GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דב חנין: עכשיו השאלה הקשה היא מה עושים?
דב חנין: כשאתם מדברים על להחזיר אפשר לחשוב שאני הקואליציה, אני הממשלה.
דב חנין: יש לכם משרד חוץ, אומר סגן שר החוץ דני אילון: אי-אפשר להחזיר אותם, לא לצפון סודן – אני לא מדבר על דרום סודן - ולא לאריתריאה.
דב חנין: זה רוב רובם של האנשים האלה.
דב חנין: בא היום משרד הפנים ואומר: אי-אפשר לתת להם עבודה.
דב חנין: בא חבר הכנסת אקוניס ואומר: מי שישכיר להם דירה ייכנס לחמש שנים מאסר.
דב חנין: מה אתם רוצים שיקרה איתם?
דב חנין: אתם בכלל הגיוניים?
דב חנין: אתם בכלל מבינים מה אתם עושים פה?
דב חנין: חבר הכנסת אמנון כהן, תאמין לי שאני יודע כל מה שאתה אמרת.
דב חנין: כמו שבאים אליך, גם באים אלי.
דב חנין: אני מסתובב בשכונות של דרום תל-אביב והמצוקה שם כמו שאתה אומר בדיוק, אני מסכים עם כל מילה שאמרת.
דב חנין: המצוקה שם היא איומה ונוראה, באמת באמת אנשים מפחדים.
דב חנין: אנשים מפחדים לצאת - - -
דני דנון: אבל החיבוק שלך ושל ארגוני שמאל מביא עוד עשרות אלפים.
דני דנון: אם מההתחלה היינו מטפלים בהם כמו שצריך וכמו עכשיו לא היו פה עשרות אלפים.
דני דנון: מי עתר לבית הממשלה נגד הגירוש של הדרום סודנים?
דני דנון: ארגוני שמאל, הם עתרו לבית משפט.
דב חנין: אנחנו הבאנו אותם, באמת.
דב חנין: אנחנו הבאנו אותם, הממשלה בראשותי השאירה את הגבול פתוח.
דב חנין: חבר הכנסת דנון, הממשלה שלך ולא הממשלה שלי השאירה את הגבול פתוח, הממשלה שלך ולא הממשלה שלי מייבאת כל שנה לישראל 32,000 עובדים זרים.
דב חנין: אתה אחראי, אתה אחראי.
דב חנין: אתה מבעיר את הבעירה, אתה עושה את המהומות ואחר כך אתה בא לבכות גם על הדם השפוך.
דני דנון: חיבקת אותם בתל-אביב.
דב חנין: אני לא חיבקתי אף אחד, אני רוצה פתרונות אמיתיים.
דני דנון: פתרון זה להחזיר אותם לאפריקה.
שלמה מולה: דני, למה אתה לא מדבר על הדלת המסתובבת של 32,000 מהגרי עבודה חוקיים ובחודש, שנה-שנתיים, הם בלתי חוקיים?
שלמה מולה: למה אתה לא מדבר על זה?
דב חנין: תעצור את זה, למה אתה מייבא אותם?
דב חנין: למה אתה מייבא עובדים זרים.
דני דנון: אני בעד להוציא את כל השוהים הבלתי חוקיים: הפיליפינים, הבולגרים, הרומנים והאפריקאיים.
דב חנין: למה אתה מייבא עובדים זרים?
דב חנין: בשביל מה?
שלמה מולה: תסביר לי למה להביא עובדים זרים.
מרינה סולודקין: אנחנו נגד כל עובדים זרים.
דב חנין: אני רוצה לסיים, אדוני היושב-ראש.
דב חנין: לפני שנתיים הייתי בסיור יחד עם חבר הכנסת כץ בוועדה שחבר הכנסת כץ עמד בראשה.
דב חנין: אנחנו הסתובבנו בדרום תל-אביב ביחד למרות שההשקפות שלנו מאוד שונות.
דב חנין: אני חושב ששנינו ראינו ביחד והבנו ביחד כמה המצוקה היא בלתי אפשרית.
דב חנין: ראינו גם את ההזנחה ברחובות ודיברנו עם תושבים ברחובות וראינו גם את האנשים שחיים שם בכל מיני מקומות מתחת לאדמה ובתנאים לא תנאים.
דב חנין: קטסטרופה מוחלטת, אין מילה אחרת לדבר הזה.
דב חנין: אין פה פתרונות קסם.
דב חנין: יש פתרונות שצריך לתת אותם.
דב חנין: אני בעד לסגור את הגבול.
דב חנין: סוגרים את הגבול, הממשלה אומרת שהיא תסגור את הגבול?
דב חנין: בבקשה, אני לא נגד.
דב חנין: אני בעד לסגור את הדלת המסתובבת.
דב חנין: אם יש פה כל כך הרבה אלפי אנשים שאי-אפשר לגרש אותם, כך אומר משרד החוץ, אי-אפשר לגרש אותם.
דב חנין: הם נמצאים פה, מה תעשה איתם?
דב חנין: הם צריכים איכשהו להתפרנס.
דב חנין: אתה לא רוצה שהם יהפכו לעבריינים, אתה לא רוצה שהם יסתובבו ברחובות וישדדו.
דב חנין: צריך לתת להם איזשהם פתרונות.
דב חנין: אני מסכים שהם לא צריכים להיות מרוכזים בדרום תל-אביב.
דב חנין: בשכונות הכי מוחלשות של הארץ זורקים את כולם.
דב חנין: מביאים באוטובוסים, פותחים את הדלת, ואומרים: יאללה, תרדו.
דני דנון: אולי הקיבוצים יקלטו אותם.
דני דנון: אפשר לחלק 200 מסתננים לכל קיבוץ.
דב חנין: אולי הקיבוצים.
דב חנין: כן, למה לא?
דב חנין: קודם כל, חבר הכנסת דנון, אני ממש לא נגד.
דב חנין: קיבוצים יקלטו ובחקלאות.
דב חנין: אגב, פגשתי את נציגי החקלאים, נציגי ענף הרפת.
דב חנין: אומרים אנשי ענף הרפת שהם מוכנים לקבל אלפים של אפריקאים.
דב חנין: להעסיק אותם אצלם, לתת להם הכשרה.
דב חנין: כאשר משרד החוץ יגיד שאפשר להחזיר אותם לפחות נתת להם משהו, הכשרת אותם בעבודת חקלאות.
דב חנין: גם החקלאות הישראלית צריכה את כוח העבודה הזה.
דב חנין: צריך לעשות פתרונות.
דב חנין: לעצור את הדלת המסתובבת, לסגור את הגבולות – זה בסדר.
דב חנין: מי שנמצא פה, צריך להתייחס אליו כאל בן-אדם.
דב חנין: לתת לו תשובות של בן-אדם ולא לזרוק סתם סיסמאות.
דב חנין: והכי חמור זה לבוא לשכונות של דרום תל-אביב ולספסר על המצוקה הנוראית של התושבים שיש שם.
דב חנין: אתם רוצים לעשות שינוי, חבר הכנסת דנון?
דב חנין: תלכו להפגין מול הבית של ראש הממשלה בקיסריה.
דב חנין: הוא אחראי, הוא הכתובת.
דב חנין: יש לכם טענות?
דב חנין: תבואו לכתובות, תדרשו פתרונות.
דב חנין: אל תבואו לתושבי דרום תל-אביב ותגידו להם להתלהם נגד האפריקאים.
אמנון כהן: חבר הכנסת כץ, בבקשה.
יעקב כץ: ברשות, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, מכובדנו הקצינים והאנשים שמשתתפים, אני חושב שאנחנו עומדים היום בפני בעיה שהפתרון שלה, כולל הפתרון של - - -
אמנון כהן: הנושא הוא גילויי האלימות וההסתה כנגד מבקשי העבודה.
יעקב כץ: אני מדבר גם על גילויי האלימות.
יעקב כץ: אם ננסה ללמוד ממה שסיפרו דב ודני, אני לא חושב שזה מעיד על הכלל.
יעקב כץ: אני חושב שרוב המסתננים הם לא פושעים ולא אלימים.
יעקב כץ: יש יחידים כאלה, אולי רבים בין היחידים.
יעקב כץ: אבל זה לא מעיד על הכלל, כמו שאני לא חושב שרוב תושבי דרום תל-אביב או שכונת התקווה הם אלימים.
יעקב כץ: זה קצת מוציא את התמונה מהקשרה.
יעקב כץ: אני חושב שבדיווחים של המשטרה שקיבלנו באופן עקבי הם דיווחו שאנחנו לא רואים אצלם יוצאת דופן.
יעקב כץ: ראינו את זה לאחרונה עכשיו יותר משום שזה בולט ומבליטים את זה.
יעקב כץ: כך גם מבליטים את הפשיעה של אלה שפעלו נגדם באלימות.
יעקב כץ: אבל זה לא מעיד על כל תושבי תל-אביב ולא על כל תושבי דרום תל-אביב.
יעקב כץ: אלימות לכשעצמה היא דבר שלילי וצריך לגנות אותה,.
יעקב כץ: ואני חושב שכולם מגנים.
יעקב כץ: הוזכרו פה השוהים הבלתי חוקיים.
יעקב כץ: כשגמרתי לעבוד כיושב-ראש הוועדה לבעיית העובדים הזרים המלצתי באמת לגבי מדינת ישראל - אני לא מדבר כרגע על החקלאות, אבל כשמדובר לגבי הפיליפינים ששם זה לא מוגבל – להעלות את המשכורות.
יעקב כץ: יש עדיין 65,000 - 70,000 עובדים ישראלים אם היו נותנים משכורות נכונות ובריאות לעובדים הישראלים אז היינו כמו שהיה פעם וכמו שיהיה לעתיד.
שלמה מולה: נכון, עבודה עברית.
יעקב כץ: כי אם פתאום מאיזושהי סיבה הפיליפינים לא יסכימו לשלוח פיליפינים האם לא יהיו עובדים?
יעקב כץ: פשוט ניתן יותר כסף לעובדים ישראלים, במקום 65,000 – 70,000 עובדים ישראלים יהיו לנו 120,000 שעובדים.
מרינה סולודקין: כך גם בחקלאות, לפתוח בתי-ספר חקלאיים.
יעקב כץ: זה היה הפתרון עליו שאני הצבעתי.
יעקב כץ: אבל כמו שאתם יודעים, אני אפילו על שכונת האולפנה לא יכול להגן, ואת מדינת ישראל אני לא מנהל.
יעקב כץ: אני אמרתי את דעתי ואני רוצה שתדעו אותה בצורה מוחלטת.
יעקב כץ: אני חושב שצריך לפתור את הבעיה אבל מיניי וביי.
יעקב כץ: אני מאוד מכבד את דעותיו של דב ואני גם יכול להבין אותן.
יעקב כץ: אבל יש לו את הפילוסופיה ואת האמונה שלו והוא חי איתה ביושר ואפשר לכבד אותה.
יעקב כץ: הוא אומר שהיסוד הוא שצריך לתת לאדם, אם הוא נמצא אצלנו והוא הגיע אלינו, גם אכילה, גם שתייה וגם שינה, ולנהוג בו בכבוד כי הוא ייצור אדם.
יעקב כץ: בשונה ממנו, ופה אני חולק עליו, אני אמרתי שאם ניתן לכולם עבודה אז באמת כל אפריקה יגיעו לפה וכל הפיליפינים יגיעו לפה וכל אסיה תגיע כי ארץ-ישראל היא ארץ זבת חלב ודבש.
יעקב כץ: אני נגד אירוע אלים.
יעקב כץ: אני אמרתי שצריך להגדיל את המתקנים, את המתקן שבונים בסהרונים ושהוא מתקן מסודר כמו שאמר אתמול יואל - - - שהיה איתי בסיירת "שקד".
יעקב כץ: בשום פנים ואופן לא להוציא אנשים בכוח.
יעקב כץ: להאכיל אותם, להשקות אותם, לתת להם אוכל ושינה, כדורגל, כדורסל, מסי וברצלונה כמה שהם רוצים.
יעקב כץ: ההערכה שלי היא שכיוון שאדם לעמל יולד, אדם יאכל, ישתה, יעשה בטן-גב, בטן-גב חודש, חודשיים, שלושה וארבעה ואז הוא בעצמו יגיד: תנו לי מענק של אלף-אלפיים יורו ואני חוזר חזרה במצרים.
יעקב כץ: אני לא רוצה כל החיים שלי לאכול ולשתות מבלי לעבוד.
יעקב כץ: אדם לעמל יולד.
יעקב כץ: צריך לתת אוכל, שינה, שתייה.
יעקב כץ: זה יעלה לנו יותר זול.
אמנון כהן: אבל זה מה שבונים עכשיו.
יעקב כץ: הלוא בזמנו הבאתי את חוק הגדר שלוש פעמים לכנסת.
יעקב כץ: הוא לא עבר, אבל עשו.
יעקב כץ: אחר כך הבאנו את מתקני השהייה והאשימו אותו בגזענות.
יעקב כץ: אני אמרתי מתקן שהייה פתוח בלי חומות ובלי גדרות.
יעקב כץ: אמרתי שאם להעניש אז להעניש את המעסיקים.
יעקב כץ: אני בטוח לגבי חמש שנים, אפשר לתת גם קנסות.
יעקב כץ: לא צריך לזרוק אותם לחמש שנים.
יעקב כץ: אפשר לתת קנס של 300,000 – 400,000 קנס.
יעקב כץ: לא צריך חמש שנים, זו הגזמה במובן של המלחמה.
יעקב כץ: צריך לדאוג שהאדם שמגיע לפה יאכל, ישתה, יישן, יחיה.
יעקב כץ: אני מבטיח לכם שאם אנשים ילכו לעיר הפתוחה ולא יכלו לקבל פה עבודה אז הם יהיו חודש, חודשיים, שלושה וארבעה.
יעקב כץ: הם יבקשו בעצמם את המענק.
יעקב כץ: לא צריך בכוח להעלות אותם על מטוס.
יעקב כץ: דני, הם יעלו לבד על המטוס.
יעקב כץ: ייקחו את האלף יורו ויגידו תודה רבה על הביקור, על האוכל.
יעקב כץ: אף אחד לא אוהב לשבת, לאכול, לשתות ולישון כל היום מבלי לעבוד.
יעקב כץ: זה בלתי אפשרי גם לאדם שבא מאפריקה.
יעקב כץ: גם הוא ייצור אנוש, הוא גם בן-אדם.
יעקב כץ: לכן, אמרתי שאני נגד גירוש ונגד בהוצאה בכוח לשום מקום, גם לא לדרום סודן.
יעקב כץ: אם היינו מחזיקים אותם היום שלושה-ארבעה-חמישה חודשים בצורה כזאת הייתם רואים שכולם עומדים בתור לקבל את הכסף ולחזור בחזרה לארץ מוצאם.
יעקב כץ: אגב, את הדבר הזה אני מהיום הראשון.
יעקב כץ: אני דבק בעמדתי.
יעקב כץ: אני אמרתי את זה לדב חנין מהרגע הראשון.
יעקב כץ: בכל נאומי אמרתי את השיטה הזאת.
יעקב כץ: אני אמרתי בלי גזרות, רק אוכל, שתייה ולינה בלי עבודה.
יעקב כץ: אם לא תהיה עבודה הם לא יגיעו לפה, ואז גם לא תהיה אלימות.
אמנון כהן: הוועדה הזאת קיבלה על עצמה להעביר את החוק בשלוש קריאות ועשינו מאמצים עליונים להעביר את זה.
אמנון כהן: אני יודע שהמתקן עומד לקום.
אמנון כהן: זה לוקח זמן, זה תהליכים.
שלמה מולה: חבר הכנסת כץ, אני מבין מה שאתה אומר.
שלמה מולה: מה דעתך לגבי אלה שיוגדרו כפליטים?
יעקב כץ: אין על זה ויכוח.
יעקב כץ: אני איתך לגמרי.
אמנון כהן: נציג השלטון המקומי, בבקשה.
פיני קבלו: בוקר טוב לכולם.
פיני קבלו: אני באמת נמצא כבר הרבה זמן בכנסת ואני מלווה את ההליך הזה של העובדים הזרים.
פיני קבלו: ועדות רבות התכנסו, וחבר כנסת כץ היה גם יושב-ראש ועדה.
פיני קבלו: גם סיירנו, וראשי רשויות באו והביעו את עמדתם ואת זעקתם.
פיני קבלו: לצערנו, חלק מראשי הרשויות הפכו להיות שק חבטות כי המדינה היא שהשאירה את הגדר פתוחה וכך הגיעו לערד, לבאר-שבע, לתל-אביב ולכל השכונות האחרות.
פיני קבלו: חלק מהמאבק היום הוא לא רק נגד המדינה אלא נגד ראשי רשויות: ראש עיריית תל-אביב, ערד.
דני דנון: פיני, אבל הרבה מראשי הרשויות מעסיקים חברות כוח-אדם שמעסיקות את המסתננים.
פיני קבלו: אני לא יודע על כך, אני יודע שזה עלה באחת הוועדה.
פיני קבלו: הדברים נאמרו.
פיני קבלו: יצא גם חוזר מנכ"ל, יצא חוזר שלנו, שבו אנחנו הודענו להפסיק את העניין הזה.
פיני קבלו: אנחנו העברנו את זה הלאה מאחר וזה עלה כאן בוועדה.
פיני קבלו: כראשי רשויות אנחנו אמרנו את זה בכל הוועדות.
פיני קבלו: ראשי הרשויות ליוו את כל הוועדות במשך ארבע השנים האחרונות, החל מראש עיריית אילת שבה התחילה הבעיה, ונציגים של עיריית תל-אביב, והיום אלו גם נציגים של עיריית ערד.
פיני קבלו: בסופו של דבר, זה תופס היום בכל מקום בארץ.
פיני קבלו: מה שקורה זה שהם נמצאים בתוך הערים כאשר העיריות נושאות בחלק גדול מהבעיות שלהם, אם זה בעיות חברתיות, בעיות תברואה, בעיות גני ילדים, בתי-ספר, והרשויות האלה אפילו לא ממומנות בשקל אחד מצד המדינה לגבי אותם עובדים ששוהים כאן.
פיני קבלו: ולכן, יש כאן זעקה לא קטנה של ראשי הרשויות.
פיני קבלו: בידי יש מכתב של יו"ר מרכז השלטון המקומי שלמה בוחבוט שפונה לשר אל ישי וזועק את זעקת הרשויות בכדי שיתנו לזה פתרון תקציבי.
פיני קבלו: כל עוד המדינה מתמהמהת ולא יודעת איך להוציא, כן להוציא, בסופו של דבר לרשויות אין דעה איך לפעול בעניין הזה מלבד שהמדינה.
אמנון כהן: פיני, תעדכן את הוועדה.
אמנון כהן: ברמה של השלטון המקומי, האם ידוע לך האם הרשויות שיש להן קבוצה גדולה של מסתננים מקבלות תוספת תקציב מבחינת השהייה של אותם אנשים?
אמנון כהן: הרי זו קריסה של מערכות בתוך אותה עיר ובאזור מסוים, מערכות כמו: ביוב, אשפה, בריאות, קופות החולים, בתי-חולים באותו אזור, בתי-ספר, כל נושא הרווחה.
אמנון כהן: האם אתם מקבלים איזשהו שיפוי?
פיני קבלו: אין תקציב, אין שיפוי.
פיני קבלו: אין סעיף כזה בכלל.
פיני קבלו: יש בידי מכתב של יו"ר מרכז השלטון המקומי שמפנה את זה לשר והוא כותב את זה שחור על גבי לבן.
אמנון כהן: זה ממשלה, לא שר.
אמנון כהן: כל משרד ממשלתי אם זה חינוך, רווחה ובריאות, ביטחון הפנים.
פיני קבלו: לא ניתנים.
פיני קבלו: אני מניח שנמצא פה נציג משרד העבודה והרווחה, ואם הוא יודע על איזשהם תקציבים שמועברים לעיריות מסוימות בנושא רווחה.
פיני קבלו: לא מועברים בעניין הזה.
פיני קבלו: עיריית תל-אביב נושאת את זה כבר כמעט כל שנה בתקציב, כ-6 – 7 מיליון שקל.
פיני קבלו: אין לה ברירה, היא צריכה להתמודד עם הבעיה.
פיני קבלו: ראש העיר מותקף בהפגנות, אבל אין לו שום פתרון לעניין.
מיכאל בן-ארי: - - - זה שהוא עושה מרפאת פליטים בדרום תל-אביב שיעשה את זה בשוסטר ברמת אביב.
מיכאל בן-ארי: למה הוא עושה את זה בדרום תל-אביב?
מיכאל בן-ארי: חוץ מזה, מי אמר שהם פליטים?
מיכאל בן-ארי: הוא כותב מרפאת פליטים בדרום תל-אביב?
מיכאל בן-ארי: שיעשה את זה במקומות אחרים.
מיכאל בן-ארי: ההאשמות כלפי ראש העיר – תאמין לי, הוא לקח אותן בזכות.
פיני קבלו: אני רוצה שתבין שהם מתרכזים באותם יישובים שבהם ניתן להשיג שכר דירה בזול.
פיני קבלו: הם לא יכולים להשיג שכר דירה באקירוב ולא במקום אחר, ולכן הם הולכים לשכונות באותם מקומות שבהם - - -
אריה ביבי: אבל גם לכתוב מרפאת פליטים זה לא נכון.
פיני קבלו: הבעיה היא של הנהגת הרשויות המקומיות.
פיני קבלו: זה הגיע אליהם והם מותקפים היום.
פיני קבלו: הם מתמודדים עם הבעיה, אין להם שום דרך אחרת.
פיני קבלו: אם ילד חולה במחלה מסוימת, ושמעתי גם את מנהל בית-חולים איכילוב בתל-אביב ששם הם מחזיקים גם מיטות במקום לתת למיטות אחרות.
פיני קבלו: לכן, הבעיה נמצאת בתוך העיריות.
פיני קבלו: אנחנו זועקים את הזעקה הזאת כמו כל אחד אחר.
פיני קבלו: אבל היא נמצאת אצלנו, אצל השלטון המוניציפאלי.
פיני קבלו: אנחנו מבקשים באמת עד שיימצא פתרון שיינתן לזה תקציב.
פיני קבלו: אנחנו נעלה בקשה לדיון בוועדת הכספים שיימצא פתרון כספי לכל העלויות בהן אנחנו נושאים.
אריה ביבי: אדוני, יש אמרה רומנית האומרת: הבית נשרף והסבתא מסתרקת.
אריה ביבי: אנחנו מדברים כאילו שאנחנו חיים בשוויץ.
אריה ביבי: אני רוצה להגיד לכם שגם בשוויץ, גם בפורטוגל – ודיברתי עם שגריר פורטוגל, ואני פוגש אותו גם היום – גם בצרפת, גם בספרד, גם בגרמניה, נתקלים בבעיות האלה וקשה להם מאוד שם.
אריה ביבי: מישהו זרק שטות ואמר: צריך לתת להם לעבוד.
אריה ביבי: זאת שטות אחת גדולה כי ברגע שהם עובדים הם לוקחים את הכסף הזה, מעבירים אותו.
אריה ביבי: יש 400,000 בדווים בסיני שזאת העבודה שלהם, ואם מישהו לא יודע אז שילך, יחקור ויבדוק.
אריה ביבי: היום זו העבודה מספר אחד שלהם.
אריה ביבי: ומי שחשב שהם כבר הולכים ברגל זה גם כן שקר אחד גדול.
אריה ביבי: הם מגיעים שני קילומטר מהגבול ברכבים ומשני הקילומטרים האלה הם הולכים שניים-שלושה קילומטר, לא יותר.
אריה ביבי: נגמרו ההליכות, את זה גם כן צריכים לדעת.
אריה ביבי: עוד דבר אחד שאמרתי אותו בכנסת ואני אומר אותו עוד הפעם.
אריה ביבי: יש בין שניים לשלושה פליטים.
אריה ביבי: זה שניים וזה שלושה, זה הכול.
אריה ביבי: לפי חוק אמנת ז'נבה פליט הוא : כל אדם שנרדף בארצו על רקע פוליטי או על רקע אחר, לא על רקע פלילי – זה פליט.
אריה ביבי: פליט שמגיע לגבולות ישראל או מגיע לגבולות מדינה נכנס דרך הגבולות המותרים עם דרכון, ואז הוא מקבל תעודת פליט.
אריה ביבי: מצרים התחילה בנושא הזה והיא התחילה בהתחלה לחלק תעודות פליט והיא הפסיקה.
אריה ביבי: כל היתר הם לא פליטים, הם מבקשי עבודה.
אריה ביבי: כי אם אתה עובר גבול אחד אתה פליט באותה ארץ, ואם אתה עובר עוד גבול אתה כבר לא פליט כי ממצרים לכאן הם כבר לא פליטים.
אריה ביבי: הם מבקשי עבודה.
אריה ביבי: אני דיברתי ואני שמח שהממשלה קיבלה את נושא מתקן האוהלים.
אריה ביבי: יש להקים מתקן אוהלים של 20 – 30 אלף.
אריה ביבי: אני גרתי באוהל כשבאתי לישראל.
אריה ביבי: גרתי במעברת עמישב בשנת חמישים.
דני דנון: גם גאידמק בנה עיר אוהלים.
דני דנון: אף אחד לא התלונן על תושבי הצפון שגרו באוהלים.
דני דנון: אפשר לגור באוהלים בתנאים טובים מאוד.
דני דנון: לגור באוהל זה לא רע לפעמים.
אריה ביבי: כחייל בצנחנים במדינת ישראל גרתי באוהל סיירים שלוש שנים.
אמנון כהן: חבר הכנסת ביבי, הנושא בו אנחנו דנים עכשיו הוא בעקבות דיון שהיה במליאה: גילויי האלימות וההסתה כנגד מבקשי העבודה.
אריה ביבי: אני אגיע לזה.
אריה ביבי: אני חושב שבכדי לחסום את כל נושא האלימות צריך פשוט לקחת אותם, את כולם, ללא יוצא מהכלל, לאסוף אותם ולהעביר אותם למתקני אוהלים, אני לא קורא לזה מחנות.
אריה ביבי: מתקני אוהלים שכאלה אפשר לעשות בחודש, לא צריך שנים, ואז אין לך שום בעיה.
אריה ביבי: בפעם הקודמת דיברתי על מחלות ומישהו אמר לי: לא, אין דבר כזה.
אריה ביבי: תשאלו את פרופ' ברבש, תשאלו את כל יתר מנהלי בתי-החולים.
אריה ביבי: בית-חולים איכילוב הפסיד מכספו 20 מיליון שקל.
אריה ביבי: אם אתה אוסף ושם אותם במתקני אוהלים אין לך בעיה.
אריה ביבי: קח את כל 60,000 ושים אותם במתקני אוהלים.
אריה ביבי: אני מוכן לתת עבודה לשניים-שלושה פליטים, זה הכול.
אמנון כהן: רציתי לשמוע את נציג משרד' החוץ.
אמנון כהן: אנחנו הזמנו אותם, האם מישהו נמצא?
אמנון כהן: ממשרד החוץ נמסר לוועדה שהם נמצאים ביום כיף.
קריאות: איפה באפריקה?
קריאות: בטח בסודן.
קריאות: תגיד להם שאנחנו בשנת כיף.
קריאות: הם ביום כיף, אנחנו בשנת כיף.
קריאות: תגנה את זה.
אמנון כהן: בטח שאני מגנה.
אמנון כהן: הוועדה תכתוב מכתב.
אמנון כהן: מנהלת הוועדה, אני מבקש - - -
מיכאל בן-ארי: יום כיף?
מיכאל בן-ארי: אדוני היושב-ראש, אתה צוחק איתנו?
קריאה: מותר להם.
קריאה: שישלחו נציג.
אמנון כהן: אנחנו דנים פה בנושא חשוב והם נמצאים ביום כיף.
מיכאל בן-ארי: בשבת נחים, מה יום כיף?
מיכאל בן-ארי: זה לא יאומן, אני לא מצליח להבין.
מיכאל בן-ארי: באמצע העבודה סוגרים?
מיכאל בן-ארי: גם אני רוצה יום כיף.
אמנון כהן: הוועדה פונה לשר החוץ של מדינת ישראל, וקודם כל היא מגנה את זה שלא נשלח נציג רשמי לוועדה לתת דיווח לוועדה על כל מה שקורה ברמה הדיפלומטית בנושא המסתננים.
אמנון כהן: אנחנו צריכים להחזיר אותם בבטחה למדינת מוצאם או למדינה אחרת.
אמנון כהן: בכל מקרה, הוועדה מבקשת שמשרד החוץ ייתן דיווח לוועדה לגבי אותן יוזמות או הסכמים שמתגבשים לגבי הוצאתם של אותם מסתננים או לארץ מוצאם או לאותו מקום בו לא נשקפת סכנה לחייהם.
אמנון כהן: אם הנושא יהיה חסוי אז תתכנס ועדת המשנה שלנו שהיא ועדה חסויה ובה נוכל לדון בנושא הזה בכל מקרה.
אמנון כהן: הוועדה רוצה לדעת איזה יוזמות, חוץ מיום הכיף שיש להם, יש להם לטיפול בנושא הזה.
אמנון כהן: אנחנו עוברים לחבר הכנסת בן-ארי.
מיכאל בן-ארי: רבותי, השאלה שאנחנו צריכים לדון בה היא לא שאלה של הסתה.
אמנון כהן: לא, אתה יודע מה נושא הדיון היום.
אמנון כהן: נושא הדיון היום הוא גילויי האלימות וההסתה כנגד מבקשי העבודה.
מיכאל בן-ארי: רבותי, אתם יודעים שהכול עניין של כותרת.
אמנון כהן: לא, זה היה במליאה.
אמנון כהן: אתה דיברת שם.
מיכאל בן-ארי: הייתי שם.
מיכאל בן-ארי: הכול עניין של כותרת, מי מצליח להשיג את הכותרת.
מיכאל בן-ארי: כרגע אני לא אתפלסף על זה כי יכולתי להביא כותרת הפוכה לחלוטין וזה לא העניין.
מיכאל בן-ארי: השאלה המרכזית היא האם מותר למדינת ישראל להגן על נכסיה, להגן על הישגיה, זאת השאלה שעומדת כרגע על השולחן.
מיכאל בן-ארי: מנסים למשוך את זה לכל מיני כיוונים אחרים.
מיכאל בן-ארי: אני שמעתי קודם בדרך וזלגו עיניי דמעות בגלל התיאורים של התקיפה שאני פוסל אותם מכל וכל ואני נגדה.
מיכאל בן-ארי: כשאני פעלתי כדי להעלות את נושא המסתננים לסדר-היום, כמו אחרים שפעלו, אז עשיתי את זה בצורה כזאת שאף אחד מהם לא נפגע כהוא זה.
מיכאל בן-ארי: להיפך, עשיתי למסתננים יום כיף, כולל בגד ים חדש, כולל דמי כיס, כולל בריכה.
שלמה מולה: אתה מתעסק במעשי קרקס.
שלמה מולה: אתה עושה צחוק מבני אדם?
שלמה מולה: באמת, תהיה קצת יותר רציני, תהיה יותר רציני.
מיכאל בן-ארי: עוד דבר למדתי על אנשי השמאל.
מיכאל בן-ארי: לא חשוב מה אני אעשה, יגידו שאני באתי לשכונת התקווה כדי לנצל אותם.
שלמה מולה: אגב, בהפגנה שאתה השתתפת כמעט עשו לינץ' על אתיופי בגלל שהוא שחור.
שלמה מולה: אתה פורח מהכהניזם שלך.
מיכאל בן-ארי: רבותי, בואו נשים דברים על השולחן.
מיכאל בן-ארי: שלמה יקירי, אתה יודע שאני מכבד אותך.
שלמה מולה: אני גם מכבד אותך, אבל לא מכבד את דעותיך.
מיכאל בן-ארי: אני חושב שהדברים הם גם הפוכים למרות שהרבה פעמים אני גם מכבד את דעותיך.
מיכאל בן-ארי: מכל מקום, זו השיטה.
מיכאל בן-ארי: לא חשוב מה נעשה, מה שאנחנו עושים זה פסול.
אריה ביבי: אתה שכרת משרד מבחינה נדל"נית שם כי היום קשה להשיג.
מיכאל בן-ארי: אני חייב לחזור לעניין.
מיכאל בן-ארי: אומרים אלימות וזה.
מיכאל בן-ארי: אני עשיתי דבר ויכול להיות שהוא לא מצא חן.
מיכאל בן-ארי: סוכן שחקנים אחד אמר שם: זאת פרובוקציה.
מיכאל בן-ארי: אתם יכולים לראות את זה ביוטיוב.
מיכאל בן-ארי: למה פרובוקציה?
מיכאל בן-ארי: אני לא הכרחתי אף אחד.
מיכאל בן-ארי: מי שרצה עלה לאוטובוס.
מיכאל בן-ארי: אגב, אני דאגתי לאחרון שבהם שרוצה לחזור לשכונת התקווה או לדרום תל-אביב, והבאתי לו את האוטובוס לחזרה כדי שהוא יחזור למקום ממנו הוא בא.
מיכאל בן-ארי: היה מישהו שאמר לי: תיקח אותם, אל תחזיר אותם.
יעקב כץ: מה עשית?
יעקב כץ: הם לא יודעים מה עשית.
מיכאל בן-ארי: עשיתי דבר מאוד מאוד מפורסם ומאוד פשוט.
מיכאל בן-ארי: הבאתי אותם לבריכת גורדון בתל-אביב, הבריכה שכל האנשים היפים של תל-אביב באים לשחות בה.
אמנון כהן: מי שילם עבור הכניסה?
אמנון כהן: האם יש לך כסף?
מיכאל בן-ארי: אני שילמתי הכול, הכול על חשבוני.
מיכאל בן-ארי: יש לי כסף ואם אתה רוצה שאני אשלם עליך אני יכול.
מיכאל בן-ארי: אין שום בעיה, וגם בגד ים אקסקלוסיבי ממחנה יהודה.
אמנון כהן: עליי לא צריך.
אמנון כהן: וארוחת צהרים?
מיכאל בן-ארי: הסתפקנו בארטיקים.
מיכאל בן-ארי: יום הכיף כולל ארטיקים, לא כולל ארוחת צהריים.
שלמה מולה: מיכאל, אתה "מתפדח" על מדינת ישראל, בדיחה על חשבונה של מדינת ישראל.
מיכאל בן-ארי: לא, לא.
מיכאל בן-ארי: אבל מה קרה שם?
מיכאל בן-ארי: באנו והאיש בכניסה אומר לנו: מה זה פה?
מיכאל בן-ארי: מה זה מה זה פה?
מיכאל בן-ארי: איך אמר להם העוזר שלי איתמר בן-גביר?
מיכאל בן-ארי: הוא אמר: אם זכויות אדם לסודנים אז גם בבריכת גורדון.
מיכאל בן-ארי: בואו נלך עם זה עד הסוף.
מיכאל בן-ארי: הוא אמר: אני מבקש בלי אלימות.
מיכאל בן-ארי: ואז לא היתה להם ברירה והוא קנה להם כרטיסים.
מיכאל בן-ארי: אני נתתי להם בגדי ים כי אמרתי להם שזה לא מקובל לשחות עם תחתונים בבריכת גורדון, צריך לשחות עם בגדי ים.
מיכאל בן-ארי: קנינו להם בגדי ים חדשים, לא משומשים.
מיכאל בן-ארי: ארגוני השמאל שמביאים להם בגדים מביאים כל מיני ירושות.
מיכאל בן-ארי: אני קניתי חדשים והבאתי להם עם שקית הניילון.
מיכאל בן-ארי: כיבדתי אותם, הבאתי אותם למקום והם נכנסו.
מיכאל בן-ארי: ואז לאנשים יפה הנפש לא היתה ברירה.
מיכאל בן-ארי: היתה שם איזה שמאלנית אחת ואמרה: זה פרובוקציה.
מיכאל בן-ארי: תקבלי אותם, תחבקי אותם, תכניסי אותם עכשיו.
מיכאל בן-ארי: לא נתנו להם להיכנס לבריכת השחיינים.
מיכאל בן-ארי: אחרי ויכוחים נתנו להם להיכנס לבריכת השכשוך.
נחמן שי: אולי תסביר למה התכוונת.
מיכאל בן-ארי: אחרי שסיפרנו את הסיפור אני אסביר בדיוק למה התכוונתי.
נחמן שי: השתמשת באנשים, ביזית אותם.
מיכאל בן-ארי: אתה ביזית אותם, אתה ביזית אותם.
נחמן שי: לא, אני לא ביזיתי אותם.
נחמן שי: אתה הבאת אותם למקום וידעת שהם יידחו.
מיכאל בן-ארי: אני רציתי לבחון אותך.
מיכאל בן-ארי: - - - גם כלפיך.
מיכאל בן-ארי: אתה מביא אותם למקום שאתה יודע שתהיה כלפיהם אלימות?
מיכאל בן-ארי: רבותי, מי שהתבזה פה הם אנשי זכויות האדם כביכול.
מיכאל בן-ארי: הם התבזו.
מיכאל בן-ארי: עשיתי להם מבחן קטן.
מיכאל בן-ארי: אני עמדתי בכל המבחנים ואני ידעתי שאני אעמוד כי אוי ואבוי לי אם הייתי פוגע טיפ טיפה בכבודם.
שלמה מולה: שונאי יהודים עשו הרבה ניסויים על יהודים.
שלמה מולה: אתה עושה ניסויים על בני אדם, תתבייש לך.
שלמה מולה: אתה עושה ניסויים על בני אדם.
מיכאל בן-ארי: נכון, זה לא מוצא חן בעיניכם.
שלמה מולה: ממש.
שלמה מולה: אבל לא אתה הבעיה.
מיכאל בן-ארי: כמו שאמרתי קודם לידידי חבר הכנסת מולה, השאלה המרכזית פה היא זכותה של המדינה להגן על קיומה, להגן על נכסיה.
מיכאל בן-ארי: אתה יכול - - - כי כנראה מי ששולח אותך לכאן ומי שמממן אותך או מי שמממן את האנשים האלה, אולי לא אותך, זה מי שמעוניין בחיסולה של המדינה.
מיכאל בן-ארי: משתמשים פה בסוג של שיח ליברלי כביכול.
שלמה מולה: מי מממן אותי?
מיכאל בן-ארי: לא אותך, אחרים שפועלים שם להיתרי שהייה ואזרחות.
מיכאל בן-ארי: הם אומרים אם את זה בצורה מפורשת – אזרחות.
מיכאל בן-ארי: אגב, למה לא מחזירים לארצם את הפליטים הוויטנאמים אותם קיבל בגין?
מיכאל בן-ארי: הכול שקט שם.
מיכאל בן-ארי: יש להם ארץ, יש להם מולדת.
מיכאל בן-ארי: אני חושב שצריך להחזיר אותם, בוודאי.
מיכאל בן-ארי: מכל אפריקה הגיעו לפה, סודנים אריתראים, סומלים וקונגים.
מיכאל בן-ארי: אגב, גם סינים.
אמנון כהן: מה אתה מציע כלפי האלימות נגדם?
מיכאל בן-ארי: יושב-ראש האיחוד הלאומי אמר את הדברים הנכונים עוד בהיותו יושב-ראש הוועדה לעובדים זרים.
שלמה מולה: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להציע הצעת החלטה שראש הממשלה ימנה את מיכאל בן-ארי לממונה על ענייני המסתננים.
שלמה מולה: פתרנו את בעיית המסתננים.
מיכאל בן-ארי: להם יש זכויות אדם, לי אין זכות דיבור?
שלמה מולה: לא, אנחנו רוצים לתת לך שדרוג שתהיה ממונה על המגורשים, על זכויות האדם של המסתננים.
מיכאל בן-ארי: סליחה, אדוני.
מיכאל בן-ארי: תן בבקשה לדבר.
מיכאל בן-ארי: מה זה הפשיזם הזה?
מיכאל בן-ארי: הפשיזם שלכם, תפסיקו עם זה.
מיכאל בן-ארי: תנו לאחרים לדבר, קצת פלורליסטיות.
מיכאל בן-ארי: מכל מקום, צריך לנטרל את המגנט.
מיכאל בן-ארי: המגנט הוא ההטבות והמגנט הוא העבודה.
מיכאל בן-ארי: זה דבר שצריך לנטרל אותו.
מיכאל בן-ארי: אני מאוד מצטער, ואני שוב פעם רוצה להגיד דברים נגד המפכ"ל שבמקום למלא את עבודתו דיבר על כך שצריך לתת להם עבודה.
מיכאל בן-ארי: עבודה זה לא עוד 10,000 זה עוד 100,000.
מיכאל בן-ארי: צודק חבר הכנסת כץ, גדר לא תעזור כי ברגע שהפיתוי הוא פיתוי.
מיכאל בן-ארי: הם יטפסו על הגדר, מה תעשה להם?
מיכאל בן-ארי: האם תירה בהם?
מיכאל בן-ארי: לכן, צריך לנטרל את המגנט.
מיכאל בן-ארי: המשחק הזה שבו עצרו עכשיו שמונה לא מרשים אף אחד.
מיכאל בן-ארי: תוך כדי שעצרו שמונה נכנסו שמונים.
מיכאל בן-ארי: צריך פה פעולה נמרצת, להכריז על מצב חירום במדינת ישראל, לאסוף אותם ולהכניס אותם - תקראו לזה איך שתקראו לזה – למקום שבו הם לא יצאו לכל מדינת ישראל, למקום אחד סגור ומשם הביתה, הביתה, הביתה.
מיכאל בן-ארי: שום שואה ושום בלבול שכל.
אמנון כהן: חבר הכנסת אמסלם, בבקשה.
אמנון כהן: נחמן שי, בבקשה.
נחמן שי: בסיפור הזה אין צדק מוחלט לאף אחד.
נחמן שי: חמורה היא באמת העובדה ש-60,000 ויותר האנשים האלה נכנסו לנו מתחת לבטן וזאת למרות שראינו את זה קורה.
נחמן שי: למחדל הזה שותפים רבים, בראש ובראשונה הממשלה וזרועותיה השונות.
נחמן שי: כל אחד ניסה לרחוץ בניקיון כפיו, כל אחד אמר: זה לא אנחנו.
נחמן שי: פעם זה החיילים הקצינים שאמרו, ובצדק, הם לא קיבלו הוראה אחרת.
נחמן שי: פעם אחרת זו המשטרה שקיבלה אותם לידיהם, פעם שלישית זה שירות בתי הסוהר.
נחמן שי: כל אחד אמר:
נחמן שי: אנחנו רק עושים את מה שאמרו לנו לעשות.