GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכל צברי דוד: לגבי הטענה שההשגה על המפרט צריכה להיות למי שמוסמך לשנות את המפרט, אני חושבת שניסינו לענות על זה באמצעות הקביעה שהגורם המוסמך הארצי, בעת שהוא דן, סבור שצריך לשנות את המפרט האחיד – כתבנו שהוא יפעל לשינויו.
מיכל צברי דוד: לדעתנו, מבחינה משפטית, כאשר כתבנו "יפעל לשינויו", כאמור בתקנה שקובעת איך משנים את המפרט האחיד – תקנה שאומרת שמי שמשנה את המפרט האחיד זה נותן האישור, לאחר שקבע, פרסם הערות לציבור - - -
תומר רוזנר: ואם נותן האישור חושב שלא צריך לשנות?
מיכל צברי דוד: אם נותן האישור חושב שלא צריך לשנות, אז - - -
תומר רוזנר: לכן אנחנו חשבנו שצריך להעביר את ההשגה הזאת למי שמוסמך לשנות והוא יחליט אם הוא רוצה לשנו או לא רוצה לשנות.
אמנון כהן: מישהו מעליו?
ליאורה עופרי: הגישה היא שכל מי שאיליו מוגשת ההשגה, אותו גורם מוסמך ארצי, לפחות לתפיסתנו ואצלנו, זה אותו אחד גם לעניין השינויים במפרט.
תומר רוזנר: כך זה אצלכם.
תומר רוזנר: אבל הם לא רוצים לקבוע את זה לגבי כולם, מה לעשות?
תומר רוזנר: אתם הדוגמה.
תומר רוזנר: יש מקומות שזה לא עובד ככה.
ליאורה עופרי: זה לא הגיוני שזה לא יעבוד ככה.
ליאורה עופרי: מבחינה עניינית זה לא הגיוני.
תומר רוזנר: מה הבעיה לומר שכאשר מתעוררת שאלה אם לשנות או לא לשנות את המפרט האחיד, פשוט זה שהגישו איליו את ההשגה יעביר אותה למי שמוסמך לשנות את המפרט האחיד והוא זה שיחליט אם הוא רוצה לשנו או לא רוצה לשנות?
אמנון כהן: אני לא רואה בעיה פה.
אמנון כהן: בדרך כלל, זה יחתך באותו מקום.
אמנון כהן: רק אם במידה - - -
תומר רוזנר: צריך לשנות – אז הוא יעביר את זה אליו.
מיכל צברי דוד: בעיקרון אין לנו בעיה שייכתב שבאותו מקרה שהגורם המוסמך הארצי יעביר לנותן האישור.
תומר רוזנר: בדיוק.
תומר רוזנר: רק אם זה לא הוא.
מיכל צברי דוד: זה מצחיק.
מיכל צברי דוד: אנחנו חשבנו שבגלל זה – בהתחלה כתבנו "יעביר לנותן האישור" ואז אמרנו שהרבה פעמים זה יהיה אותו גורם.
גרנר: רוצה המשטרה לשאול הבהרה, ברשותך.
אייל זילברמן: כשאתה אומר: "יועבר לגורם המוסמך" – הגורם המוסמך יהיה מאותו משרד, שיהיה ברור.
תומר רוזנר: ברור.
אמנון כהן: אבל אולי בדרג יותר גבוה קצת.
אמנון כהן: על זה יש מחלוקת.
אמנון כהן: אז איך יהיה כתוב?
תומר רוזנר: אנחנו ננסח את זה יחד איתם.
אמנון כהן: תנסחו את זה בשיתוף פעולה, בסדר?
קובי בר לב: אדוני, יש לי הערה לסעיף 11ב (א).
קובי בר לב: לגבי ההצעה: "מוצע להוסיף כי ההצעה לשינוי תכלול דברי הסבר, לרבות - - -
אמנון כהן: תקשיב, אשר.
אמנון כהן: אתה תיתן לו תשובה אחר כך.
קובי בר לב: הצבעתי, אבל לא מספיק גבוה.
קובי בר לב: "לרבות הערכת הנטל הכלכלי של כל דרישה על בעל עסק".
קובי בר לב: אני רוצה להגיד בעניין הזה שהנושא של הערכת עלויות של רגולציה הוא נושא שמקובל מאוד בעולם.
קובי בר לב: בארצות הברית ובהרבה מאוד מדינות, גם במדינות ה-OECD יש ארגונים ממשלתיים שכל התפקיד שלהם הוא לבצע - - -
אמנון כהן: אשר פוחד שזה יתקע לו את כל התקנות.
גילי צימנד: באיזו עוד חקיקה בארץ עושים את זה?
גילי צימנד: המקום להתחיל את זה בחוק רישוי עסקים?
גילי צימנד: זה דבר מאוד חשוב ומאוד מבורך אבל צריך לקבל לזה פיתרון מוסדר לכלל החקיקה.
גילי צימנד: דווקא החוק הזה, אם תעמיס אותו על החוק והתקנות האלה – מפה לא תבוא התועלת.
תומר רוזנר: זה לא חקיקה.
אלחנן משי: זה מגיע למגוון גדול של עסקים.
אלחנן משי: אי אפשר לנחש - - -
קובי בר לב: במשפט אחד: אנחנו לא מציעם במתכונת הזאת של התקנות להקים את הארגון הזה.
אמנון כהן: הממשלה שמעה.
אמנון כהן: הם הולכים להעביר את זה הלאה.
קובי בר לב: אבל אנחנו כן חושבים שצריכה להיות התייחסות לגבי העלות של הדרישה מאותו בעל עסק.
קובי בר לב: מה המשמעות הכלכלית של זה.
קובי בר לב: יכול להיות – והרבה פעמים אנחנו רואים את זה – שהדרישה מעסק לבצע, להביא מומחים ולהגיש חוות דעת , בסופו של דבר התועלת מהדרישה הזאת היא תועלת שולית.
קובי בר לב: ואז נשאלת השאלה למה להציב את הדרישה הזאת?
גרנר: בגלל זה הקמנו את ועדת ההשגה.
קובי בר לב: אנחנו מבקשים שתהיה התייחסות לעניין הזה.
אמנון כהן: תרשום לך להביא התייחסות לדיון הבא.
קובי בר לב: לעניין פרק ההשגה: קודם כל מבחינתנו, זה אחד הדברים המאוד משמחים שנכנס לתיקון לחוק רישוי עסקים כי המשמעות היא שבעל רישיון עסק שנפגע מדרישה - בין אם זה נותן האישור, בין אם זה רשות הרישוי - - -
אמנון כהן: תגיד מה לא טוב.
אמנון כהן: תעזוב את מה שטוב.
אמנון כהן: מה לא טוב?
קובי בר לב: עד שיש לי משהו טוב להגיד - - -
אמנון כהן: מה שטוב – בסדר.
אמנון כהן: עבדו קשה החברה.
קובי בר לב: אני מבין שנקבע מה שמובן מאליו,
קובי בר לב: שההכרעה בשאלה האם הערר הזה מתקבל או לא מתקבל, לא תתקבל על-ידי מי שהערר הזה מוגש אליו.
קובי בר לב: אנחנו מבקשים שתינתן סמכות להאריך את מועד הגשת ההשגה ב-15 יום מטעמים מיוחדים.
קובי בר לב: המועד שנקבע כאן הוא 30 ימים ואנחנו חושבים שצריכה להיות, במקרים מסוימים, הארכת פרק זמן נוסף.
קובי בר לב: פעמים רבות כשאנחנו רוצים לברר מי נתן את הדרישה ולהתחיל להיערך להגשת הערר – כבר פרק הזמן הזה לוקח כמעט 25-20 ימים.
אמנון כהן: מה זה "מקרים מיוחדים"?
אמנון כהן: לא כל מקרה יהפוך למקרה מיוחד.
קובי בר לב: אני מוכן שזה יישאר בשיקול דעת של מי שמוסמך להכריע בערר.
קובי בר לב: אנחנו מבקשים שתהיה לו את הסמכות הזאת, כי כרגע היא לא קיימת.
אמנון כהן: לאותו נותן אישור?
קובי בר לב: למי שמכריע.
קובי בר לב: למי שמוסמך להכריע.
אמנון כהן: אשר, בסדר?
גרנר: משרדי הממשלה לא מתנגדים אז זה בסדר.
ליאורה עופרי: מה זה?
אמנון כהן: ליאורה, תהיי איתנו.
אמנון כהן: תהיי קשובה, ליאורה.
אמנון כהן: הוא אומר שלפעמים 30 יום לא מספיקים להשגה, אז במקרים מיוחדים תהיה הארכה של עוד שבועיים, עוד 15 יום.
גילי צימנד: אז 15 יום?
גרנר: אנחנו הולכים לטובת - - -
אמנון כהן: איפה זה יהיה כתוב?
תומר רוזנר: נוסיף בסעיף (ה).
אמנון כהן: תוספת של 15 יום במקרים מיוחדים.
קובי בר לב: בקשה נוספת.
אמנון כהן: מספיק.
קובי בר לב: בקשה נוספת: שתהיה אפשרות – יכול להיות שהיועץ המשפטי יאמר שזה מובן מאליו – אבל אני בכל זאת חושב שכדאי להכניס את זה כאן - - - על איזה סעיף אתה מדבר?
קובי בר לב: אני מדבר על כל הפרק הזה.
קובי בר לב: הסעיף של ההשגה.
קובי בר לב: שלגורם המוסמך תהיה אפשרות, אם מוגשת לו בקשה, לזמן את מי שמגיש את הערר להצגת הטיעונים בעל-פה.
קובי בר לב: אני אסביר למה: זה סעיף שלא מיועד לעסקים הגדולים שיכולים לקחת עורך דין ולהגיש את - - -
אמנון כהן: עמך ישראל.
אמנון כהן: עולה חדש.
קובי בר לב: בדיוק.
קובי בר לב: הוא לא יודע.
קובי בר לב: הרבה פעמים הוא לא שולט בעברית.
קובי בר לב: יש כאלה שלדאבוננו גם לא כל-כך שולטים בכתיבה ורוצים להגיד את הדברים בעל-פה.
קובי בר לב: לפעמים אדם רוצה להגיד את הדברים מעומק לבו.
אמנון כהן: מה זה משנה אם זה בכתב או בעל-פה?
אמנון כהן: אפילו המדינה נותנת לעשות בגרויות בעל-פה לאנשים מיוחדים.
ליאורה עופרי: אבל זה נתון בכל מקרה לשיקול דעת.
ליאורה עופרי: אי אפשר פה לחייב בצורה - - -
אמנון כהן: אם הוא ביקש.
אמנון כהן: הוא עולה חדש.
אמנון כהן: איך פותרים בעיה של עולה חדש?
אמנון כהן: ייקח עורך דין?
גרנר: דרך התקנות האלו נפתור את כל בעיות העולם?
אמנון כהן: אשר, אין פה בעיה.
גרנר: יש פה בעיה.
גרנר: בוא נשאל פה – יש פה מנהלי מחלקות רישוי עסקים – אם הם נתקלו פעם באדם שאמר:
גרנר: אני לא יודע לכתוב ואני רוצה להשמיע.
גרנר: אך אחד לא סירב לשמוע אותו.
גרנר: גם מוציאים סיכומים ופרוטוקולים.
גרנר: אני חושב שזה לא המקום.
אמנון כהן: אני לא רואה בעיה.
אמנון כהן: כמו שאמרתי: עם הפנים לעולה.
אמנון כהן: מה רע?
אמנון כהן: מדינה קולטת עלייה.
קובי בר לב: יותר מזה.
קובי בר לב: הוא לא חייב להסכים, אדוני, הוא לא חייב להסכים.
קובי בר לב: אבל אם זה לא יהיה כתוב כאן
קובי בר לב: אז אפילו זה לא יעלה על דעתך.
גרנר: אני חושב שהוא מעלה פה סוגיה שאף פעם לא הייתה קיימת.
גילי צימנד: עד היום יכלו להתלונן על כל - - -
גרנר: ההשגה: לקחנו את מה שעשינו תמיד בעל-פה והעלינו את זה על הכתב.
גרנר: תמיד הייתה השגה.
גרנר: או אפילו כשעושים שימוע, תמיד לקחנו ושמענו או ברמת כתיבה ושמענו.
אמנון כהן: אני שברוב המקרים שיהיה כתוב, שבנסיבות כאלה שאתה תקבע, נגיד, ראית עולה שעלה מאתיופיה לפני שלוש שנים ופתח מכולת.
אמנון כהן: הוא יגיד במילים שלו הפשוטות.
גרנר: אנחנו לא מונעים ממנו.
אמנון כהן: נסיבות מיוחדות, עולה חדש.
אמנון כהן: טוב, יועץ משפטי, תנסח משהו שלא יהיה גורף, רק במקרים מיוחדים נא לקרוא סעיף 13.
קובי בר לב: אדוני, שאלה אחרונה בעניין הזה.
אמנון כהן: קיבלת יותר מדי.
קובי בר לב: בעמוד 12 כתוב שיש אפשרות להתלות את ההחלטה: "אלא אם כן הוארכה התקופה לפי תקנת משנה (ד); הגורם המחוזי יעביר עותק מן ההחלטה לגורם המוסמך הארצי ולרשות הרישוי".
קובי בר לב: אני שואל: מה קורה לאחר תום התקופה של ההכרעה בהשגה?
קובי בר לב: כלומר, נניח ועבר פרק הזמן שבו צריך להכריע את ההשגה ולא מתקבלת החלטה.
קובי בר לב: מצד שני יש צורך להמשיך ולהתלות את הדרישה או את ההחלטה.
קובי בר לב: מה קורה לאחר מכן?
קובי בר לב: אני לא רוצה שייווצר מצב שמגיש הערר - -
אמנון כהן: נופל בין הכיסאות.
קובי בר לב: - - ייאלץ ללכת לבית משפט ולא תהיה סמכות להאריך את ההתליה.
מיכל צברי דוד: אני מסכימה איתו.
מיכל צברי דוד: זאת הערה שאנחנו שלחנו ותיקנו ואני לא יודעת למה היא לא הוכנסה בנוסח.
אמנון כהן: איפה זה אמור להיות?
מיכל צברי דוד: אני מבקשת לחזור אחורה.
מיכל צברי דוד: אנחנו באמת הוספנו את העניין הזה של האפשרות להתלות - - -
אמנון כהן: באיזה סעיף, תגידי לי.
מיכל צברי דוד: אני אומרת עכשיו: גם בסעיף 11ב, בשינוי מפרט אחיד, ואני שאלח את זה שוב.
מיכל צברי דוד: וגם הצענו נוסח אחר לתקנת משנה (ח) – התקנה שהוא העיר לגביה – זה בעצם 11ד (ח).
מיכל צברי דוד: אנחנו מציעים שקודם כל, בסעיף 11ב, בתקנה לעניין שינוי המפרט האחיד, גם נוסיף את העניין הזה של הסתירות בין שני נותני אישור ובנוסף נוסיף שאומר – אני מקריאה, כמובן שאני אשלח שוב: "נותן אישור המציע לבטל מסמך או תנאי הנדרש במפרט האחיד מטעמו או להקל בתנאי כאמור, רשאי להתלות את תוקפה של הדרישה עד שיחליט אם לשנות את המפרט האחיד.
מיכל צברי דוד: הודעה על התליה תפורסם לצד ההצעה לשינוי וההודעות עליה, כאמור בתקנת משנה (א).
מיכל צברי דוד: הודיע נותן אישור לרשות הרישוי על התנאי לפי תקנה 11ב, יודיע לרשות הרישוי על התלית התנאי וזאת תודיע על כך לבעל העסק בתוך 14 ימים מיום קבלת ההודעה מנותן האישור".
מיכל צברי דוד: זה סעיף כללי שבא לתת מענה לאותם בעלי עסקים, אם אנחנו רואים שיש מצב שהוא לא בסדר אז אפשר באמת להתלות.
מיכל צברי דוד: אז זה לא להתלות רק לאותו משיג ההשגה אלא בכלל להתלות לכולם.
מיכל צברי דוד: לגבי תקנת משנה (ח) – אנחנו כמובן נוסיף את ההשגה שעניינה הדרישה לשני נותני אישור שונים ומנגנון ההכרעה.
מיכל צברי דוד: אנחנו מבקשים לכתוב כך: "גורם מוסמך ארצי רשאי להתלות תוקפה של דרישה או החלטה שעליה הוגשה לו השגה, אם המשיג ביקש התליה כאמור והנסיבות מצדיקות זאת.
מיכל צברי דוד: החלטה על התליה תועבר למשיג ולרשות הרישוי ויפורטו בה נימוקי ההחלטה ותקופת ההתליה".
מיכל צברי דוד: מבחינתנו, משאירים את זה פתוח, אנחנו לא מגבילים עכשיו את תקופת ההתליה.
תומר רוזנר: רק שזה לא יהיה הגורם המוסמך הארצי אלא מי שמוסמך לשנות.
תומר רוזנר: אם זה השר החליט את התנאי או המנכ"ל – לא יכול לבוא גורם מוסמך ארצי ולהגיד לו: אני עכשיו מתלה.
מיכל צברי דוד: באופן אישי אני דווקא חושבת שכן יש לאפשר לגורם המוסמך הארצי.
תומר רוזנר: מה פתאום?
תומר רוזנר: איך הוא יכול?
מיכל צברי דוד: אנחנו חושבים שכן לאפשר לגורם המוסמך הארצי מאחר וזה ייתן מענה מיידי לאותם בעלי עסקים.
תומר רוזנר: הוא יעביר את זה למי שמוסמך להחליט והוא יחליט.
אמנון כהן: ממה אתה חושש?
תומר רוזנר: יש גורם שהממונה עליו החליט על תנאי והוא עכשיו מבטל אותו, מתלה אותו.
גרנר: תומר, אני אסביר למה זה נכון, לפחות מבחינת הלוגיקה: אנחנו כל הזמן מדברים על לסייע ולעזור
אמנון כהן: להקל.
גרנר: אותו אחד שהחליט בזה החליט לא להמשיך, כאשר אנחנו נותנים את הסמכות דווקא לגורם מוסמך ארצי לבוא ולהקל.
גרנר: אז אתה אומר לי שלא.
גרנר: כמובן שהוא יעמוד בעמדה שלו ולא ירצה לשנות.
תומר רוזנר: אנחנו מדברים על המפרט עכשיו.
תומר רוזנר: במפרט החליט השר או המנכ"ל או גורם בכיר במשרד שצריך איקס תנאים.
תומר רוזנר: הגישו השגה, בא גורם מוסמך ארצי שהוא כפוף לו והוא מבטל את ההחלטה הזאת.
תומר רוזנר: מה זה?
אמנון כהן: משרד המשפטים, מה את אומרת?
אמנון כהן: איך זה עובד במשרדים אחרים, בנושאים אחרים?
לירון אדלר- מינקה: אתה מדבר על השגה?
לירון אדלר- מינקה: אתה לא מדבר על ההתליה אלא על הרעיון של ההשגה?
תומר רוזנר: נקבע במפרט האחיד על-ידי גורם – נגיד, מנכ"ל המשרד – נקבע מפרט אחיד שקובע תנאי מסוים.
תומר רוזנר: מינו גורם מוסמך ארצי שהוא מנהל אגף במשרד.
תומר רוזנר: הגישו השגה למנהל האגף והוא חושב שהתנאי שקבע המנכ"ל הוא תנאי מטומטם - - -
גרנר: הוא לא חושב, הוא מתלה את זה.
גרנר: הוא לא מבטל אותו.
תומר רוזנר: הוא לא יכול להתלות תנאי שלא הוא קבע.
גרנר: הוא רק מתלה.
אמנון כהן: משרד המשפטים, כן.
לירון אדלר- מינקה: בהשגה אנחנו מדברים על משהו יותר ספציפי ופרטני.
לירון אדלר- מינקה: אנחנו לא מדברים על התליה שהולכת לחול על כל - - -
תומר רוזנר: זה מה שהם רוצים, כן.
לירון אדלר- מינקה: דיברנו פה על שני דברים שונים: האחד, כשמישהו מגיש השגה על דרישה, הוא יכול לבקש להתלות עבורו – לאותו מבקש – את התנאי עד להחלטה בהשגה.
לירון אדלר- מינקה: זאת התליה שעניינה עד להחלטה בהשגה.
לירון אדלר- מינקה: לדעתי, פה מדובר באופן ספציפי, ואם הוא הגיש השגה והולכים לדון בהשגה שלו, אני חושבת שגורם מוסמך ארצי יכול להחליט על ההתליה.
לירון אדלר- מינקה: בסעיף הכללי של ההתליה כתוב: נותן אישור המציע לבטל מסמך או תנאי, הוא יהיה רשאי להתלות.
תומר רוזנר: מה שהקריאה מיכל – סעיף קטן (ח) – מדבר על כך שלא רק שהוא יכול להתלות לגבי אותו בעל עסק אלא לגבי כולם.
תומר רוזנר: לא רק זה, היא גם אומרת שהוא יפרסם על זה הודעה - - -
מיכל צברי דוד: זה נותן האישור.
לירון אדלר- מינקה: זה נותן האישור.
לירון אדלר- מינקה: אנחנו מסכימים, זה בסדר.
לירון אדלר- מינקה: אנחנו מדברים על התליה פרטנית אגב השגה, לאותה השגה שהוגשה.
לירון אדלר- מינקה: אני חושבת שזה בסדר שגורם מוסמך ארצי שדן בהשגה יוכל גם להתלות את התנאי לאותו אדם.
תומר רוזנר: זאת אומרת שהוא יגיד: למרות שהשר קבע שצריך כך, אתה לא צריך.
מיכל צברי דוד: הוא רק מתלה את זה באופן זמני עד שתתקבל החלטה.
גרנר: כבוד יושב-הראש, יש פה מנגנון שבא דווקא להקל.
גרנר: אנחנו לא אומרים שלא לעשות מה שהגורם המוסמך הארצי קבע, כלומר נותן האישור.
גרנר: אנחנו אומרים: אנחנו נתלה את זה לפרק זמן מסוים.
גרנר: נהפוך הוא, אנחנו נותנים פה סמכות להקל.
אמנון כהן: נא לקרוא את סעיף 13.
מיכל צברי דוד: "13.
מיכל צברי דוד: בתקנה 13(ב) לתקנות העיקריות, בפסקה (3), במקום "קווי צנרת" יבוא "מערכת".
מיכל צברי דוד: 14.
מיכל צברי דוד: בתקנה 14(ב) לתקנות העיקריות, בפסקה (2), במקום "סניטציה" יבוא "תברואה".
מיכל צברי דוד: 15.
מיכל צברי דוד: בתקנה 15(ב) לתקנות העיקריות, אחרי "הנוגעים לעסק" יבוא "לפי סעיף 6ג או 6ד לחוק".
אמנון כהן: מה כל הדברים האלה?
אמנון כהן: אני צריך לדעת.
גרנר: תיקונים טכניים.
אמנון כהן: הכול טכני אבל פתאום תעביר לי משהו חשוב.
גרנר: אולי תירדמו באמצע.
אמנון כהן: אצלנו לא נרדמים.
אמנון כהן: תומר, אתה בודק שזה יהיה טכני באמת?
אמנון כהן: שלא יהיו בעיות.
תומר רוזנר: אני משתדל.
מיכל צברי דוד: "17.
מיכל צברי דוד: בתקנה 18(ב) לתקנות העיקריות, בפסקה (2), במקום "סניטציה" יבוא "תברואה".
מיכל צברי דוד: 18.
מיכל צברי דוד: בתקנה 19(ב) לתקנות העיקריות, אחרי "הנוגעים לעסק" יבוא "לפי סעיף 6ג או 6ד לחוק".
מיכל צברי דוד: תיקון תקנה 20 עכשיו זה מהותי, אני מודה.
מיכל צברי דוד: אני לא מגניבה פה.
גרנר: עשית עכשיו פה טעות טכנית.
מיכל צברי דוד: "19.
מיכל צברי דוד: בתקנה 20 לתקנות העיקריות, במקום "למעט העסקים המפורטים בתוספת הראשונה" יבוא "אשר נקבע לגביו כי תוקף רישיונו לחמש עשרה שנים, וניתן לו רישיון לצמיתות כדין לפני יום תחילת חוק רישוי עסקים (תיקון מס' 27), התשע"א-2010 ".
אמנון כהן: תסבירי את זה עכשיו.
אמנון כהן: מה הולך להשתנות?
מיכל צברי דוד: לפני תיקון 27 הייתה הוראה בחוק – זה אותו סעיף 7 – שאמרה שכל רישיון יהיה רישיון לצמיתות אלא אם כן שר הפנים קבע בתקנות שיינתן רישיון תקופתי.
מיכל צברי דוד: בעבר זה היה לשנה, לשלוש שנים או לחמש שנים.
אמנון כהן: תני דוגמה לעסק שהרישיון שלו לצמיתות.
גרנר: תחנות דלק, תחנות כוח.
מיכל צברי דוד: תיקון 27 זה החוק שאמר - - -
גרנר: אני חייב להודות שאנחנו לא הצענו את זה בתיקון בחקיקה, בתיקון 27.
גרנר: יושב-הראש הקודם הוא זה שהציע וביקש לשנות - - -
אלחנן משי: לא הציע – דרש.
גרנר: זה לא משנה אם הציע או דרש – ההחלטה היא שלו.
גרנר: הוא אמר שבעולם לא נהוג לעבוד על נושא של צמיתות, לא קיים דבר כזה.
גרנר: לכן הוא ביקש להוריד את כולם מרישיון לצמיתות ל-15 שנה.
אמנון כהן: אנחנו מכבדים את היושב-ראש הקודם.
מיכל צברי דוד: אנחנו הפצנו את הטיוטה של הצו שאנחנו מתכוונים לאשר.
מיכל צברי דוד: הצו אמור להיות מפורסם יחד עם התקנות מאחר והם שלובים.
אמנון כהן: קיבלנו את הצו?
מיכל צברי דוד: שלחנו.
תומר רוזנר: כן, הם שלחו.
אמנון כהן: הצו מידתי?
אמנון כהן: אנחנו צריכים לאשר אותו או שהוא לידיעה?
תומר רוזנר: הצו לידיעה.
תומר רוזנר: נשלח הצו ואני מקווה שלפי בקשת הוועדה הוא גם עלה באתר האינטרנט כדי שהציבור יוכל להתייחס אליו.
אמנון כהן: אשר, יישר כוח.
אמנון כהן: קצת משבחו אומרים.
מיכל צברי דוד: בתקנות האלה כתבנו שניתן יהיה לתת רישיון תקופתי לשנה, שלוש שנים וחמש שנים כפי שהיה והוספנו את האפשרות גם לעשר שנים, וכפי שקבע החוק גם ל-15 שנים.
מיכל צברי דוד: תקנה 20 אומרת – והצו גם מתייחס לזה – שמי שבעבר היה לו רישיון לצמיתות והיום אנחנו קובעים שהרישיון עבר ל-15 שנים, אותו עסק קיים יישאר עם רישיון לצמיתות.
אמנון כהן: מה עם עסק חדש?
מיכל צברי דוד: מי שיגיע ויגיש בקשה החדשה מהיום שהצו והתקנות ייכנסו לתוקף – הוא יקבל רישיון ל-15 שנה.
מיכל צברי דוד: לגבי יתר העסקים – יש עסקים שהיה להם רישיון לצמיתות, לדוגמה תחנות כוח.
אמנון כהן: הרישיון שלהם יישאר?
מיכל צברי דוד: זאת המחלות בינינו.
מיכל צברי דוד: בעבר, וגם היום, הם היו לצמיתות.
מיכל צברי דוד: אנחנו קבענו, גם על פי הצו החדש, שתחנת כוח תהיה עשר שנים.
מיכל צברי דוד: הרישיון לא יהיה לצמיתות וגם לא ל-15 שנה, הוא יהיה לעשר שנים מאחר ומשרדי הממשלה הנוגעים בדבר אמרו שיש פה סיכון בטיחותי וגם עניינים של תברואה ולכן הם לא מעוניינים שזה יהיה לצמיתות או ל-15 שנה – קבענו עשר שנים.
מיכל צברי דוד: אותה תחנת כוח קיימת, תוך שלוש שנים מהיום שהצו יפורסם ברשומות, הרישיון שלה יסתיים.
מיכל צברי דוד: אנחנו קובעים מנגנון שיודיעו לה תוך שלושה חודשים מהיום שהצו יפורסם.
מיכל צברי דוד: אחרי שלוש שנים יחול עליה מנגנון של חידוש כמו פה בפרק - - -
אמנון כהן: אז למה לגבי תחנות דלק את אומרת שמי שיש לו רישיון לצמיתות לא ניגע בו ופה את רוצה לשנות?
גרנר: הורדנו תחנות דלק לחמש שנים.
אמנון כהן: גם לתחנת דלק יש תקופת מעבר?
גרנר: לכולם יש תקופת מעבר.
מיכל צברי דוד: זאת המחלוקת בין משרדי הממשלה לבין הארגונים הכלכליים, על אותו סעיף בתיקון 27 שקבע את העניין שמי שהיה לו רישיון לצמיתות – יישאר לצמיתות: לפרשנותם, כל העסקים שיש להם רישיון לצמיתות, תחנות דלק, תחנות כוח ועוד המון פריטים אחרים שיש בהם סיכונים ויש גם מפעלים של חומרי נפץ – לגישתם, לכל אותם עסקים קיימים צריך להשאיר את הרישיון לצמיתות ואי אפשר יהיה לבוא ולגת בהם.
מיכל צברי דוד: כאשר פרשנו את החוק בהתייעצות עם כל משרדי הממשלה אמרנו שתיקון 27 לא ביטל את סמכות שר הפנים לקבוע תקופות קצרות יותר כאשר הוא חושב, גם לגבי עסקים קיימים שיש להם היום רישיון לצמיתות.
מיכל צברי דוד: לכן אנחנו קובעים בצו את הוראת מעבר: מי שהיום יהיה לו רישיון ל-15 שנה – שזה המון עסקים, כגון, מכוני כושר - - -
אמנון כהן: כמה זמן הוא יכול להמשיך?
מיכל צברי דוד: אותו עסק קיים ימשיך עם הצמיתו שלו ממאחר ואנחנו לא רואים שיש איזושהי סכנה באותו עסק, אבל מכון כושר חדש יקבל רישיון ל-15 שנה.
מיכל צברי דוד: לעומת זאת - - -
אמנון כהן: מה עם תחנת דלק?
אמנון כהן: הרישיון היה לצמיתות, מה יהיה עכשיו?
גרנר: יהיה לחמש שנים.
אמנון כהן: אז למה לחדר כושר אתם מאשרים - - -
גרנר: ישבנו באופן פרטני על כל פריט ופריט – מה הסיכון שלו וכל הדברים – וקבענו מי כן ומי לא.
גרנר: יש עסקים שגם הארכנו להם את הרישיון משנה לשלוש שנים, משלוש שנים לחמש שנים, מחמש לעשר שנים.
גרנר: לא רק הקטנו, גם הרחבנו.
אמנון כהן: שמעתם אותם?
אמנון כהן: עשיתם שימוע?
גרנר: כבוד יושב-הראש, מי שאמר לא, טועה בגדול.
גרנר: פשוט זה לא נכון.
גרנר: הצו הזה היה כבר לפני שלוש שנים.
גרנר: אצלי ישבו אחד-אחד.
גרנר: הדבר היחידי שלא ישבנו עליו הוא שכשהורדנו - - -
תומר רוזנר: הנושא הזה אינו בסמכות הוועדה כי הוא במסגרת הצו שאינו טעון אישור הוועדה.
גרנר: אני פשוט מעדכן את הפורום.
אמנון כהן: כשהכנתם את הצו, לא עשיתם שימועים?
אמנון כהן: אני לא דן בצו עכשיו.
מיכל צברי דוד: הפצנו גם את הצו להערותיהם - - -
אמנון כהן: אני לא דן בצו.
אמנון כהן: הבקשה של הוועדה הייתה שאתה תפרסם את זה.
תומר רוזנר: הוא פרסם.
אמנון כהן: לגבי תיקון תקנה 20 – לסעיף הזה יש הערות?
גרנר: אני רוצה להוסיף, ברשותך, משהו שלא אמרנו: שר הפנים הפעיל את סמכותו גם בתיקון מספר 15.
גרנר: בשנת 1995 הוא עשה צו חדש.
גרנר: בצו החדש גם קבע תוקף רישיונות ובשנת 1997 עשינו שינויים.
גרנר: כלומר, הייתי סומך - - -
אמנון כהן: אתה אומר שזה דינמי.
אמנון כהן: כל פעם, לפי המצב, אנחנו נערכים מחדש.
גרנר: רצינו לשמוע את העמדה המהותית גם של היועץ המשפטי לסוגיה הזו מפני שהם מעלים סוגיה וגם אז קיבלנו את ההבהרות בצורה הזאת.
אורן הרמבם: אני מהתאחדות התעשיינים אבל לעניין הזה אני מייצג את כל המגזר העסקי, את כל הארגונים הכלכליים שעומדים מאחורי - - -
אמנון כהן: מה הבעיה עם סעיף 19?
אורן הרמבם: יש מספר בעיות.
אורן הרמבם: נתחיל מהבעיה העקרונית: הסעף הזה מנוגד ב-180 מעלות לסיכום שהגענו אליו באוגוסט 2010, בזמן ההצבעה כאן בוועדת הפנים, על התיקון לחוק רישוי עסקים.
אורן הרמבם: הפשרה שנקבעה בהסכמת האוצר, בהסכמת יושב-ראש הוועדה אז ובהסכמת כל מי שהשתתף בדיון – זה מופיע בפרוטוקול – שקיצור התוקף יחול אך ורק על עסקים חדשים.
אורן הרמבם: כלומר, עסקים קיימים לא יחול עלים קיצור התוקף.
אורן הרמבם: עסקים קיימים ימשיכו לקבל רישיון לצמיתות.
אורן הרמבם: לצערי הרב, אנחנו צריכים לפתוח מחדש את הדיון – אני לא רוצה לומר שזאת הטעיה – אבל מדוע גם עסקים שמקבלים רישיון לצמיתות מתונים כל הזמן לביקורות תקופתיות: אחת לשנה, אחת לחצי שנה, מטעם כל נותני האישור, בין אם זה בטיחות אש, בין אם זה הגנת הסביבה, בין אם זה משרד הבריאות.
אורן הרמבם: אני חושב שכל מפעל יוכל להעיד על זה.
אורן הרמבם: לצערנו הרב אנחנו גם מגיעים למצב שעסקים נסגרים והרישיון נשלל מהם כי הם לא עומדים בתנאים.
אורן הרמבם: לכן אנחנו מתנגדים לסעיף הזה.
אמנון כהן: רוצים להגיד עוד משהו?
ארז סרי: אני מחברת החשמל.
אמנון כהן: אתם באתם היום מתוגברים.
ארז סרי: עומדים לקחת את הדבר המועט שעוד נשאר לנו.
אמנון כהן: מה נשאר?
אמנון כהן: רחמנות על חברת החשמל, רחמנות.
אמנון כהן: לוקחים לך את הרישיון?
ארז סרי: מה שהיה לצמיתות תוך שלוש שנים מתפוגג ונהיה נתונים - - -
אמנון כהן: אתה רוצה עוד שנה להיערך?
ארז סרי: אני רוצה להסביר מה היה בדיון קודם.
גרנר: אשר, אתה שברת הסכמות פה?
גרנר: אני לא הייתי בדיון הקודם.
ארז סרי: אנחנו נראה מה הייתה ההתקדמות, איך היה היחס בדיון הקודם ומה נשאר פה.
ארז סרי: מה הולך להיות בתקנות ומה בצו.
ארז סרי: יש פה עניין הדרגתי: בתיקון מספר 27, כפי שאנחנו קיבלנו אותו להערות, בכלל לא דובר על 7א.
ארז סרי: כנראה בהצבעות זה עלה.
תומר רוזנר: היה דיון של שנתיים.
תומר רוזנר: שנתיים שהייתם נוכחים.
אמנון כהן: תגיד לי?
תומר רוזנר: הוא תוקף את החוק, לא את התקנות.
ארז סרי: באנו לגבי התיקון - - -
אמנון כהן: ארז, דבר אלי עכשיו, לא על מה שהיה לפני שנתיים.
אמנון כהן: כרגע יש לי תקנות על השולחן – תיקון תקנה 20.
אמנון כהן: תגיד לי מה הבעיה פה.
ארז סרי: התקנה הזאת, לראשונה, מכניסה את הנושא בדלת האחורית של הרטרואקטיביות.
אמנון כהן: אתה מתנגד לזה?
ארז סרי: בוודאי.
ארז סרי: אני רוצה להקריא לכם את ההוראה שהייתה - - -
אמנון כהן: שמעתי.
אמנון כהן: ארז, סיימת.
תומר רוזנר: אני יכול להגיד את עמדתנו.
תומר רוזנר: לבקשת משרד הפנים אנחנו נבהיר את עמדתנו בעניין הזה - - -
גרנר: היא תואמת את עמדתנו.
תומר רוזנר: היא בהחלט תואמת את עמדתכם.
אמנון כהן: הסכמה על משהו.
תומר רוזנר: עמדתנו היא כך: תיקון מספר 27 קבע שההוראה של תחולה של 15 שנה לרישיונות שהיו קודם ללא הגבלת זמן, תחול על רישיונות עסק שניתנו מאותו יום ואילך.
תומר רוזנר: לגבי עסקים שקיבלו רישיון ללא הגבלת זמן לפני המועד האמור – יחול הדין הקודם.
תומר רוזנר: לפי הדין הקודם יכול היה השר, בכל עת, לשנות את תקופת הקציבה של הרישיונות.
תומר רוזנר: רישיונות שהיו קצובים לעשר שנים – לקצוב אותם לחמש שנים וכו'.
תומר רוזנר: לכן, השר עשה שימוש בסמכות שהייתה נתונה לו מימים ימימה, לשנות את תקופות הקציבה של הזמנים, כפי שהייתה נתונה לו לפני תיקון 27.
אמנון כהן: בזה אנחנו מסיימים היום את הדיון.
אמנון כהן: הגענו עד תיקון תקנות 21, 20.
אמנון כהן: למעשה אנחנו מבקשים מכם שכל מה שלא העברתם לוועדה – תעבירו.
אמנון כהן: לגבי סעיפים שאמרת שתנסח שם – תנסח ותביא.
אמנון כהן: בדיון הבא נתחיל עם הדברים האלה, עם ההערות, ונמשיך.
אמנון כהן: מר אשר גרנר, אני מבקש ממך, בדיון הבא אני רוצה לסיים את התקנות האלה – לא יהיה עוד דיון.
אמנון כהן: לכן לדיון הבא תבוא לא באותו יום, חמש דקות לפני הדיון.
אמנון כהן: כבר עכשיו תעביר את הדברים כדי שנבוא מוכנים לדיון הבא, לא חמש דקות קודם.
אמנון כהן: על שולחן הוועדה הצעת חוק הרשויות המקומיות (מימון בחירות) (תיקון מס' 10) (רשימת מועמדים משותפת), של חבר הכנסת משה גפני, חבר הכנסת אורי מקלב, חבר הכנסת דוד אזולאי, חבר הכנסת יריב לוין, חברת הכנסת פניה קירשנבאום, חבר הכנסת זבולון אורלב, חבר הכנסת מיכאלי, חבר הכנסת דוד רותם, חבר הכנסת יוחנן פלסנר, חבר הכנסת איתן כבל, חבר הכנסת אופיר אקוניס, חבר הכנסת אמנון כהן, חבר הכנסת אורי אריאל.
אמנון כהן: גייסתם את כל המפלגות.
אמנון כהן: כל כך הרבה חברי כנסת, אז מי בעד הצעת החוק?
אמנון כהן: לא צריך לקרוא אותה אפילו, שמתם פה את כל המוכשרים.
אמנון כהן: הוועדה דנה בהצעת החוק הזו לפני מספר חודשים.
אמנון כהן: שלחנו את המציעים לשבת עם משרד מבקר המדינה על מנת לגבש עמדה, נוסחה.
אמנון כהן: אני מבין שהגעתם להבנות.
אמנון כהן: הגעתם להבנות פחות או יותר?
אמנון כהן: חבר הכנסת גפני, מה אומרת הצעת החוק, ולאיזה הבנות הגעתם, אדוני?
משה גפני: אני מציע שהם יגידו.
אמנון כהן: קודם כל, תסביר לנו את הצעת החוק.
אמנון כהן: יש כאלה שלא היו בדיון הקודם.
משה גפני: אנחנו מדברים על העיקרון של הצעת החוק שבבחירות לרשויות מקומיות יש התארגנות או שיתוף פעולה בין מפלגות.
משה גפני: יש סיעה שהיא סיעה שמיוצגת בכנסת, ורשימה מקומית.
משה גפני: השאלה היא האם אפשר להביא את זה למצב – זה הצעת החוק המקורית – שאפשר להעביר את האחריות לרשימה המקומית?
משה גפני: היא לוקחת על עצמה את כל האחריות, על-פי הסיכום שיש בעניין הזה, ולא לפזר את האחריות בין סיעות שונות.
משה גפני: אנחנו נתקלנו הרבה פעמים, וכולנו נתקלים בבעיה הזאת מכיוון שהחוק מאפשר התארגנויות של סיעות שונות.
משה גפני: אנחנו רוצים להסדיר בחקיקה שמי שלוקח על עצמו אחריות הוא המוביל.
אמנון כהן: ולא משנה אם יש לו סיעה במרכז.
משה גפני: בישיבה הקודמת, לקראת הקריאה השנייה והשלישית, דיברנו לנסות להגיע להסכמות עם משרדי הממשלה ועם הגורמים השונים.
משה גפני: זו הצעת חוק של כל המפלגות.
אמנון כהן: חבר הכנסת יריב לוין, גם אתה בין היוזמים.
אמנון כהן: האם אתה רוצה להוסיף משפט או שניים?
יריב לוין: נעשה את זה פה עם שיש חברוני או משהו אחר?
יריב לוין: לא, אני שואל אותך.
יריב לוין: מה העתיד שצפוי פה בסוף התהליך הזה?
אמנון כהן: מה שיקבעו חברי הכנסת המציעים המכובדים בהצעת החוק, כולל היושב-ראש, אנחנו נקבל.
אמנון כהן: הבנתי שיש תיאומים.