאחם יכול לקבל ישירות מהמשרד, ובדליית-אלכרמל או בירקא הוא לא יכול.
איוב קרא: אני לא מוכן לקבל את זה.
איוב קרא: הוא אומר שאתם חייבים לו כסף, אז כך אתם משחררים אותו מהתלות הזו, והוא יתעסק בנושא שירותי הדת, ולא דווקא בנושא האימאמים.
איוב קרא: אני מציע שהשר יקבע פגישה בנושאים שהעלה השיח' טריף – בנושא המכללה לבנות, בית-ספר לדתיים, ובכלל בנושא ניהול כל המקומות הקדושים לנו, אני חושב שטוב יעשה השר אם יקבע פגישה עם גורמים שונים שמבינים בעניין הזה, ואז ייקבעו מוסכמות ודרך פעולה, כדי לשקם את החילוות, לשקם את המקומות הקדושים, לקבל תקציבים, אבל לא שרירותית כמובן מאליו.
איוב קרא: הדרוזים היו נאיבים, עד עצם היום הזה הם נאיבים אולי.
איוב קרא: גדל אצלם דור שמכיר את יוסף, מוכן להכיר בתורת יוסף, אבל יש לו גם תורה משלו היום, ליברלית וחכמה, ואני באופן אישי לא אינטרסנט לשום צד.
איוב קרא: אני חושב, שצריך לקבוע עובדות חדשות, שמתאימות לאווירה, ואני מסתכל על דגם שיראה את הדרוזים באור חיובי בתוך המדינה, זה מה שלנגד עיני תמיד, כך דגלתי, למרות שקיבלתי ביקורת, ואתה יכול לקבל ממני בדיוק את הצורה הנכונה, כי אני לא אינטרסנט בקטע הזה.
משה גפני: אני מכבד את השר על הסבלנות הרבה שהוא גילה.
משה גפני: אני רוצה שהשר ישיב, אבל לפני כן אני רוצה רק להוסיף שני דברים – ראשית, הנושא של תקנות שירותי הקבורה.
משה גפני: קיבלתי אותו בירושה מיו"ר הוועדה הקודם, ידידי חבר-הכנסת דוד אזולאי, שאמר לי: "אתה חייב לסיים את העניין הזה", ואני, כל מה שהוא אומר לי אני משתדל לבצע.
משה גפני: אני אומר לך, כבוד השר, אני בדברים ובדיונים עם המשרד שלך, ואני חייב לסיים את נושא התקנות לפני הפגרה.
משה גפני: אני מבקש שתורה במשרד שיזדרזו, כיוון שבשבוע הבא אני מביא את הנושא של שירותי הקבורה.
אשר אוחנה: בסדר, אני מוסיף לרשימה.
משה גפני: לגבי הנושא הזה גם אין חילוקי דעות.
משה גפני: יש עלי לחצים ואני חייב לסיים אותו לפני הפגרה.
משה גפני: כך שאם זה יהיה עם המשרד, מה טוב.
משה גפני: אני מאוד מעוניין שזה יהיה עם המשרד.
משה גפני: אבל אם לא, אני בשבוע הבא מביא לקריאה שנייה ושלישית את הצעת החוק של חבר-הכנסת אופיר פינס, שהורג אותי לגמרי, ובצדק.
משה גפני: אני כל הזמן אומר לו: "המשרד, המשרד, המשרד".
משה גפני: אין לי טענות, גם המשרד נתון בלחצים לא פחות ממני.
משה גפני: אבל צריך לסיים את זה אם אפשר.
משה גפני: דבר נוסף, אני מודיע לך, אדוני השר, בשבוע הבא אני מביא להמשך דיון, אני עדיין לא יודע איך נתקדם בעניין הזה, את הצעת החוק שלי על הקמת רשות לשירותי דת.
משה גפני: כפי שאמרתי, כאן יש לנו מחלוקת, ואני מבקש מהשר, כבר ביקשתי מהמנכ"ל, שהמשרד יגבש עמדה.
משה גפני: יכול להיות שאם למשרד תהיה עמדה של פשרה, אסכים ללכת עליה.
משה גפני: אבל עיכבתי את זה שבועות ארוכים בגלל עמדת המשרד, ואני מבקש לקבל תשובה גם בעניין הזה.
אשר אוחנה: אתה רוצה תשובה גם על שני הדברים האלה כרגע, או שאפשר מאוחר יותר?
משה גפני: רק העליתי אותם, כי אני הולך בשבוע הבא לקדם את הדברים.
אשר אוחנה: חבר-הכנסת קרא, אני רוצה שתבין, ואני בטוח שאתה מבין כחבר-כנסת מנוסה, שכשבאים לוועדה מעלים דברים שבעיקרון.
אשר אוחנה: אנחנו לא בפגישת עבודה.
אשר אוחנה: היום בעצם הפכנו את ישיבת הוועדה לפגישת עבודה.