GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אריה ביבי: במיוחד שיש פה בעיות מבעיות רציניות מאוד.
אריה ביבי: השלטון המקומי - אני הייתי גם בשלטון המקומי, לי גם הייתה תחנת כיבוי אש, שהייתי אחראי עליה.
אריה ביבי: אני אומר לכם, השלטון המקומי לא יבוא וייתן לכם את המבנים האלה, אלא אם תגיעו איתו להסכמים, כמה שיותר מהר תגיעו איתו להסכמים, ככה הבעיות יהיו הרבה יותר קלות.
אריה ביבי: ככל שתדחו את ההסכמים, ככה הבעיות יהיו הרבה יותר קלות.
אריה ביבי: ככל שתדחו את ההסכמים, ככה יהיו לנו בעיות יותר רציניות.
אריה ביבי: כיבוי אש, אדוני, עזוב תקציבים, הוא קטן מאוד על המדינה הזאת.
אריה ביבי: אישרו 160 מליון או 126 מליון זה פינטס.
אריה ביבי: אם אנחנו רוצים לתקן - - -
אמנון כהן: זה חלק, לפי ההתקדמות.
אריה ביבי: שמישהו לא יחשוב שניתן לכופף עובדים.
אריה ביבי: המנכ"ל, אתה מאזין?
שחר איילון: - - -
אריה ביבי: אני לא מכיר שיטה לכופף עובדים.
אריה ביבי: אין לכופף עובדים, ולא אף אחד מחברי הכנסת לא ייתן את זה, לא בכנסת הזו, גם לא בכנסת הבאה.
אריה ביבי: אלה עובדים שעבדו, אי אפשר להרע את התנאים, צריכים להתקדם הלאה, ולראות מה קורה.
אריה ביבי: אפילו אתה, אדוני היושב ראש.
אריה ביבי: אתה צריך להתערב בנושא הזה, ולהביא לסיום כל דור א', דור ב', דור ג', איך אנחנו מגיעים לקצה הפירמידה שכבר אין לנו דורות ומשם אנחנו מתקדמים הלאה.
אריה ביבי: לדעתי, מגייסים אנשים, אני מכיר את הנציב ואת החבר'ה שלו, הם אנשים מצויינים, יודעים איך לגייס, יודעים איך לעבוד, יודעים איך לעשות את הדברים, אנחנו שנינו ראינו את החדרים, זה לא בדיוק החדרים שאפשר לשכן בני אדם עדיין, אני לא יודע מה מערכי שיעור, אני לא יודע איך התנאים שם.
אריה ביבי: חוץ ממה שראינו, אני ניזון מיואב שפגשתי אותו מספר פעמים.
אריה ביבי: מדי פעם אני מדבר עם הנציב גם בנושא התנאים, אי אפשר לגייס אנשים ולא לתת להם נעליים, זה רק בצבא המצרי קורה, וזה קרה פה.
אריה ביבי: תשאל את יואב, זה לא הולך כך.
אריה ביבי: תשמעו – למה קם המבנה החדש?
שאול ליבי: אנחנו יכולים לצאת איתך לשטח, אדוני היושב ראש.
אמנון כהן: אנחנו מכירים את השטח.
אריה ביבי: למה קמה כל הרפורמה הזאת?
אריה ביבי: גם לפני השריפה בכרמל.
אריה ביבי: אצלי בלוד 7 חודשים אנשים לא קיבלו משכורות, כי משכורת עוברת מהמדינה, חלק העירייה צריכה לתת - אין לה כסף.
יואב גדסי: והמשיכו לעבוד.
אריה ביבי: אדוני היושב ראש, איפה הבעיות?
אריה ביבי: הן לא בתל אביב, הן דווקא בפריפריה, במקומות הכי בעייתיים.
אריה ביבי: אדוני המנכ"ל, תשמע טוב, יש מושג שנקרא עשן לבן.
אריה ביבי: עזוב את כל העיסוקים.
אריה ביבי: תאמין לי, המשטרה יכולה להסתדר, שב"ס יכול להסתדר, הבעיה שלך הכי גדולה עכשיו זה כיבוי אש.
אריה ביבי: עזוב את כל העניינים, תירתם לכיבוי אש.
אריה ביבי: לפחות בדברים האלה אנחנו צריכים לרוץ קדימה.
אריה ביבי: עזוב הכול, עכשיו סיימת, תקבע איתו בעד חצי שעה, תקבע עם השני בעוד חצי שעה, תעשה לך סדר יום של כיבוי אש, אז אולי יבוא לעם ישראל גואל.
אמנון כהן: נגיע לשלטון המקומי, אנחנו רוצים לדעת איך אתם משתלבים כאן, הייתי רוצה שתתייחסו לנושא של נכסים.
אמנון כהן: יש פה פרק שמדבר על כך שאתם עדיין תמשיכו לממן את כל הפעילות הזאת, והאם יש לכם את הקיזוז, יש מתווה, יש דרך, מישהו מכריע באמצע - גם אתם השקעתם, גם המדינה השקיע.
אמנון כהן: בבקשה, המנכ"ל.
שלמה דולברג: מנכ"ל שלטון מקומי.
שלמה דולברג: תודה על רשות דיבור, רבותיי חברי הכנסת, אדוני היושב ראש, נכבדיי, אנשי המשרד לבטחון פנים, אנחנו בשלטון המקומי נשמח, ואנחנו רוצים לשתף פעולה בסיום הרפורמה.
שלמה דולברג: אנחנו חושבים שזה דבר חשוב, ומתפללים ומחזיקים ידיים שנצליח להשלים את הרפורמה לטובת עם ישראל.
שלמה דולברג: יש לנו שתי בעיות עיקריות, חלקן נאמרו כאן, אני אגיד אותן בקצרה.
שלמה דולברג: דבר ראשון דורשים בציונות מהשלטון המקומי שימשיך לממן את הרשות הלאומית החדשה שקמה במשך 5 שנים.
שלמה דולברג: אנחנו חושבים שזאת דרישה שהיא צינית מאותה ממשלה שקיצצה את מענקי האיזון בשנים האחרונות מ-4.2 מיליארד שקל, ל-2.8 מיליארד שקל.
שלמה דולברג: זאת אומרת, לקחו את מטה לחמם של הרשויות המקומיות שנדרשות לכסף הזה, ובאותו חדר, או חדר ליד מבקשים מהרשויות המקומיות שימשיכו לממן את הרשות הלאומית שקמה.
שלמה דולברג: בדיוק כמו להגיד לרשויות המקומיות - בבקשה, תממנו את משטרת ישראל, בבקשה, תממנו את הרשויות הלאומיות לטבע וגנים לנמלים.
שלמה דולברג: אני לא רוצה להתבטא בחריפות, היא דרישה צינית, לא נכונה, לדעתי גם לא חוקתית, אבל אני לא רוצה להיכנס לעניין החוקתי.
אמנון כהן: אני קיבלתי אינפורמציה שמנכ"ל משרד הפנים, לקח על עצמו לעשות משא ומתן ביניכם, לגשר, אני לא יודע מה התוצאה בסוף, אבל הבנתי שהוא מגשר.
אמנון כהן: מקובל עליכם?
שלמה דולברג: היתה ישיבה אצל מנכ"ל משרד הפנים.
שלמה דולברג: אנחנו מכבדים את מנכ"ל משרד הפנים, הוא ניסה להקטין את מספר השנים.
שלמה דולברג: עדיין אנחנו חושבים שהעיקרון שהשלטון המקומי הזה של מדינת ישראל יממן את הרשות הלאומית הוא עיקרון לא נכון וצריך לרדת מהעניין הזה.
שלמה דולברג: זה קל מאוד לרדת, זה עניין כספי של 200 מליון שקל, לשלטון המקומי אין לשלם.
אמנון כהן: אולי זה יהיה בקיזוז של נכסים שישנם.
שלמה דולברג: אין בעיה להכניס את בהתחשבנות.
שלמה דולברג: העיקרון השני זה עניין הנכסים, כפי שאמרת אדוני, כפי שאמר חבר הכנסת ביבי, חבר הכנסת אזולאי, עניין הנכסים טעון הסדרה.
שלמה דולברג: אנחנו יודעים שנעשו בשנים האחרונות כמה רפורמות דומות, למשל, במשק המים העירוני, אני בעצמי דחפתי אותם כאיש ממשלה.
שלמה דולברג: אני חושב שיש דרכים להסדיר את השמאויות המסודרות של הרכוש, אותו רכוש שאנחנו רוצים להעביר לממשלה - שמאות מסודרת בלי התחכמות מצד אחד, שמאות של עול הנטל הפנסיוני שעובר לממשלה מצד שני, לעשות חשבון פשוט.
שלמה דולברג: אדוני היושב ראש, חשבון שמאי פשוט, בכוונה אני אומר בלי התחכמויות, כי יש פה כל מיני התחכמויות שנדבר עליהם בפרטי, זה דבר שאפשר לסגור אותו.
שלמה דולברג: שני הדברים הם דברים כספיים, אני מייחלים להצלחת הרפורמה.
יעל שילוני: אני רוצה להתייחס לשלושה נושאים.
יעל שילוני: אני אתחיל מנושא קליטת הכבאים החדשים.
יעל שילוני: כשיש כבאים או לוחמות אש או לוחמי אש במערך, אנחנו כארגון מחויבים לייצג אותם ואנחנו מייצגים אותם.
יעל שילוני: בקליטת נשים אנחנו היינו מי שדרשנו למשל שהן תקבלנה בדיוק את אותן משמרות, כי יש לזה משמעות כספית, ואפילו שבתנו על זה באחת המקומות, וגם שתקבלנה את הזכויות שלהן כנשים ואמהות החל משעת הנקה, עבור בתנאים הולמים וכו'.
יעל שילוני: אפשר לפתור את הכול.
יעל שילוני: אפשר שיהיה שיוויון במדינת ישראל.
יעל שילוני: כבר בבג"צ של גברת מילר היה כתוב שזה דורש כסף, אבל את הכסף הזה אנחנו לא רואים, פשוט קולטים ולא עושים את זה בצורה מסודרת.
יעל שילוני: אנחנו מתריעים, אנחנו מתריעים ואנחנו עומדים לפתח.
יעל שילוני: אנחנו לא ניתן שיפגעו בזכויות של עובדים ועובדות, אז אנחנו נייצג אותם, ואם קולטים בלי מחשבה, בלי היערכות ובלי תקציבים, אז אנחנו נדאג לזה שהאנשים האלה יקבלו את הזכויות שלהם.
יעל שילוני: יש בעיה וזה הקו המנחה מבחינת הביקורת שלנו על המהלך שאנחנו שותפים לו, ואנחנו מנסים לקדם אותו גם בפן המשפטי וגם בפן הכלכלי, שהדברים נעשים בלי כיוון מספיק מתוך איזושהי אוזלת יד.
יעל שילוני: מה זה לקלוט עובדים, ואחרי שהם מתחילים לעבוד נקבל אינפורמציה שהם לא מקבלים את המשכורות שלהם ושהתשובה שנקבל תהיה שלא יודעים איך לשלם להם.
יעל שילוני: אפשר להגיע לירח, ידעתם חצי שנה מראש שהם ייכנסו למשמרות, ממש לא בשמיים לדעת לחשב לעובדים את המשכורות כפי שצריך.
יעל שילוני: אנחנו דרשנו שישלמו להם, אם לא יודעים לחשב, אם לא יודעים אז לא יודעים ולא נתחיל ללמד, אז שישלמו להם את המפרעות האלה, גם המפרעות האלה לטעמנו, לפי היועצים שלנו, לא מכסות את מלוא החוב וזה לא מצב תקין.
יעל שילוני: הנושא של ההסכם.
יעל שילוני: ההסכמים במערך הכיבוי הם תולדה של נסיון של עשרות שנים מה הצרכים המיוחדים ומה האופי המיוחד של תפקידי הכבאות ומה זה דורש במישור של שכר.
יעל שילוני: אין שונות מאוד גדולה בין ההסכמים בארץ להסכמים בעולם.
יעל שילוני: אנחנו כעת שאנחנו יושבים במשא ומתן מול האוצר, אנחנו מרגישים שמנסים להמציא על חשבוננו, על חשבון העובדים את הגלגל, ולשנות את מערך ההסכמים באורח שאינו תואם את מה שקיים, ואני לא מדברת רק על פגיעה בעובדים קיימים, כי אנחנו לא רואים את עצמנו רק כדור מדבר אומלל וצריך לרחם עליו, ממש לא.
יעל שילוני: אנחנו סבורים שההסכמים הקיימים שהם תולדה של עבודה מאוד קשה של הצדדים למערכת יחסי עבודה, משקפים את מה שלוחמי אש ולוחמות אש אמורות לקבל מתוך ידיעה מה יש בעולם, אז אנחנו אומרים לכם, זה פחות או יותר בשוניות כאלה ואחרות זה מה שנותנים.
יעל שילוני: דא עקא, שאנחנו כל פעם יושבים לא מול כל מקבלי ההחלטות וזה מאוד בעייתי.
יעל שילוני: בדרך כלל, תמיד נמצא נציג הממונה על השכר, אבל חסר הנציג של אגף הפנסיה, או חסר נציג אחר, וצריך לבדוק מה העמדה של נציבות שרות המדינה, אז אי אפשר להתקדם.
יעל שילוני: כל פעם שקראו לנו, גם כשאנחנו כעסנו, ויום קודם שברנו את הכלים, התקשר מר גנות ואמר, אני אומר לכם, אני מבקש, תעלו, נשב אצלי, ונדבר על הבעיות, עלינו למחרת.
יעל שילוני: תמיד כאשר קראו לנו לשבת למשא ומתן, עלינו.
יעל שילוני: ביקשו ממני לכנס את כל הצוותים שנוגעים למשהו שהוא בכלל לא משפטי, כינסנו, ישבו באמצע הלילה.
יעל שילוני: מה שביקשו מצד ארגון העובדים, ההסתדרות וארגון הכבאים - עשינו, אבל צריך שתהיה איזושהי יד מכוונת, צריך שתהיה איזושהי תכנית.
יעל שילוני: אי אפשר לעבוד בשביל לעבוד ולהגיד עבדנו ועשינו.
יעל שילוני: למה אני מתכוונת?
יעל שילוני: לא יעלה על הדעת שבשלב הזה שאנחנו נמצאים עדיין לא קיבלנו הצעה מסודרת עם מספרים, עם נתונים ממשרד האוצר, מהמדינה.
יעל שילוני: מי שבאים ונותנים את ההצעות כיצד לעבוד ואיך לבצע מערך הסכמי אחיד, זה רק אנחנו.
יעל שילוני: אז אנחנו מקבלים מצמוץ שפתיים של "אה", זה לא נראה לנו, ואנחנו לא יודעים שנוכל לעבוד עם זה – מה, לכם אין רעיונות?
יעל שילוני: מה עם הצד שלכם?
יעל שילוני: תבואו, תביאו נתונים, באמת נשב, יש רצון טוב, יש מקצוענים שמוכנים לשבת ולעבד את הנתונים, אבל זה לא נעשה.
יעל שילוני: יש גם בעיות שונות בחקיקה הזאת שגם כן אין התייחסות, למשל, העבירו לנו תפקיד, תחום אחריות חדש לחלוטין שעד עכשיו היה של המשרד לאיכות הסביבה - ניתור רעלים.
יעל שילוני: מישהו הראה לנו תכנית איך בדיוק מתכננים להכשיר אותנו לזה?
יעל שילוני: מה התקציבים לזה?
יעל שילוני: איך עומדים לעשות את זה?
יעל שילוני: עד עכשיו טרם.
יעל שילוני: אני רוצה להתייחס לדברים שאמר חבר הכנסת אזולאי, מאוד קשה לנו לשמוע את המלה חגיגה ביחס לשכר של עובדים.
יעל שילוני: גם העובדים שמקבלים את המשכורות הכי גבוהות בענף של הכבאות, הם לא עובדים עשירים.
יעל שילוני: סוף סוף יש לנו מגזר אחד בארץ של עובדי ציבור שמתפרנסים משכורת סבירה.
יעל שילוני: בשביל תוחלת חיים נמוכה בעשר שנים מהתוחלת חיים של אדם מן היישוב, אני לא חושבת שזה נורא.
יעל שילוני: בכלל, אני חושבת שזה מאוד חיובי למדינת ישראל שעובדי הציבור הנאמנים שלה ישתכרו משכורת שמסוגלת לפרנס אותם בתקופה שמאוד קשה להתפרנס, וזה מצב לא תקין שעובדי הציבור בארץ, חלק נכבד מהם בתפקידים חשובים מאוד, הם אנשים שהם על סף העוני אם לא בתוך העוני.
יעל שילוני: אני סבורה כשיושבים איתנו לא צריך להסתכל על זה כעל איזושהי הזדמנות לשנות את שכר הכבאים של העתיד לשכר שהוא לא ראוי על דרך של תספורת.
יעל שילוני: צריך להסתכל על ההסכמים הקיימים, הם הסכמים טובים, הם הסכמים שנעשו עם ניסיון, עם חשיבה וצריך לבצע ולהגיע להסכם אחיד שמשקף את המקובלה בלי לפגוע.
יעל שילוני: אם ייקח כמה שנים ליישר קו שגם בטבריה תהיה משכורת נאותה, כך ראוי, כך יפה.
יעל שילוני: בכל הארץ צריכה להיות משכורת נורמאלית לאנשים.
יעל שילוני: תודה רבה.
פניה קירשנבאום: כבוד היושב ראש, חברי כנסת, אורחים נכבדים, חבר הכנסת דוד אזולאי, שנים התעסק בנושא של כיבוי אש, אני יודעת שהנושא הזה בדמו, וחבר הכנסת אריה ביבי מעורב בנושא.
פניה קירשנבאום: אני רק מהזווית, רק מהדיונים בוועדה נגעתי בנושאים – שני דברים הם חשובים, הרפורמה היא חשובה בפני עצמה, ואם אנחנו נתפזר לדברים מסביב, ואני אתייחס אליהם גם כן, אנחנו בסופו של דבר נהיה תקועים במקום, וחס וחלילה יבוא אסון הבא, ויש פיזור שלטונות, פיזור אחריות ופיזור הסמכויות וראינו כמה זה לא טוב, והנסיון הראה את שלו.
פניה קירשנבאום: פעם היה לנו גרוש, ובגרוש היה חור, כנראה שהחור היה בשביל לראות את הנשמה של הבן-אדם שעומד מאחורי הגרוש הזה.
פניה קירשנבאום: היום אין לנו, הרבה פעמים אנחנו רואים רק את הכסף, ולא שמים לב לאנשים שעומדים מאחורי זה.
פניה קירשנבאום: אני קוראת להגיע להסכמה, אני פונה לאוצר, כי אני מבינה שהבעיה פה לא של משרד בטחון פנים, אלא בעיה של האוצר, והשכר, ולהגיע איתם לסיכום וצריכים להגיע לסיכום.
פניה קירשנבאום: אבל במקביל לכך שאני קוראת להם להגיע לסיכום, אני פונה אליכם להיות יותר אחראים, ואגיד לכם למה.
פניה קירשנבאום: קודם כל אתמול היה שר האוצר בועדת הכספים ונתן דוח על הרבעון האחרון.
פניה קירשנבאום: אני במקומכם הייתי מגיעה אתמול לדוח, לדיווח שלו, ומעירה את תשומת הלב של חברי הכנסת שיושבים בוועדת כספים על כל מה שנעשה, כי אנחנו לא מודעים לכך שיש בעיה.
אמנון כהן: הבנתי שאין בעיה כספית.
פניה קירשנבאום: לא הגיעו איתם לסיכום של השכר, אז איפה הבעיה אם לא כספית?
אמנון כהן: כשיגיעו לסיכום הכסף יימצא.
פניה קירשנבאום: אני רוצה להגיד לך, אנחנו בשנה שעברה הגענו לסיכומים עם הרופאים, והגענו לסיכומים עם המורים, והגענו לעוד סיכומים.
פניה קירשנבאום: אני כחברה בוועדת כספים רוצה להגיד לכם, שבתקציב של 2013, נצטרך לקצץ 13 מיליארד שקל עבור אותם ההסכמים.
אמנון כהן: לא צריך לקצץ, צריך לגבות – 60 מליארד לא גובים.
פניה קירשנבאום: לא 60 מיליארד, 120 מליון.
אמנון כהן: לא, מדוח מבקר המדינה אתמול – לא עומדים לגבות, הולכים רק לציבור לקחת מהם, במקום החובות שאפשר לגבות מהגופים הגדולים.
פניה קירשנבאום: בסדר, שיגבו קודם, אבל בינתיים מכיוון שלא גובים, אני שואלת כשיילכו לקצץ מאיפה יקצצו עוד פעם?
פניה קירשנבאום: הרי הצטרכו לאזן את התקציב הזה.
אבי יהודה: - - - תספורת לכבאים.
פניה קירשנבאום: תאמין לי שלא רק לכבאים.
פניה קירשנבאום: אנחנו נראה את עצמנו שוב במחאה חברתית, ויגידו אין זה ואין זה, השמיכה היא כזאת קצרה, הביטחון של הביטחון של השמיכה הקצרה הזאת הוא כזה, כל השאר צריך לחלק בין כולם.
פניה קירשנבאום: אני לא באה להצדיק, אני רק אומרת שצריכה גם הבנה ואחריות של שני הצדדים לנושא הזה.
פניה קירשנבאום: לגבי השלטון המקומי, קודם כל אתה ציינת שמענקי איזון קיצצו אבל לא בממשלה הזאת, אני רוצה לתקן אותך, כי הממשלה הזאת כל הזמן מנסה רק להוסיף ולהוסיף למענקי איזון.
שלמה דולברג: עדיין הכסף חסר, גברתי.
פניה קירשנבאום: אתה מספר לי?
פניה קירשנבאום: אתה יודע מי נלחם בוועדת כספים על מענקי האיזון, אז לי אתה לא צריך לספר, אחרת אני אספר לך עוד פעם בדיחה על הפרה עם החלב.
פניה קירשנבאום: כל הנושא של הציוד שלכם והתחזוקה, הרי למה החלטנו – כל מי שנמצא פה יודע בדיוק – למה החלטנו לרכז את זה במשרד אחד?
פניה קירשנבאום: כי ההבדל ברמה של הכבאות בין עיר לעיר הייתה שונה בהרבה, לא הייתה אחדות של הסטנדרט, וזה מה שקרה.
פניה קירשנבאום: אנחנו ההיפך, רוצים להביא את כולם לאותה רמה, רוצים לשפר, ואל תשכחו שמה שיש לכם ברמה כזאת או אחרת גם זה מומן על ידי משרד הפנים, על ידי הממשלה, על ידי כולם, הרי לא הכול נעשה רק בכספי ארנונה, היו לזה השקעות גם של הממשלה.
פניה קירשנבאום: במקום להתבצר בעמדות ולהגיד זה שלי, וזה שלך, ובואו נתקע ברפורמה, אולי כדאי למנות ועדה שתורכב - אני לא בעד ועדות, דבר אחרון שאני רוצה ועדה.
פניה קירשנבאום: אני בטוחה שבהתדיינות ישירה אפשר לפתור הרבה יותר בעיות.
פניה קירשנבאום: אבל פה יש כל כך הרבה גורמים שהם כל פעם עושים את זה לא במקבילה, אלא עושים את זה שאחד מדברים, חוזרים, שני מדברים, חוזרים, אז אנחנו שלוש שנים לא נתקדם.
פניה קירשנבאום: אם לא נעשה את זה במקביל את כל הנושאים האלה, לא נתקדם עם הרפורמה.
פניה קירשנבאום: גיל פרישה – באיזה גיל פרישה יוצאים הכבאים בגיל 67, אז מה שהתקבל לעבודה בגיל 37, יש לו עוד 30 שנה לעבוד, מה הבעיה?
פניה קירשנבאום: כולם צריכים להתקבל בגיל 25?
פניה קירשנבאום: ואם לא רוצים לקבל מישהו בגיל 37, אז תוציא אותם בגיל 37, 45 לגימלה.
פניה קירשנבאום: אי אפשר להגיד בגיל 37 כבר לא מקבלים עובד כי הוא כבר זקן.
אבי יהודה: לא, זה לא מה שהוא אמר.
אבי יהודה: הוא אמר אם ניתן לבחור, עדיף לבחור מ-24 כי יש לו אופק.
פניה קירשנבאום: תצאו לגימלה אתם ותקבלו במקומכם, תפנו מקום.
אבי יהודה: אנחנו מסכימים, הגשנו בקשה לתכנית פרישה, בואו תתנו תכנית פרישה, כולם יפרשו.
אמנון כהן: הוא מוריד את הפנסיה בכלל לכולם, מספיק 57...
פניה קירשנבאום: אתם מכירים את הסיפור של האסקימוסים, כאשר הבן-אדם מזדקן, הם שמים אותו על עגלה עם הכלבים, נותנים מכה ושולחים אותו.
פניה קירשנבאום: אז אצלנו בגיל 37 על העגלה, כלבים, שלום להתראות.
אמנון כהן: נאפשר לשמוע עוד מוזמנים.
פניה קירשנבאום: סליחה, אתמול בוועדת כספים העברנו כסף לפיקוד העורף, כי הם טוענים שניתור רעלים הם עושים את זה, והם רוכשים עכשיו כבאיות דואליות שהם גם ישמשו לניתור רעלים.
יואב גדסי: שיוציאו את זה מתסקיר החוק.
יואב גדסי: אם הם עושים אז שיוציאו את זה.
אמנון כהן: כרגע זה לא מוסדר כנראה.
פניה קירשנבאום: שאלתי אתמול, והם אמרו שהם אחראים על זה.
דוד בר דרור: אני רוצה לנצל את המעמד הזה, קודם כל למנכ"ל הנכנס ברכות.
דוד בר דרור: עוטף ירושלים, יש בעיה עם הכיבוי.
דוד בר דרור: עוברים את הגדר מטר, זה לא אני זה יו"ש.
דוד בר דרור: אם אנחנו נחכה שיו"ש יגיעו, אנחנו נמצא את עצמנו רחוק.
דוד בר דרור: הנציב, כדאי לפתור את הבעיה הזאת במסגרת אותו הדבר.
דוד בר דרור: הנושא השני, העלתה אותה חברת הכנסת פניה - חומרים מסוכנים.
דוד בר דרור: לאחרונה, הכין פרופסור אלי שטרן, ממכון גטנר מסמך על הדרום – אשדוד, רמת חובב.
דוד בר דרור: יש שם 1,330 חומרים, מהם 1,000 איש לא יודע, איש לא בדק אותם.
דוד בר דרור: אנחנו יודעים שקיימים, לא מנותרים, לא יודעים מה הרמה שלהם, לא יודעים מה הנזקים שלהם.
דוד בר דרור: היו דברים, כבאים נפגעו, עד היום משפחות שלהם לא הוכרו כתאונות עבודה, אף אחד לא מכיר בזה.
אמנון כהן: הנושא שהעלית חשוב, אבל זה לא הדיון.
אמנון כהן: תכתוב פנייה אליי, נבדוק עם המשרד להגנת הסביבה כדי שהכבאים לא ייפגעו.
דוד בר דרור: יש מסמך שהוכן בזמנו, הובלנו פה מהוועדה הזאת, המסמך הוכן ב-2004, עד היום, לצערי, המסמך הזה מעולם לא הגיע, לא המסמך של אלי שטרן, ודיברנו על זה, אדוני היושב ראש, והמסמך שאני מדבר עליו כרגע.
דוד בר דרור: הועדה בזמנו ביקשה אותו, לאור בקשת הועדה ב-2003 הוקמה ועדה של חיל רפואה, אוניברסיטת בן גוריון וגורמים נוספים, וכפי שאמרה חברת הכנסת פניה, הניתור – עד היום, אני מצטער לומר, כאיש בריאות הסביבה וחומרים מסוכנים, אני מלווה את המקצוע הזה 40 שנה.
אמנון כהן: נמצאים פה נציגים מהמשרד להגנת הסביבה?
רומי אבן דנן: יש לי הרבה לומר על כל מה שנאמר כאן.
רומי אבן דנן: המשרד להגנת הסביבה הוא אחראי על הנושא של החומרים המסוכנים גם מחוק החומרים המסוכנים, וגם מהיותו כמנחה לאומי.
רומי אבן דנן: כל הסמכויות לנושא של האירוע של החומרים המסוכנים, אכן נמצאים בידי המשרד להגנת הסביבה.
רומי אבן דנן: כל הנושא של הגילוי, ניתור.
אמנון כהן: לא, אבל יש מסוכנות מסוימת שלפעמים נחשפים הלוחמים שלנו שצריכים לבוא לשטח ולא יודעים, או אולי לא מודעים לכך אולי.
רומי אבן דנן: יש בינינו לבין כיבוי פעילות מאוד יפה, מכיוון שבדרך כלל מי שמגיע לאירועים זה אנחנו והם.
רומי אבן דנן: גם כשיש אירוע של חומרים מסוכנים מייד יש את התערבות של המשרד להגנת הסביבה שאנחנו נותנים באמת ישר את המענה, לפעמים אנחנו נותנים את המענה עוד שאנחנו בדרך כי גם המשרד להגנת הסביבה מחזיק מערך של תגובה של אירוע של חומרים מסוכנים.
רומי אבן דנן: המשרד להגנת הסביבה עשה בהם פעילות של בחינה גם השוואה בעולם ופעילות מאוד גדולה מול משרד בט"פ, הנושא של העברת התגובה המיידית לחומרים מסוכנים.
אמנון כהן: השאלה שלי אם המערך יודע או הנציב יודע שיש אזורים מסוימים מסומנים, אחרי שמגיעים לשם בקשר מתריעים, יש אזור כזה מסומן להיזהר, לא להגיע או לא להתקרב, או 10 מטר, או 15 מטר מרווח ביטחון, יש דבר כזה?
אמנון כהן: זה מה שאני רוצה לדעת כרגע, אחרי כך תעשו את התיאומים.
רומי אבן דנן: ודאי שיש.
שאול ליבי: אני שאול ליבי, יושב ראש איגוד ערים רחובות והשפלה, והוותיק ביותר כנציג היו"ר בארץ, 15 שנה.
שאול ליבי: אדוני היושב ראש, כאן ציינו, נראה לי שיש נתק אדיר, למרות שעשיתם סיור חברי הועדה, ואני מאוד מעריך ומוקיר, יש נתק אדיר בין השטח למציאות של היום לבין מה שקורה, משום שעד היום עם כל הכבוד למנכ"ל היוצא, מה שהיה לאורך כל הדרך, זה הפרד ומשול במשא ומתן כדי לקדם את הרפורמה.
שאול ליבי: אנחנו היינו בעד הרפורמה, אלא מה שאני חושש היום שזה זבנג וגמרנו, למה?
שאול ליבי: כי יש עכשיו כל מיני עניינים חדשים שציינת כבודו קודם.
שאול ליבי: לכן אני אומר מה שאמר גם ידידי, חבר הכנסת אזולאי, וגם ידידי ביבי, זו האמת לאמיתה.
שאול ליבי: אנחנו רוצים רפורמה, ואני מדבר כנציג המעבידים היו"רים בכל הארץ, בכל האיגודים.
שאול ליבי: רוצים, אבל עכשיו שאנחנו סוף סוף רוצים באמת להתקדם, כל אחד מושך אחרת - זה עובדה.
שאול ליבי: יש לנו מרכז שלטון מקומי, שאנחנו נציגיו למעשה, יש את אגודת הכבאים.
שאול ליבי: יש אגודת המפקדים, יש את הנציבות, יש מנכ"ל חדש.
שאול ליבי: אם עכשיו נזדרז ונעשה, ואני אומר מניסיון בשטח, ברוך השם ציפינו וחיכינו, וקיבלנו כבאים חדשים.
שאול ליבי: אני מאחל להם הרבה הצלחה, בחורים צעירים, מקסימים, הכול, אבל איפה התנאים?
שאול ליבי: דיברו פה על נעליים, אני לא מדבר כבר על נעליים, אני מדבר על הרבה יותר רציני מזה - אז אנחנו משתדלים.
שאול ליבי: אני לא מבין, אדוני היושב ראש, תאמין לי, באנו מוקדם מאוד אחרי התפילה, אני לא יכול להאמין שפתאום באים ותוקפים את הרשויות או את האיגודים.
שאול ליבי: לא עשו עבודה במשך השנים, אדוני, כשהיינו שייכים למשרד הפנים, אני אומר לך עכשיו מעדות ישירה, אני דרשתי כנציג היו"רים שכל איגוד שמתפקד מצוין, יקבל גם את המענק שלו כמו הרשויות.
שאול ליבי: יש איגודים שמתפקדים 10, והלוואי וכל הכבאות - אני יכול להעיד על עצמי ועל אחרים גם, לא על כולם לצערי, יש כמו בכל מערכת.
שאול ליבי: לכן אני מבקש, לא זבנג וגמרנו.
אמנון כהן: אף פעם לא יהיה דבר כזה, זה רפורמה חשובה ורצינית, ביעילות, ובנחישות נסיים את הרפורמה.
אבי יהודה: חברת הכנסת פאינה דיברה על האחריות של שני הצדדים.
אבי יהודה: אני רק רוצה לחדד את העניין של האחריות שלנו, להזכיר לכל היושבים פה שב-2008, ארגון הכבאים הוא זה שבעצם עשה עיצומים ועלו לירושלים ברגל, והתריעו על זה שחסר כוח אדם, וחסר ציוד.
אבי יהודה: לא דיברו על משכורות, לא דיברו על שכר ועל תוספות, ולא על כלום - זה עוד ב-2008 עוד לפני האסון.
אבי יהודה: היא דיברה על אחריות שאני רוצה לציין, שגם דיבר פה חבר הכנסת אזולאי שכבאים עבדו באיילון שבעה חודשים ללא שכר.
אמנון כהן: נכון, היו תקופות ארוכות שלא קיבלו שכר באיגוד, ואנשים עבדו בלי שכר 7, 8 חודשים.
אבי יהודה: סקטורים אחרים לא היו עובדים חודש אחד בלי שכר.
אבי יהודה: היו עוזבים את העבודה, היו מפסיקים אותה, והכבאים לא עשו את זה שבעה חודשים.
אבי יהודה: יש כבאים בעולם שנטשו תחנות, לא על זה שלא קיבלו שכר, על זה שלא נתנו להם תוספת.
יואב גדסי: אז שלא ינצלו את טוב ליבנו, יש לנו אחריות.
יואב גדסי: לצערי, שילמנו בדמים.
אבי יהודה: אני מבקש לא לדבר על אחריות של הכבאים, כי הכבאים גילו לכל אורך הדרך גילוי נאות.
אבי יהודה: לסיום, כולם מדברים על הבט"פ ועל משרד הפנים, היום זה ידוע, ואני מקווה שזה ייצא בתוך מבקר המדינה.
אבי יהודה: הבעיה העיקרית היתה הבעיה הכספית והבעיה של האוצר אז וגם היום.
אבי יהודה: כל עוד הבעיות עם האוצר לא ייפתרו, זה ימשיך.
אמנון כהן: בשביל זה השר לקח עכשיו מישהו מתוך האוצר שיידע איך לעשות את העבודה.
יואב גדסי: יש עוד הרבה פעילות שנעשית בזכות ה-100 מליון שעוד בזמנו הביא השר אלי ישי.
אבי יהודה: את הכבאיות שרכשו עד היום, הביא השר אלי ישי.
אבי יהודה: עד לא מזמן הרופאים שהם גם מצילי חיים שבתו, ודחו ניתוחים וביטלו.
אבי יהודה: כבאים לא עושים את זה.
אבי יהודה: אני מבקש לא להביא אותנו לפינה שלא נגיע לשם.
אמנון כהן: אני רוצה לקבל התייחסויות.
אמנון כהן: רוצים לסכם את הדיון הזה על הצד הטוב ביותר, עד כמה שאפשר, תלוי בתשובה שלכם.
אמנון כהן: בבקשה, ודים, אני רוצה באותה נחישות שתסיימו את כל מה שיש על הפרק בכדי שנצא לדרך ונסיים את החוק.
ודים גודון: אני רוצה בכמה מלים להתייחס לכמה נקודות שהועלו כאן.
ודים גודון: שמעתי כל מיני דברים - תספורת, פגיעה במעמד העובדים, כל מיני דברים כאלה.
ודים גודון: אני רוצה לעבור נקודה נקודה ולומר את התייחסותנו.
ודים גודון: הרפורמה הזאת היא מיטיבה על כל הסקטורים, היא מיטיבה לאזרח, כי האזרח יקבל מערכת כבאות הרי יותר טוב, הרבה יותר מתקדם וכולם יסכימו איתי.
ודים גודון: הרפורמה מיטיבה לאזרח, היא מיטיבה לעובדים.
ודים גודון: אני רוצה להזכיר לכולנו פה, שמה עושה הרפורמה היא עושה הלאמה.
ודים גודון: היא לא עושה הפרטה, היא לא מפקירה את העובדים, היא לא לוקחת איזשהו תחום של סקטור ממשלתי ומעבירה אותו החוצה לסקטור פרטי.
ודים גודון: הרפורמה הזאת לוקחת תחומים מסוימים שנמצאים לא במדינה, אבל לוקחת את זה למדינה, עם כל המשמעות שבכך – הגימלאים יקבלו את הפנסיה שלהם בזמן ב-1 לחודש, העובדים יקבלו שכר שלהם ב-1 לחודש, ולא כפי ששמעתי ששבעה חודשים לא קיבלו שכר.
ודים גודון: כל הנושאים האלה ייפתרו כמו כל עובד מדינה, כולם יקבלו משכורת בזמן, ולכן על העובדים זה מיטיב לפחות מהבחינה הזאת.
ודים גודון: הנושא הזה מיטיב על הרשויות, אחר כך אני אתייחס לזה בצורה יותר נרחבת גם לטענות שהועלו כאן.
ודים גודון: לגבי תקציב, בנוסף ל-100 מליון שקל, הושקעו עוד הרבה מליונים בשנתיים וחצי האחרונות, או בשלוש השנים האחרונות, כולל 100 מליון שקל שהוזכרו כאן, הושקעו במערך הכבאות בנוסף לכסף הקיים עוד כ-500 מליון שקל, אפילו מעבר ל-500 מליון שקל לרכישת ציוד חדש, לקניית כבאיות, לרכישת מטוסי כיבוי.
ודים גודון: אני בטוח שקונים גם את הנעלים, קונים כבאיות חדשות, מטוסים, קמה טייסת כיבוי חדשה.
ודים גודון: גויסו מאות כבאים חדשים, יש מאות תקנים, המדינה שמה פה כסף, ומשקיעה במערך הכבאות, ורואה שהרפורמה הזאת מאוד חשובה.
ודים גודון: הנקודה השנייה - החקיקה עצמה – החוק הזה לקח חודשים רבים להכין את החוק, אחרי זה משרד לבטחון פנים התחיל להכין את החוק, בגלל שגם היו"ר דיבר על זה, וחברי כנסת דיברו על זה.
ודים גודון: יש כל כך הרבה גופים המעורבים, לקח זמן להכין את החקיקה הזאת, והחוק היה מוכן לקראת סוף 2011, המשרד לבטחון פנים, עד כמה שאני יודע, הפיץ את תסקיר החוק, אבל לא הגיש אותו לועדת שרים לחקיקה, רק מסיבה אחת, כי ארגון העובדים וההסתדרות ביקשו לנסות למצות את כל הדברים הבעייתיים שהיו בתסקיר החוק.
ודים גודון: הסמנכ"ל הקודם נענה לבקשה, אנחנו ישבנו עם העובדים.
ודים גודון: חלק מהנושאים לובנו וחלק מהנושאים הוצאו מתסקיר החוק הבעייתיים, אנחנו אחרי זה הגענו לבית הדין לעבודה, עם ארגון העובדים, הבעיה העיקרית שהייתה בתסקיר החוק, היא סוכמה עם ההסתדרות כל הנושא של זכות השביתה וזכות ההתארגנות, הנושא הוצא מתסקיר החוק וסוכם עם ההסתדרות, עם העובדים.
ודים גודון: נושאים רבים אחרים הוצאו מתסקיר החוק, יש דברים שלא סוכמו עדיין וצריך לסכם אותם, ודאי שצריך לסכם אותם.
ודים גודון: אם אנחנו כבר מדברים על העובדים, אני אגיד מספר נקודות שלא הועלו כאן.
ודים גודון: היום קיים הסכם קיבוצי אחיד.
ודים גודון: יש הסכם מה שנקרא דור ג'.
ודים גודון: הכבאים החדשים מי שנכנס לשרות כבאות הם אחידים, לא משנה אם באיילון, או בתל אביב, או ברמת גן, או בכל מקום אחר, יש מה שנקרא הסכם קיבוצי דור ג'.
אבי יהודה: יש, אתם משלמים לפיו?
אבי יהודה: זה חשוב.
אבי יהודה: רק לחדד ליושב ראש.
ודים גודון: צריך לשלם לפי הסכם כמו שצריך לשלם.
ודים גודון: לגבי הכבאים החדשים, אמר מנכ"ל משרד לבטחון פנים הקודם, וגם הנוכחי אמר בישיבה שהייתה לנו לפני שבועיים עם העובדים, שאף אחד לא ייפגע.
ודים גודון: אין מטרה לפגוע בשכרם של העובדים הקיימים.
ודים גודון: צריך לעשות הסכם קיבוצי, צריך לעשות אותו כמה שיותר פשוט.