GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
זהבה גלאון: אל תגיד לי: "גירשו מישהו".
זהבה גלאון: אל תיתמם, אדוני, יש כאן דחיקה, התיישבות של אנשים.
זהבה גלאון: מקבלים מכרזים בסכומים נמוכים, קונים דירות, מעלים את ערך הדירות, זה מחייב את הערבים לזוז – יש שורה של דוגמאות שתיכף יפרסו לך.
זהבה גלאון: אל תשאל את השאלה אם גירשו מישהו.
אמנון כהן: אבל אני מכיר דברים הפוכים.
זהבה גלאון: יש פה שיטה.
אמנון כהן: אני גרתי בשכונה, ויש שם בניין יפה שכולו היה מאוכלס ביהודים.
אמנון כהן: בא אחד מהכפר שם, קרוב לכפר ג'ואריש – אנשים מאד טובים – קנו את אחת הדירות, והבניין גבוה – כל ערך הדירות ירד.
אמנון כהן: אז יש דוגמאות לכאן ולכאן.
אמנון כהן: אף-אחד לא יכול לקבוע לאף-אחד איפה לחיות.
אמנון כהן: אז מה, הוא מתנחל?
אמנון כהן: הוא מתנחל בבניין יהודי?
אמנון כהן: הוא נקרא מתנחל?
זהבה גלאון: אף-אחד לא קובע לאף-אחד איפה לחיות.
אמנון כהן: אז זהו.
אמנון כהן: הוא קנה, מה לעשות?
זהבה גלאון: יש כאן מגמה, גם של השתלטות.
זהבה גלאון: למשל, ביפו אנחנו רואים את זה – השתלטות נדל"נית כלכלית.
זהבה גלאון: הממשלה מפרסמת מכרזים לטובת יהודים בלבד.
זהבה גלאון: הדבר הזה הובא לפתחו של בג"ץ.
זהבה גלאון: אדוני, אני מציעה לא להיתמם.
אמנון כהן: לא, אבל יש גם דברים הפוכים.
אמנון כהן: עוד לא ראיתי משהו.
זהבה גלאון: תן לי רגע.
זהבה גלאון: תיכף אתה תשמע.
אמנון כהן: בבקשה, חברת הכנסת גלאון, הבמה שלך.
אמנון כהן: אני נותן לך, כי זה הדיון שאת ביקשת.
זהבה גלאון: הרי אתה יודע שיש מצוקת דיור קשה מאד לאזרחים הערבים.
זהבה גלאון: לא מקימים ישובים ערביים חדשים.
זהבה גלאון: הדבר הזה גם מחייב הגירה - -
אמנון כהן: לזה אני מסכים.
זהבה גלאון: - - של ערבים לערים שהן, לאו דווקא, ערים מעורבות.
זהבה גלאון: יש מצוקה חברתית, כלכלית, של האזרחים הערבים.
זהבה גלאון: ויש כאן קבוצת אנשים, שאחד מהפעילים בה – אולי באופן לא פורמאלי, אבל, בוודאי, באופן מאד משמעותי – זה חבר הכנסת אורי אריאל וכמה מהחברים שלו, שבשיטות שלו – אני מציעה לשאול אותו – דואג להעברת תקציבים לאותם גופים ולהקמת אותם גרעינים תורניים.
זהבה גלאון: הקצאת תקציבים ממשלתיים – אני אומרת לך.
זהבה גלאון: ותשאל אותו איך הוא עושה את זה?
זהבה גלאון: – הוא עושה את זה.
זהבה גלאון: יש כמה דרכים שבהן הוא עושה את זה, ואני מציעה שאנחנו נשמע ממנו איך הוא עושה את זה.
זהבה גלאון: מה שאני מנסה לומר הוא: יש כאן הפעלת קריטריונים גזעניים, אדוני.
זהבה גלאון: הפעלת קריטריונים לא שוויוניים, בכל מה שקשור – אני חוזרת ואומרת – להקצאת דיור, משאבים וקרקעות.
זהבה גלאון: מה שאני רוצה לבקש, אדוני, ברשותך, ואחר-כך אני גם אציע כמה הצעות, שאם תוכל לתת לנציגים שיש כאן, שהדבר הזה נוגע להם – נציגים של כמה ארגונים – שיכולים לתת לך תמונה מהשטח, גם כפי שבאה לידי ביטוי במסמכי העמדה שהוגשו היום לוועדה.
זהבה גלאון: אני אשמח אם תאפשר להם לדבר, ואולי הדבר הזה יסבר את האוזן, אדוני היושב-ראש.
זהבה גלאון: אמנם אתה גר ברמלה-לוד, אבל יש לי הרגשה שאתה בוחר לא לראות דברים שאתה לא מתלהב לראות, ואם תשמע את הדברים שהם אומרים לך, אז, אולי, פתאום, אתה תראה את התמונה בצורה אחרת, במקום שאתה גר בו.
אמנון כהן: אני כל-כך חי את האזור.
זהבה גלאון: אבל אם אתה שואל אותי - -
אמנון כהן: את לא יכולה לחדש לי דבר.
אמנון כהן: אני יכול לחדש.
זהבה גלאון: - - את השאלות האלה, זה אומר שהאנשים האלה שקופים: שלא רואים אותם; שלא רואים מה עושים להם; ושמתעלמים ממה שעושים להם, ויש כאן מדיניות שגוררת את ממשלת ישראל – כמו שגררה אותם בשטחים – באמצעות אותם אנשים, לעשות מהלך גם בערים המעורבות, אבל לא רק.
זהבה גלאון: אם תוכל לאפשר לאנשים לדבר, אני אשמח מאד.
אמנון כהן: אולי נשמע קודם את חברי הכנסת, ואחר-כך אותם?
זהבה גלאון: אבל אולי נשמע את התמונה?
זהבה גלאון: אתה לא רוצה לשמוע - - -?
אורי אריאל: אני צריך לצאת לוועדת הכספים, אני מבקש לדבר.
אורי אריאל: אני מצטער.
אמנון כהן: - - - אותם, לא?
אורי אריאל: אני צריך לצאת בעשר.
זהבה גלאון: כי חבר הכנסת אריאל אמר שהוא לא יודע על מה מדובר.
זהבה גלאון: טוב, עד עשר יש לך זמן.
אורי אריאל: לא, לא, אני מבקש לדבר עכשיו.
אמנון כהן: אתה נרשמת ראשון.
אורי אריאל: יש יתרון מסוים בייזום הדיון הזה כדי להפריך את הדברים שאת לא מצליחה לומר, למרות שהיושב-ראש, כמו שגם אני, מבקש להבין – דוגמאות או זה.
אורי אריאל: אז יש אחרים שיודעים.
זהבה גלאון: לא, הנה הדוגמאות פרוסות כאן, חבר הכנסת אריאל.
זהבה גלאון: אתה רוצה שאני, עכשיו, אקרא לך את המסמך אחד לאחד?
אורי אריאל: לא, לא, זה טוב שאחרים יסבירו את דברייך, יפרשנו אותם.
אורי אריאל: אז ראשית, אני צריך להגיד לכם תודה.
אורי אריאל: אני צריך להגיד ביושר שכל מה שלמדתי בענייני התיישבות, למדתי מכם – לא ממך דווקא, אבל מכם כתנועה: תנועת ההתיישבות, התנועות בארץ ישראל – עוד לפני שהיתה מדינת ישראל, ואחרי זה במדינת ישראל – עשו דברים מופלאים בהתיישבות ובדברים אחרים, ואנחנו הצעירים למדנו מכם.
אורי אריאל: אצלנו, מפא"יניק זה תואר כבוד.
אורי אריאל: מערכניק זה דבר אחר.
אורי אריאל: אבל אנחנו מעריכים את מה שעשו קודמנו, ובעניין הזה אני חושב שאני יכול להסכים איתך, אם לזה התכוונת.
ניצן הורוביץ: אצלנו זה הולך ביחד, אתה לוקח רק צד אחד של - - -.
ניצן הורוביץ: אצלנו זו תמונה כוללת.
אורי אריאל: רגע, עוד לא שמעת.
ניצן הורוביץ: אתה בוחר לקחת את הצד הזה: המנשל והמדיר.
אורי אריאל: לא, לא שמעת.
ניצן הורוביץ: היו עוד כמה צדדים במשוואה הזאת.
ניצן הורוביץ: אם תהיה מפא"יניק, אז תהיה עד הסוף מפא"יניק.
אורי אריאל: אני מנסה לקלס אתכם, ואתה בכוח לא מוכן לשמוע.
זהבה גלאון: אנחנו מוותרים על דברי הקילוסין שלך.
אורי אריאל: אבל אני לא יכול לוותר.
זהבה גלאון: תאמין לי שאנחנו מסתדרים בלעדיהם.
זהבה גלאון: תיגש לגופו של עניין.
זהבה גלאון: ספר לנו איך אתה עושה את זה.
זהבה גלאון: איך אימצת את דפוסי הפעולה האלה?
זהבה גלאון: איך שכללת אותם?
זהבה גלאון: איך עשית את זה?
ניצן הורוביץ: הרצפלד.
אורי אריאל: כן, הרצפלד הוא אחד - - -
אמנון כהן: תנו לו לדבר עכשיו.
זהבה גלאון: גם הוא שאל שאלות, אנחנו עוזרים לו.
אורי אריאל: בסדר, אני מסתדר, בינתיים.
אורי אריאל: הרצפלד הוא אחד מהם, זה נכון.
אורי אריאל: אני זוכר אותו עוד בקיבוץ טירת צבי – אני נולדתי שם – עומד על הטירה הישנה, שכבר איננה, ושר: שורו, הביטו וראו, מה גדול היום הזה.
אורי אריאל: אני לא אמשיך ואני לא אשיר, כי אני חושב שכולכם תצאו החוצה אם אני אשיר פה – זה לא החלק החזק שלי.
אורי אריאל: בכל אופן, אני חושב שאתם התבלבלתם לגמרי.
טלב אלסאנע: אתה שר, כשיש אנשים שסובלים ובוכים.
אורי אריאל: שלום, חבר הכנסת אלסאנע.
טלב אלסאנע: תמשיך לשיר.
טלב אלסאנע: זה הזמן שלך לשיר.
אורי אריאל: שלום חבר הכנסת אלסאנע.
טלב אלסאנע: אבל העידן הזה לא יימשך לנצח, - - - השירה.
אורי אריאל: אהלן וסהלן, ברוך הבא.
אורי אריאל: הגעת?
אורי אריאל: לא שמנו לב.
אורי אריאל: עכשיו אנחנו יודעים שאתה איתנו.
אורי אריאל: בכל אופן, באים אנשים מכל שדרות הציבור: הנוער העובד והלומד, חולצות כחולות - -
טלב אלסאנע: מה זה שיעור בציונות?
אורי אריאל: - - עם שרוך אדום.
אורי אריאל: יש את בני-עקיבא – חולצות כחולות בלי שרוך.
אורי אריאל: יש כל מיני, באים ואומרים: אנחנו באים למקומות שבהם יש קשיים חברתיים, לעיתים גם כלכליים – ויש בזה התאמה הרבה פעמים – ורוצים לנסות לתרום.
אורי אריאל: להשתלב בחיי העיר ולתרום.
זהבה גלאון: עד פה זה נפלא.
אורי אריאל: אבל פה זה גם נגמר.
אורי אריאל: אתם – תסלחו לי על המילה – בהסתה של אחרים.
אורי אריאל: או, אני מוכן להוריד את המילה הסתה באמירה לא מדויקת, ועוד פעם, ניסינו להבין מה הדוגמאות, מה קורה – נגד זה שיבואו חברים צעירים, קבוצות צעירים, יש כאלה מכל הסוגים והמינים: מהקיבוץ הארצי, ועד הקיבוץ הדתי, ובני-עקיבא ואחרים – כולם נמצאים שם.
זהבה גלאון: ואלה שהרב - - - מעודד גם.
אורי אריאל: ואלה באים - - -
אמנון כהן: גם "קרן אברהם" פועלת יפה ברמלה.
אמנון כהן: יש את "קרן אברהם".
טלב אלסאנע: תושבי רמלה, יפו יכולים - - -
זהבה גלאון: בסדר, אל תיתמם.
זהבה גלאון: הפעילות של "קרן אברהם" זו הפעילות של חבר הכנסת אורי אריאל?
אמנון כהן: עושים.
אמנון כהן: כל אחד עושה.
אמנון כהן: כל העמותות עושות פעילות.
אורי אריאל: אנשים באים למקומות, ואתם חושבים – אני אגיד לכם: אתם חושבים שאם תגידו "מתנחלים", אז הכול מסתדר?
אורי אריאל: זאת אומרת, יש את הטובים והרעים?
אורי אריאל: השם "מתנחלים" לא מפריע לי, כדוגמא.
אורי אריאל: בואו תבחנו מה עושים האנשים – הם גלויים, הם שקופים, הם מפרסמים דו"חות.
אורי אריאל: בואו נבדוק מה עושים האנשים: הם לא גירשו ערבי אחד, למיטב ידיעתי – אני מוכן לשמוע דוגמאות.
אורי אריאל: אם יש דוגמא שגירשו, אני אומר מראש, כבר עכשיו: אני נגד בצורה מוחלטת.
אורי אריאל: בלי אבל, בלי שום-דבר.
אורי אריאל: אנשים באים, עוזבים מקומות שאולי היה להם קצת יותר נוח, קצת יותר מסודר – החברה שלהם; ורואים את עצמם, כן, כשליחים.
אורי אריאל: את יכולה ללגלג עליהם, תקראי להם מעפילים – בעיניי, זה שם יפה.
אורי אריאל: תקראי להם בשמות אחרים.
אורי אריאל: כל שם כזה, בעיניי, הוא שם יפה.
אורי אריאל: את אומרת את זה בציניות, בלגלוג – אני, בסדר; בשבילי זה צל"ש.
אורי אריאל: עכשיו, איך אני עוזר להם?
אורי אריאל: אני אסביר לך, זה הדבר שהכי עניין אותך.
זהבה גלאון: דאגת לתקצוב.
זהבה גלאון: כתוב בכתבה, ואתה לא הכחשת את זה, - -
אורי אריאל: אני לא יודע איזו כתבה.
זהבה גלאון: - - אתה התהדרת שדאגת לתקצוב של מיליוני שקלים לגרעינים התורניים מכמה משרדי ממשלה.
זהבה גלאון: אמרת: חיזוק הבסיס היהודי.
זהבה גלאון: למה אני לא יודעת איך מעבירים מיליונים ל"קרן אברהם"?
זהבה גלאון: תפרוט בפני הוועדה.
אורי אריאל: תשמעי.
אמנון כהן: תלמד גם אותי איך עושים דברים כאלה.
זהבה גלאון: תלמד אותנו איך מעבירים מיליוני שקלים לגרעינים תורניים.
אמנון כהן: - - - ישר-כוח, כן?
אמנון כהן: אבל תלמד אותנו.
דב חנין: אלה הסודות המקצועיים שלו.
אורי אריאל: אבל אני רוצה לדבר.
טלב אלסאנע: היה פעם שר שנכנס לבית-הסוהר בגלל דברים כאלה.
אורי אריאל: - - -.
אורי אריאל: זה לא סוד שלי.
טלב אלסאנע: הוא לא ידע איך עושים את זה.
אמנון כהן: הוא לא ידע?
טלב אלסאנע: כנראה שהוא לא למד אצלך איך עושים את זה.
אורי אריאל: חבר הכנסת אלסאנע, אם תרצה, גם לך אפשר לתת שיעור פרטי.
אורי אריאל: זה רק עניין של רצון.
אורי אריאל: אם תרצה, אני מוכן.
טלב אלסאנע: לא מדובשך ולא מעוקצך.
טלב אלסאנע: רק שנרד מהצרות שאתה גורם, והכול יהיה טוב מאד.
אורי אריאל: אז אם תתנו לי, אני אסביר: איך זה קורה, מה עושים – כדי שאתם תוכלו לעשות את זה, גם-כן, עם גרעינים משימתיים אחרים.
זהבה גלאון: בואו נשמע.
אורי אריאל: כי אם כל אחד שירצה, אז יש כל-כך הרבה עבודה בתחום הזה, כל-כך הרבה צריך לעשות, שכל אחד שיעשה – ברוך יהיה.
אורי אריאל: אני אתן דוגמא: במשרד הבינוי והשיכון הבינו מזמן שהשיקום, מה שנקרא "שיקום שכונות הפיזי", זה מה שעשו – השקיעו הרבה בבלטות, ושינו את המדרכות, והוסיפו מרפסות, שאלה דברים טובים, דרך אגב.
אורי אריאל: אני לא אומר את זה בלגלוג, חס-וחלילה.
אמנון כהן: ושינו, ממש, את חזות העיר.
אורי אריאל: מנחם בגין היה, אני חושב, שהוא הראשון כראש ממשלה, זכרונו לברכה, שעשה את זה בגדול – כי היו דברים קטנים, אבל הוא עשה את זה כמבצע, כעניין גדול.
אורי אריאל: השקיעו הרבה, שינו את חזות העיר – דברים חשובים באמת.
אורי אריאל: מגרשי משחקים לילדים.
אורי אריאל: נתנו קצת, וזה נתן הרגשה שצריך לשמור על משהו, כי היה די ונדליזם, ואני לא אומר את זה בגנות האנשים, חס-וחלילה.
אורי אריאל: בכל-אופן, לימים הבינו האנשים שצריך לעשות יותר שיקום – לא שיקום, אבל עזרה – בתחום החברתי, החינוכי, הרווחתי, קרי: שיהיו מחשבים לילדים, שיהיו להם שיעורי עזר, ופחות בצד של הבלטות.
אורי אריאל: כי בסוף ההון האנושי הוא המרכיב המשמעותי.
אורי אריאל: אנחנו מדברים על אנשים, ולא על בלטות וקירות, לא שזה לא חשוב.
אורי אריאל: אני אומר עוד פעם: יש בזה רווחה, צריך לתת לאנשים; דירות מאד קטנות שהרחיבו להם – ואז התחילו יותר בצד הרווחתי.
אורי אריאל: אנחנו הצלחנו לשכנע את העוסקים במלאכה - - -
זהבה גלאון: מי זה אנחנו, אדוני?
אורי אריאל: אני וחברים נוספים.
זהבה גלאון: כמו מי?
אורי אריאל: חלקם יושבים פה, מהגרעינים.
אורי אריאל: חלקם לא יושבים פה.
אורי אריאל: יש את הנוער העובד והלומד, שאני עובד איתם בנצרת עילית, למשל.
אורי אריאל: 80 משפחות, רווקים, רווקות – קבוצה הכי טובה שאני מכיר, איך אני אגיד את זה?
אורי אריאל: שנים, ולא עוזרים להם כמו שצריך, לא משנה.
אורי אריאל: יש להם הרבה בעיות כמו בבירוקרטיה הישראלית שאת ואני מכירים, וזה לא משנה – הבירוקרטיה לא פוסחת על אף-אחד מאיתנו.
אורי אריאל: אנחנו מנסים לעזור להם למצוא פתרונות.
ניצן הורוביץ: הנוער העובד והלומד לא הלך לנצרת תחתית, נכון?
ניצן הורוביץ: אלא לנצרת עילית.
ניצן הורוביץ: אתה לקחת בדיוק את הדוגמא – זה לא מה שאנחנו מתכוונים.
זהבה גלאון: לא, עכשיו הוא מנסה להשתלט גם על הנוער העובד והלומד.
אורי אריאל: מכובדי, חבר הכנסת, אם אתה תקרא לנו קריאה מיוחדת לבוא לנצרת תחתית, אני בעד.
אורי אריאל: הנה, אוזניך השומעות.
זהבה גלאון: העברנו תקציבים.
אורי אריאל: רגע, אבל אני חושב שאז תגיד שאנחנו מתגרים.
אורי אריאל: אבל אנחנו רוצים לבוא גם לשם, כן.
אורי אריאל: הכול זה למדינת ישראל, אין הבדל.
זהבה גלאון: אבל הגעתם כבר ליפו, עכו, רמלה.
אורי אריאל: רגע, אבל אני רוצה להסביר לך איך הבאנו את הכספים.
זהבה גלאון: איך העברנו תקציבים.
זהבה גלאון: כן, בדיוק.
אורי אריאל: אז הצלחנו לשכנע את מדינת ישראל דרך משרד הבינוי והשיכון, בעיקר, שיעשה שינוי ויקצה: במקום ל"פיזי", יותר ל"רווחתי".
אמנון כהן: יותר חברתי.
אורי אריאל: לחברתי, כן.
זהבה גלאון: לטובת מי?
אורי אריאל: שנייה, היושב-ראש, ברשותך: - -
זהבה גלאון: הקריטריונים - - -
אורי אריאל: - - הקריטריונים מפורסמים באתרים השונים של משרד הבינוי והשיכון.
אורי אריאל: יש קול-קורא, כמתחייב לפי החוק.
אורי אריאל: מי שרוצה פונה, ואם הוא עומד בקריטריונים המפורסמים, - -
אמנון כהן: כמו כל דבר.
אורי אריאל: - - הוא זכאי לקבל.
זהבה גלאון: ומי קיבל עד היום?
זהבה גלאון: מה זה "כמו כל דבר"?
זהבה גלאון: חבר הכנסת כהן, חבר הכנסת אריאל - -
אמנון כהן: מה זה "מי קיבל"?
אמנון כהן: מי שהגיש בקשה.
זהבה גלאון: - - יפרוס לך בכל המקומות האלה מי קיבל את הזכאות לדיור, ל"חברתי" – לכל הדברים האלה.
זהבה גלאון: נו, באמת, מה ההיתממות הזאת?
זהבה גלאון: אנחנו יודעים, בדיוק, איך פורסמו הקריטריונים ומי קיבל את זה.
אורי אריאל: היום שמעתי עשר פעמים היתממות.
אורי אריאל: את לא יודעת – זה העניין, שאת לא יודעת.
זהבה גלאון: ועוד איך אני יודעת.
אורי אריאל: לא הכנת שיעורי בית.
אורי אריאל: אני אתן לך.
אורי אריאל: מותר.
זהבה גלאון: חבר הכנסת אריאל, אתה משתמש במכבסת מילים, ובמילים יפות ו"מעפילים", וזה כיסוי לגזענות בחסות השלטון, שאתה מאלה שמצליחים להשפיע על השלטון.
אורי אריאל: כבר אמרת - -
זהבה גלאון: כן, ואני חוזרת ואומרת את זה שוב.
אורי אריאל: - - את דברייך, ועכשיו את חוזרת, ונואמת ומפריעה לי.
אורי אריאל: אני אומר לך שלא הכנת שיעורי בית.
אורי אריאל: סליחה, זה לא עלבון.
אורי אריאל: סליחה, אני לוקח את דבריי לאחור, בסדר?
אורי אריאל: הדברים שאת אומרת אינם מדויקים בלשון המעטה.
אורי אריאל: והדברים שאת לא אומרת – כי את לא יודעת, ומצפה שאחרים יגידו בשמך – הם יגידו.
טלב אלסאנע: אבל המציאות מדברת בעד עצמה, למה צריך את הפילוסופיה הזו מסביב?
אמנון כהן: "מציאות" של מה?
אמנון כהן: חבר הכנסת אלסאנע.
טלב אלסאנע: - - - מדבר בעד עצמו.
אמנון כהן: תיכף אני אתן לך.
טלב אלסאנע: מה אתה עכשיו "מפלסף" לנו דברים כאילו הם נחתו מהירח, והכול אתה עושה לשם שמיים?
טלב אלסאנע: ברור שיש אידיאולוגיה מאחורי זה: להציק לאנשים.
טלב אלסאנע: הרי אחד בא על חשבון מישהו אחר.
אורי אריאל: אני יכול?
אורי אריאל: אני רק אסיים.
אמנון כהן: אני רושם אותך.
טלב אלסאנע: למה אין את כל היוזמות האלה במגזר לצעירים הערבים, לבני הנוער, שרוצים להקים גרעינים התיישבותיים וישובים קהילתיים - - -
אורי אריאל: כי הצעירים הערבים לא הולכים לשירות לאומי - -
טלב אלסאנע: הם לא אזרחי המדינה?
אורי אריאל: - - ולא מקימים גרעינים משימתיים, כי אתה מפריע להם.
טלב אלסאנע: הבדוויים הולכים.
אורי אריאל: כי אתה תוקע אותם.
אורי אריאל: כי אתה עוצר אותם, ולא מאפשר להם לעשות את מה שצריך לטובת הקהילות שלכם.
טלב אלסאנע: בתפיסת העולם שלך יש מקום רק לאחד.
טלב אלסאנע: צד אחד.
אורי אריאל: אתה היית צריך לעודד את השירות הלאומי - -
אמנון כהן: חבר הכנסת אלסאנע, תן לו לסיים.
טלב אלסאנע: כן, ואז.
אורי אריאל: - - שהצעירים שלכם ילכו אצלכם – לא יבואו - - - – ויעשו את הדברים שאתם רוצים לעשות בנצרת תחתית, ובדרום, - -
אמנון כהן: יקימו גרעינים.
טלב אלסאנע: ואז.
אורי אריאל: - - ואז הם היו מקבלים תקציבים כמו כל גרעין משימתי אחר.
טלב אלסאנע: ישובים קיימים לא - - -, אתה מדבר על הקמת ישובים חדשים?
אורי אריאל: רק שאתה מעכב אותם, תוקע אותם.
אורי אריאל: אתה, ברהט, לא מאפשר להתגייס לשירות הלאומי, ולא לשירות הצבאי.
טלב אלסאנע: אתה יודע למה?
טלב אלסאנע: בגלל שהורסים לאנשים את הבתים.
אורי אריאל: לא, - -
טלב אלסאנע: לא מכירים ביישובים שלהם.
אורי אריאל: - - כי אתה לא רוצה להכיר בתכניות של המדינה – רק רוצה ליהנות ממנה, ולחלוב אותה.
טלב אלסאנע: - - - של סיסמאות.
אורי אריאל: בניגוד אליך, יש צעירים מכל הזרמים - -
טלב אלסאנע: אתה יודע שזו דמגוגיה.
טלב אלסאנע: אתה יודע - - -
אורי אריאל: - - שהם באים לערים השונות בכל הארץ, דרך אגב.
טלב אלסאנע: בצורה פרובוקטיבית.
אורי אריאל: אני אספר לכם: יש גרעינים משימתיים בתל-אביב.
אורי אריאל: עכשיו, אתה אומר: רגע, יש בעיה בתל-אביב?
אורי אריאל: יש בעיה מסוג אחר.
אורי אריאל: אני אסביר את הבעיה שאני מזהה – אני לא אומר את זה בשם אף-אחד, אני אומר את זה בעצמי: אתה מסתכל באזורים מסוימים בתל-אביב – יושב פה חבר הכנסת דב חנין, הוא מכיר את תל-אביב היטב – ורואה שאחוזי הגיוס, לפי מה שצה"ל מפרסם, או לשירות הלאומי, בסדר?
אורי אריאל: – כי יש כאלה שלא יכולים להתגייס לצה"ל: לא יודע, יש להם מחלה.
אורי אריאל: לא משנה – הם אפסיים.
ניצן הורוביץ: שטויות במיץ עגבניות.
ניצן הורוביץ: פשוט שטויות במיץ עגבניות.
אורי אריאל: בסדר, פתרת את הבעיה.
אורי אריאל: אני אביא לך את החומר.
ניצן הורוביץ: תבדוק לפי השנתונים של הגילאים, לא לפי היחס.
ניצן הורוביץ: לגילאים.
אורי אריאל: אני מתייחס.
ניצן הורוביץ: תבדוק תיכונים.
ניצן הורוביץ: לך לתיכונים, תבדוק.
אורי אריאל: אני אעביר לך את החומר.
ניצן הורוביץ: ותבדוק את ההשוואה בערים אחרות.
אורי אריאל: אני אעביר לכולכם את החומר.
ניצן הורוביץ: שטויות.
זהבה גלאון: אל תתפזר.
אורי אריאל: לכן, יש בעיה שם, ואני חושב שהבעיה הזאת לא תיפתר, דווקא, על-ידי הגרעינים – היא תיפתר, בעיקר, על-ידי ההורים והחינוך.
אורי אריאל: האם הגרעינים יכולים לעזור בזה?
אורי אריאל: אני חושב שכן.
אורי אריאל: מישהו יכול לחשוב שלא.
זהבה גלאון: אבל אל תתפזר, תתמקד.
זהבה גלאון: איך התחלת להגיד?
זהבה גלאון: – איך אתה דואג לזה שמשנים קריטריונים, - -
אורי אריאל: נתתי דוגמא.
זהבה גלאון: - - ואיך מקצים.
אורי אריאל: לא אמרתי: שיניתי.
אורי אריאל: אמרתי שיש קריטריונים לצד "החברתי".
זהבה גלאון: איך מקצים תקציבים - - -.
זהבה גלאון: זה רק זה?
אורי אריאל: אמרתי: זה בעיקר זה.
אורי אריאל: זה הגוף העיקרי שמטפל בערים.
זהבה גלאון: משרד הבינוי והשיכון.
אורי אריאל: כן, משרד הבינוי והשיכון – האגף לשיקום שכונות.
אורי אריאל: אמרתי: עשינו הסטה.
אמנון כהן: הקריטריונים מפורסמים באינטרנט.
אורי אריאל: - - לא עשינו: הצלחנו לשכנע את המערכת.
ניצן הורוביץ: שנתון של אותו גיל, תבדוק: בני 18, בנות 18, בני ובנות 18 – כמה מתגייסים.
ניצן הורוביץ: לא ביחס - - -
אמנון כהן: לא יגייסו.
אמנון כהן: לא, הוא מדבר על שיקום שכונות.
ניצן הורוביץ: עיר, כמו גבעתיים, למשל, שיש בה אוכלוסיה מזדקנת, אתה בודק?
ניצן הורוביץ: תבדוק ותראה.
אורי אריאל: אני אראה לך את הנתונים.
אורי אריאל: אני אעביר לך אותם.
זהבה גלאון: חבר הכנסת הורוביץ, אתה צודק.
אמנון כהן: חבר הכנסת אריאל, סיימת את דבריך?
ניצן הורוביץ: כל פעם חוזרים על הדבר הזה.
ניצן הורוביץ: זו פשוט השמצה.
אורי אריאל: אני בטוח שהגרעינים, שמגיע להם יישר-כוח גדול – הגרעינים המשימתיים – על כל שלוחותיהם וסידוריהם, ימשיכו.
אורי אריאל: אנחנו נשתדל, בהחלט, לעזור להם יותר.
אורי אריאל: אני חושב שיש כשלון מסוים – צריך לומר פה את האמת – שלא עזרנו יותר.
אורי אריאל: בעזרת ד', בכוחות משותפים של - - -
אמנון כהן: לא נכנסתם מאוחר לערים המרכזיות – למה אתם רק, כל הזמן, בשטחים, מה קרה?
אורי אריאל: אני אומר:
אורי אריאל: בשטחים – כל הזמן היינו עסוקים בשטחים - - -
אמנון כהן: לא הצלתם את הערים בתוך מדינת ישראל?
אורי אריאל: - - - והגענו למצב שהשטחים, זה ברור מה יהיה גורלם.
אורי אריאל: זה מסודר, פחות או יותר.
אורי אריאל: יש שם מה לשפר.
טלב אלסאנע: לספח את ישראל להתנחלויות.
אורי אריאל: יש מיליון יהודים שם.
אורי אריאל: אז אני חושב שאפשר לעזור הרבה מאד, וצריך לעזור הרבה מאד, ואני אומר: לא עשינו מספיק, אני מודה על האמת.
אורי אריאל: אנחנו נשתדל, היושב-ראש, לתקן את זה, בעזרת ד', בשנה, שנתיים-שלוש הקרובות.
אמנון כהן: רק תגיד איך עושים את זה.
אורי אריאל: אמרתי: דרך משרד הבינוי והשיכון.
אורי אריאל: אם למישהו יש עוד רעיונות אני אשמח לשמוע, ולהיות שותף לצוות שמקדם את הדברים.
טלב אלסאנע: נענשנו מספיק.
אורי אריאל: אני נאלץ ללכת לוועדת הכספים, אז אני מבקש את סליחתכם.
זהבה גלאון: איזה כספים אתה מעביר שם הפעם?
אורי אריאל: אנחנו הולכים לעזור למפעל הנעליים "בריל" שעומדים לסגור אותו, ואם זה מקובל עלייך?
אמנון כהן: כמה גרעיני מתנחלים עובדים שם?
זהבה גלאון: זה מקובל עליי, אתה יכול ללכת.
אורי אריאל: מקובל עלייך?
אורי אריאל: אני יכול ללכת?
אורי אריאל: – אני גם לא אפריע לך פה.
אורי אריאל: בכלל תיהני משני העולמות.
זהבה גלאון: זה מקובל עליי בהקשר הזה .
אורי אריאל: תודה, חברת הכנסת גלאון.
אמנון כהן: המציעה של הדיון המהיר ביקשה שמישהו - - -
אמנון כהן: כי אתה נרשמת.
אמנון כהן: חברת הכנסת גלאון, מי רצית שייתן פרטים?
זהבה גלאון: מר דוד, מי רצית שיציג?
אמנון כהן: בקצרה, כי זה דיון מהיר.
אמנון כהן: אני זוכר אותך מהפעילות ברמלה.
אמנון כהן: רמלה-לוד.
מהא אלנקיב: בלוד.
אמנון כהן: בלוד.
זהבה גלאון: אולי תציגי את עצמך.
מהא אלנקיב: אני מהא אלנקיב, תושבת העיר לוד.
מהא אלנקיב: אני עובדת, בזמני הפנוי, בכנסת, כמזכירת סיעת חד"ש.
מהא אלנקיב: אבל היום אני עם הכובע של תושבת העיר לוד.
אמנון כהן: אני שמעתי מהמציעה, חברת הכנסת גלאון, על כל מיני דברים, לפי הכתבה.
אמנון כהן: אני לא יודע איך אפשר להגיד לאדם: סבסוד דירה או קניית דירה במקומו, או משהו כזה.
מהא אלנקיב: אני אתאר את המצב בלוד: המצב בלוד ידוע לכולם מבחינת האוכלוסייה הערבית, ומרכז המחקר והמידע נתן הרבה נתונים על המחסור בדיור לאוכלוסייה הערבית – יותר מ-4,000 יחידות דיור שחסרות עוד משנת 2000.
אמנון כהן: את זה אני יודע.
מהא אלנקיב: ב-2004 מינהל מקרקעי ישראל נתן קרקע, של המדינה, לגרעין התורני לִבְנות - - -
אמנון כהן: מה זה "נתן"?
מהא אלנקיב: 100 שקלים לדונם.
מהא אלנקיב: כאן שמוליק - - -
אמנון כהן: אבל היה מכרז, לא?
מהא אלנקיב: נכון – מכרז, ואם זה המחיר של דירה - - -
אמנון כהן: איך עושים במדינה?
אמנון כהן: עושים מכרז.
מהא אלנקיב: - - -
טלב אלסאנע: באיזה מחיר נתנו?
זהבה גלאון: שבעה שקלים לדונם.
טלב אלסאנע: שבעה שקלים?
אמנון כהן: אני לא יודע, אני לא נכנס לזה.
טלב אלסאנע: זה לא מעניין אותך?
טלב אלסאנע: כשאומרים שבעה שקלים.
טלב אלסאנע: אתה רוצה לשאול?
אמנון כהן: אני לא יודע, היא אמרה.
מהא אלנקיב: לא, לא, - - -
זהבה גלאון: שבעה שקלים לדונם, וזה נראה לך בסדר.
אמנון כהן: אני לא יודע על מה זה מתבסס.
טלב אלסאנע: אתה לא יודע, לא מעניין אותך לדעת?
אמנון כהן: תשמע אדוני: יש פה סיסמאות, יש פה דברים, - -
זהבה גלאון: איזה סיסמאות?
זהבה גלאון: שבעה שקלים לדונם זה לא סיסמאות.
אמנון כהן: - - יש פה הסתמכות על הכתבה מהעיתון – אני לא יודע איזה מחקר הם עשו.
מהא אלנקיב: לא, זו לא הכתבה - - -
אמנון כהן: אם תגיד לי שמרכז המחקר והמידע אמר את זה, אני יכול להגיד.
זהבה גלאון: אני אראה לך.
אמנון כהן: אם מרכז המחקר והמידע אמר - - -
אמנון כהן: מי אמר?
אמנון כהן: המסמך שלו לא מעניין אותי.
אמנון כהן: מרכז המחקר והמידע אמר שכך עלה המכרז?
זהבה גלאון: לא, זה באתר של המכרז.
מהא אלנקיב: באתר של המכרז, וגם מינהל מקרקעי ישראל.
אמנון כהן: אוקיי, אז כל אחד יכול היה לגשת באותו מחיר – שקל, לא שבעה שקלים, שקל.
אמנון כהן: כל מי שרצה להגיש, הגיש.
אמנון כהן: זה המכרז.
מהא אלנקיב: - - - תמכו בהם.
שמואל דוד: במקרה הזה, כיוון - - -
אמנון כהן: אתה אל תתערב, עכשיו היא מדברת.
שמואל דוד: בבקשה.
מהא אלנקיב: טוב, אז הוא ידבר אחר-כך.
מהא אלנקיב: בנוסף לכך, זו היתה הבנייה של החלק הראשון - - -
מהא אלנקיב: אני אגיד לך מה מפריע: אתה צריך לבוא ולראות – אם זו לא אפליה, אז אני לא יודעת מה זה.
מהא אלנקיב: הבניינים יפים, מצופים אבן – כולם.
אמנון כהן: את אומרת שסוף-סוף יש משהו יפה בלוד.
מהא אלנקיב: נכון, זה יפה.
מהא אלנקיב: אבל הבתים של האוכלוסייה הערבית שמסביב הם מחנה פליטים, עם זבל, פחונים, וזה המצב.
אמנון כהן: למה הם לא בונים לבד?
אמנון כהן: – השטח שלהם, לא?
אמנון כהן: המגזר.
מהא אלנקיב: כן.
אמנון כהן: הם יכולים להשתפר.
מהא אלנקיב: אז אתה מבין למה הם בונים לבד: כי אין אישורים, אין תכניות מתאר, - -
דב חנין: כשהם בונים לבד, הורסים להם.
מהא אלנקיב: - - הורסים להם.
אמנון כהן: אם זה שלו, אף-אחד לא הורס.
דב חנין: אם זה שלו, גם הורסים.
דב חנין: אני מזמין אותך, אדוני, - - -
אמנון כהן: אני מכיר, אני יודע מה בונים שם.
אמנון כהן: על טיפת-חלב בונים, בסדר.
דב חנין: לא על טיפת-חלב.
אמנון כהן: - - אז בטח שיהרסו.
אמנון כהן: על כביש.
אמנון כהן: כביש צריך לעבור – בונים.
אמנון כהן: בונים, אז הורסים אחר-כך.
אמנון כהן: - - - לא צריך.
מהא אלנקיב: לא, אין תכניות מתאר.
אמנון כהן: בסדר, אז זה לא אומר שאפשר לבנות בלי.
מהא אלנקיב: יותר - - -
דב חנין: זה אומר שמפלים את הערבים, - - - נגדם.
אמנון כהן: לא, לא, אני איתכם.
אמנון כהן: חבר הכנסת חנין, אנחנו מנהלים פה כמה דיונים.
אמנון כהן: זה שאין תכנית מתאר, אני מסכים איתך – צריך לגרום שזה יהיה.
אמנון כהן: אבל אנחנו לא יכולים להגיד שאם אין תכנית מתאר, אז כל אחד יעשה מה שהוא רוצה.
דב חנין: אף-אחד לא רוצה - - -
אמנון כהן: בונים לא נכון, ואני גם מצטער שהורסים למישהו את הבית.
אמנון כהן: בית זה - - -
דב חנין: אדוני שאל למה לא בונים, אז קיבלת תשובה למה לא בונים.
אמנון כהן: לא, אני אומר:
אמנון כהן: כמו שפה היה מכרז של המדינה, באה קבוצה, לקחה, בונים לפי התכניות, העירייה מאשרת.
אמנון כהן: אותו הדבר: אתם תיקחו כמה עמותות, אולי האוכלוסייה חלשה ולא מבינה את החוקים – צריך לעזור להם.
אמנון כהן: תתארגנו.
אמנון כהן: תעזרו להם, במקום לעשות כל-מיני.
אמנון כהן: תשבו איתם.
אמנון כהן: אפילו צריך לגייס בשבילם את הכסף לעשות תכניות.
אמנון כהן: תעשו תב"ע, היא היתה לא מאושרת.
אמנון כהן: תעשו כל מה שצריך, אנחנו נשאיר אתכם.
אמנון כהן: חברת הכנסת גלאון, אני אשאיר אתכם.
אמנון כהן: תיקחו את כל האזור הזה, תדעו מה הבעיה שלהם.
אמנון כהן: נעשה תכנית ביחד.
אמנון כהן: אם צריך לגייס ולעזור לאוכלוסייה, נעזור לאוכלוסייה – כל האזור הזה, שיחיו בכיף.
אמנון כהן: שיחיו בשכנות טובה, מי לא רוצה את זה?
אמנון כהן: אבל אי-אפשר שהוא יבנה באופן לא חוקי, ואנחנו נגיד: מותר לו כי זה ערבי, אז אנחנו צריכים לתת לו.
מהא אלנקיב: זה לא הדיון עכשיו.
זהבה גלאון: לא, זו לא הנקודה.
מהא אלנקיב: אפליה של משרדים ממשלתיים, בין גרעיני ההתנחלות הללו, שבאים עם אידיאולוגיה התנחלותית.
מהא אלנקיב: אני רוצה להדגיש את זה עם מרקר: האוכלוסייה הערבית רוצה לגור עם האוכלוסייה היהודית בשכונות מעורבות, אבל לא אוכלוסיה שבאה, מלכתחילה, עם אידיאולוגיה להדיר את רגלי הערבים, ושיהגרו ויצאו מלוד.
מהא אלנקיב: זאת הבעיה.
אמנון כהן: אף-אחד לא יכול להגיד לאף-אחד לצאת.
אמנון כהן: אם זה כלכלי לו, הוא יוצא.
אמנון כהן: לא כלכלי, הוא לא יוצא.
טלב אלסאנע: - - - לא אומר לו, אבל התוצאה מעשית.
אמנון כהן: איזה "מעשית"?
טלב אלסאנע: זו התוצאה.