GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יוסי שמעיה: אחד הפרויקטים הגדולים שלנו הוא פרויקט הנקז המזרחי, ששואב מים מליחים בפן הביני, מתפיל אותם בשני מתקני התפלה, את המלח מנקז חזרה לים ואת המים המתוקים מחזיר חזרה להשקיה, לטבע, לצריכה; ועל-ידי כך אנחנו מונעים השחתה ופגיעה של מקורות מים מתוקים.
יוסי שמעיה: אנחנו מבצעים סקרים סביבתיים לקידוחי מי השתייה, כדי שחלילה לא יגיע איזשהו זיהום ממקור חיצוני אל מקורות המים שלנו; מטפלים במפגעים; משקמים נחלים, במידה ואנחנו יכולים.
יוסי שמעיה: אחד הפרויקטים הגדולים שאנחנו מובילים בימים אלו הוא פרויקט "גאולת הירקון" – לספק לירקון מים שעד היום היו מזוהמים, לטפל בהם, גם מבחינה נופית וגם מבחינת זרימת מים נקיים בירקון, ולאחר מכן, שאיבה והשבת המים האלו לחקלאות במקום שיזרמו לים.
יוסי שמעיה: ואפילו התחלנו ב-pilot של תנשמות להדברה ביולוגית, במקום ריסוסים שהיינו עושים לבעלי-חיים באזור.
יוסי שמעיה: אחת החתימות הסביבתיות הגדולות שלנו ב"מקורות" היא צריכת האנרגיה הגבוהה של החברה.
יוסי שמעיה: זו חברה שצורכת כ-1,850 מיליון קילוואט-שעה בשנה.
יוסי שמעיה: זה שווה ערך לכ-1.3 מיליון טון CO2.
יוסי שמעיה: אנחנו בהחלט מודעים לנושא הזה, ואנחנו פועלים במשך 20 שנה כמעט בצמצום והתייעלות אנרגטית.
יוסי שמעיה: אחת מפעולות הליבה של חברת "מקורות" זה להתייעל.
יוסי שמעיה: אנחנו מתייעלים ב-1.5% לשנה, והיו שנים בהן עשינו גם יותר מזה.
יוסי שמעיה: אנחנו פועלים גם בנושא הבקרה על מערך ציוד השאיבה, כדי לפרק ציוד לא יעיל ולהכניס ציוד יעיל שמבזבז פחות אנרגיה.
אמנון כהן: אנרגיה סולארית לא יכולה לעזור לכם?
אמנון כהן: למה לא לעבור לזה?
יוסי שמעיה: אנחנו תיכף נדבר על זה.
יוסי שמעיה: אנחנו נכנסים גם לתחום האנרגיה הסולארית, וגם לאנרגיה הידרו-אלקטרית, לנצל עודפי לחץ לטורבינות שמייצרות חשמל.
יוסי שמעיה: זה בהחלט הולך, וגדל וגובר.
יוסי שמעיה: בשקף הבא נוכל לראות תמונות של תאים פוטוולטאיים, שימוש בטכנולוגיות מתקדמות, "ירוקות".
יוסי שמעיה: יש לנו מודלים מאוד מתוחכמים, מתמטיים, איך להפעיל את כל אלפי המשאבות שלנו בצורה נכונה ויעילה.
יוסי שמעיה: גם בתכנון הסביבתי אנחנו בונים ומפתחים.
יוסי שמעיה: אדוני היושב-ראש, חברת "מקורות" מבצעת בחמש השנים הקרובות פרויקטים בהיקפים של 1.2 מיליארד שקל בשנה.
יוסי שמעיה: זה אומר, קווים, תחנות ובריכות.
יוסי שמעיה: איך עושים את זה מבלי לפגוע או לפגוע בצורה מזערית בנוף – אפשר לראות מספר תמונות של שיקום נופי, התאמת המתקנים שלנו בצבע לסביבה כדי שלא יבלטו.
יוסי שמעיה: אנחנו משקיעים על זה הרבה מאמצים והרבה כסף, כי לא קל לעשות את ההתאמות ואת השיקום הנופי, וכמובן שאנחנו בשיתוף פעולה מלא עם הגופים ה"ירוקים", עם קרן קיימת לישראל, עם שמורות הטבע, ועם כל הגופים שפועלים סביבנו.
יוסי שמעיה: אנחנו רואים אותם כעמיתים שלנו ומפתחים יחד אתם את הסביבה.
אמנון כהן: סיימנו עם המצגת?
אמנון כהן: כי יש הרבה אנשים שרוצים להתייחס לדברים.
יוסי שמעיה: יש שני שקפים אחרונים, ואפשר מבחינתי לעצור ולשאול בכל נקודה.
אמנון כהן: תגיע לנקודה האחרונה, לדבר העיקרי שאתה רוצה להגיד, ואז נעבור לדיון.
יוסי שמעיה: אנחנו מדברים על צמצום בכימיקלים ושיפור איכות הקולחים.
יוסי שמעיה: יש לנו אחריות סביבתית, החל מ-2010 נכנסנו לדירוג זהב בדירוג מעלה.
יוסי שמעיה: אנחנו מפעילים מוזיאונים ומרכזי מבקרים לטובת הציבור, בחינם.
יוסי שמעיה: אחד הפרויקטים שאנחנו מובילים – ואולי פה אסיים – הוא פרויקט "נעים על המוביל".
יוסי שמעיה: אני חושב שזה פרויקט שאתם שומעים עליו בפעם הראשונה.
יוסי שמעיה: זהו פרויקט ברמה לאומית, לדעתי, ובו אנחנו רוצים לקחת את רצועת המוביל, רצועה של 80 קילומטר - -
אמנון כהן: ועל זה לבנות פארקים?
יוסי שמעיה: ולהפוך את זה משטח נטוש, כמו שאתם רואים בתמונה, שלא ניתן לעשות עליו שום דבר כי הוא שמור לתשתיות של מים, ולהפוך אותו לריאה ירוקה, לשביל אורך חוצה מדינה, לשבילי אופניים, להולכי רגל, לפעילות ספורט כזו או אחרת.
יוסי שמעיה: הוא מצטלב עם כ-15 נחלים ומסלולים רוחביים של מסלולי אופניים.
אמנון כהן: מה אורכו?
יוסי שמעיה: אנחנו נתחיל כנראה בכ-60 קילומטר, מתוך 85 קילומטר שבתכנון כרגע.
יוסי שמעיה: את הפרויקט הראשון ננסה לקדם באזור טירה, אורכו כ-2 קילומטר, כחלק מפיתוח ודו-קיום, וכדי לשפר שני קילומטר שחוצים את העיר טירה לרווחת התושבים והציבור כריאה ירוקה.
אמנון כהן: אנחנו רוצים לעשות סבב.
אמנון כהן: בסדר, ניתן ל"מקורות" לדבר עוד אחר-כך.
אמנון כהן: אנחנו יודעים שיש פה יום חג, אבל גם חברי הכנסת רוצים להתייחס.
אמנון כהן: אני רוצה לשמוע גם את רשות המים בשאלה אם נכנסים ליותר התפלות מים, ויהיו יותר מים, לא נבכה.
אמנון כהן: אומנם נתפלל כל הזמן שיהיו מים טבעיים מהשמיים, אבל יהיו התפלות מים.
אמנון כהן: האם זה ישפיע על המחיר לצרכן בסופו של תהליך?
אמנון כהן: כי המחירים עלו מאוד כתוצאה מהקמת תאגידי המים.
אמנון כהן: אם זה בטווח של שנה-שנתיים, אחרי שההפקה תהיה מירבית, ורוב המים יגיעו מהתפלת מים – האם זה יוזיל?
אמנון כהן: אני יודע שגם ההפקה וגם הטיפול במים עולים כסף, השאלה היא אם הצרכן ירגיש את זה בכיסו.
אמנון כהן: אנחנו נגיע אליכם, אבל קודם כל וכמו שהבטחנו חברי הכנסת.
אמנון כהן: פרופסור ברוורמן, היית גם בבנק העולמי, נגעת בכמה מהדברים האלה והכנת מחקרים בנושא המים העולמי.
אמנון כהן: יש לך ניסיון רב בתחום הזה.
אמנון כהן: כבודו יגיד כמה משפטים בנושא החגיגי היום.
אבישי ברוורמן: קודם כל אני מברך פה, זהו יום חג.
אבישי ברוורמן: אני נמצא פה גם כחבר ועדת הפנים וגם כחבר כנסת להצדיע ל"מקורות", אבל בעצם חלק גדול מחיי הקדשתי לחלק מהנושאים האלה.
אבישי ברוורמן: אני אדבר גם במליאה היום בנושא המים שהוא אחד הדברים שהיו המרכזיים בישראל, והגדולה היא שבתחילת הדרך – אני זוכר את עצמי ילד בגיל חמש, ב-1953, ובני משפחתי שהם מקיבוץ גבעת השלושה, לוקחים אותי, שאז היתה החלוקה של מפעלי הירקון לנגב, על יד ראש-העין.
אבישי ברוורמן: ואני ילד קטן, מסתכל במנהיגות המדינה, אשכול וספיר שהובילו את "מקורות", ויש את הפריצה של מפעל הירקון לנגב.
אבישי ברוורמן: במשך חיי – קודם כל בבנק העולמי, כשהייתי אחראי בשנות ה-80 על המדיניות החקלאית של הבנק העולמי, רוב האנשים שהובילו בבנק בנושא המים היו אותם בוגרים של אנשי "מקורות" ו'תה"ל'.
אבישי ברוורמן: ישראל הובילה אז בעולם, ונזכיר את שאול ארלוזורוב ואחרים.
אבישי ברוורמן: לאחר מכן, כשהגעתי לאוניברסיטת בן-גוריון, בעיית המים היתה כל-כך חמורה, ואז ב-1994 פנה אלי סגן נשיא הבנק העולמי - - - בהסכמת רבין, כדי שנוביל עבודה בשאלה איך פותרים את בעיית המים ממערב לירדן.
אבישי ברוורמן: וכאן באה הנקודה בצורה הכי בסיסית, שברור וידוע שההיצע מוגבל והביקוש גדול.
אבישי ברוורמן: המלצנו, והיו אתי פרופסור זוסמן, פרופסור פישלזון זכרונו לברכה, עזרא סדן שייבדל לחיים ארוכים, נחמיה חסיד שהוביל.
אבישי ברוורמן: המסר היה שבישראל יש את כל הידע, הזנחנו את ההשקעה במחקר ובפיתוח.
אבישי ברוורמן: לאחר מכן, זכיתי להקים את מכון המים בשדה בוקר וכולי.
אבישי ברוורמן: מה שיש בעולם היום, המסרים שבאו מישראל והיכולות, ואני שמח שבשנים האחרונות חיזקנו מחדש את כוח-האדם באוניברסיטאות ובמכונים.
אבישי ברוורמן: מדינת ישראל כבר מזמן היתה צריכה להגדיל את ההתפלה.
אבישי ברוורמן: לצערי, מה שכתבנו אז וקיבלנו את כל התקשורת, אבל מכיוון שכל הדבר חוזר על עצמו, ההבדל בין עכברים ואנשים הוא תרבות הזיכרון – כשאין זיכרון אנשים כעדר עכברים.
אבישי ברוורמן: אותו דוח שכתבתי ב-1994 נכתב כבר שבע פעמים עם ועדות חקירה.
אבישי ברוורמן: אני חושב שהיום אנחנו במצב שבו צריך להגדיל את ההיצע על-ידי ההתפלה.
אבישי ברוורמן: דבר שני, צריך להיאבק בכל הדרכים כדי לתקן את השימוש הלא נכון במים.
אבישי ברוורמן: דבר שלישי, זה ברור לחלוטין שהיתה טעות, ואני שמח שהיושב-ראש, ידידי, לקח את זה ודיברנו על זה בעבר – ההפרטה לתאגידי המים, זה שמחירי המים עולים והתמורה עוברת למגזר העסקי במקום לחזור לגופים ציבוריים, ההפרטה הזו היתה בטעות.
אבישי ברוורמן: פה ושם היא עזרה.
אבישי ברוורמן: כללית היא נכשלה, ולכן צריך לבחון את כל הנושא הזה מחדש.
אבישי ברוורמן: הדבר הרביעי – זה ברור שבתהליך גידול האוכלוסייה האדיר ממערב לירדן ושהמקום הזה כל-כך צפוף – ולכן, בעיית הזיהום לגביה המלצנו גם בעבר, טיהור מי השפכים והשימוש שלהם לחקלאות, זה ברור שגם בנושא הזה שגברת לימוני דוחפת עם מר שמעיה, זה ברור לחלוטין שבנושא ההדברה צריך לפעול ובמהירות כדי למנוע את זיהום מקורות המים בישראל.
אבישי ברוורמן: אני גם מקבל בברכה את היוזמה שלכם לגבי פארק.
אבישי ברוורמן: ישראל היא מדינה צפופה כל-כך – נתן אלתרמן פילל ל"שלמת בטון ומלט" בישראל, שהיתה כולה ריקה – היום שלמת בטון ומלט תחסל את ישראל, כולל גם למטה, בזיהום.
אבישי ברוורמן: ולכן גם את הפארק אנחנו צריכים לדעת איך לבנות ואיך לעשות.
אבישי ברוורמן: אם לסכם, אני מאוד שמח שלאחר תקופה שבה האנשים שהקימו את "מקורות", וציינתי את אשכול וספיר, שבכל העולם, בכל מדינות העולם השלישי, לקחנו את המומחים הישראלים שהובילו בעולם.
אבישי ברוורמן: היתה תקופה שבישראל היתה הזנחה ואי הבנה לחשיבות נושא המים, לא רק בישראל אלא בעולם כולו.
אבישי ברוורמן: לקחנו את זה בעבר, באוניברסיטת בן-גוריון ובטכניון, זה עלה מחדש.
אבישי ברוורמן: אני שמח היום שגם חברת "מקורות" היא חברה חזקה, צריך לחזק אותה.
אבישי ברוורמן: ובמקביל, גם בנושא של 'תה"ל' שהיא חברה חזקה.
אבישי ברוורמן: אבל נושא המים הוא נושא אמיתי שבו אנחנו יכולים גם לפתור את הבעיה בישראל ומסביבה, וגם להיות אור לגויים.
אבישי ברוורמן: ואני מצדיע שוב לאנשי "מקורות" הוותיקים, ואלה הצעירים שנכנסים למפעל שהוא אדיר – ברוכים תהיו.
אמנון כהן: רגע, רגע, אתה פה?
אמנון כהן: מה אתה עושה פה?
אמנון כהן: הצבעת כבר?
אמנון כהן: היום בוחרים יושב-ראש.
ניצן הורוביץ: כן, אחרי צהריים.
אמנון כהן: ובבוקר באים לעבודה כרגיל?
אמנון כהן: לא עושים טלפונים?
אמנון כהן: לא עושים דברים?
ניצן הורוביץ: בתחילת המהפכה.
ניצן הורוביץ: בקרוב גם פה זה יהיה.
אמנון כהן: מה יהיה פה?
ניצן הורוביץ: אני מודיע לך.
ניצן הורוביץ: מה אתה חושב, לנצח תשבו פה?
אמנון כהן: אנחנו נשב פה לנצח, זה כתוב.
אמנון כהן: עד שיבוא המשיח אנחנו פה.
אמנון כהן: קח בחשבון.
אבישי ברוורמן: אתם רואים, חבר'ה?
אבישי ברוורמן: יש "מקורות" ויש פוליטיקה.
אבישי ברוורמן: ומה הכי מעניין – פוליטיקה.
אמנון כהן: יש להם בחירות היום לבחירת היושב-ראש.
ניצן הורוביץ: אחר הצהריים.
אמנון כהן: במי אתה תומך, אתה יכול להגיד?
ניצן הורוביץ: כולם טובים.
ניצן הורוביץ: על זה הדיון?
ניצן הורוביץ: אני מוכן להתייחס.
אמנון כהן: אני רוצה לברך את חבר הכנסת דב חנין, וגם את חבר הכנסת אורי מקלב.
אמנון כהן: הם זכו כחברי כנסת מצטיינים.
אמנון כהן: לא פשוט להצטיין בכנסת ישראל.
אמנון כהן: אני מברך: יישר כוח.
אמנון כהן: אנחנו גאים ששניכם גם חברי ועדת הפנים והגנת הסביבה.
אמנון כהן: יש לכם משקל רב בתחום הסביבה ובכלל בתחום הוועדה שלנו.
אמנון כהן: זו גאווה, ורק בגלל שאתם פה זכיתם שם.
אמנון כהן: אם לא הייתם חברי ועדה לא הייתם זוכים.
אורי מקלב: יש לך חלק נכבד מאוד בזכייה, וגם שיתוף הפעולה שלנו הוא הרבה פעמים - -
אמנון כהן: זו גאווה לפרלמנט שלנו.
דב חנין: ואני רוצה להתחיל בתודה לך, גם על הברכה וגם על שיתוף הפעולה לאורך כל הדרך.
דב חנין: ואכן, כפי שחברי, חבר הכנסת מקלב אמר, ההישג שלנו הוא בוודאי גם ההישג שלך, של הוועדה שכולנו שותפים בה, ומנסים לקדם בה דברים לתועלת הציבור בישראל.
דב חנין: אני רוצה לברך ולהביע שתי דאגות.
דב חנין: נתחיל בברכה: חברת "מקורות" היא סיפור של הצלחה.
דב חנין: כשאנחנו עוברים על הנתונים, אנחנו יכולים להבין עד כמה תחום המים במדינת ישראל – עם כל הקשיים ועם כל הבעיות, כל האילוצים, השמיכה הקצרה שאנחנו נמצאים בה – הוא תחום שמנוהל נכון, מטופל נכון, בסך הכול, אני מיד אדבר גם על הדברים שצריכים שינוי, ויש זכויות רבות לחברת "מקורות" בעניין הזה.
דב חנין: אני אומר את הדברים כי חברת "מקורות" היא חברה ציבורית.
דב חנין: והנה הציבור שצופה בנו היום יכול לראות איך מערכת ציבורית עובדת, עובדת נכון, עובדת טוב, יש לה תוצאות סביבתיות – דיברתם ובצדק על הגאווה הלאומית שכולנו יכולים להרגיש לגבי סוגיית השבת המים לחקלאות, זה הישג שלכם וצריכים להיות גאים בכך, האפקט החברתי של פעולת חברה כמו "מקורות", וכמובן, האיתנות הכלכלית שלה.
דב חנין: ראו – אני אומר לציבור הישראלי – מערכת ציבורית שעובדת טוב.
דב חנין: אני אומר את הדברים גם כמתקשרים באופן ישיר לדאגה, כי אנחנו נמצאים היום בפני מהפך היסטורי בתחום המים בישראל.
דב חנין: אם בעבר תחום המים בישראל נשלט במידה רבה על-ידי חברת "מקורות" כגורם שסיפק את מרבית המים בישראל – כפי ששמענו, בשנים הקרובות התחום הזה הולך להשתנות באופן דרמטי לרעה, כאשר מתוך 600 מיליון מטרים מעוקבים מים מותפלים יופקו על-ידי המערכת הציבורית 100 בלבד, 500 יופקו על-ידי בעלי הון פרטיים.
דב חנין: הדבר הזה מטריד, מדאיג, והייתי אומר, אפילו מסוכן.
דב חנין: כולנו יודעים איך נראות מערכות מים שעברו הפרטה.
דב חנין: אם המערכת הציבורית היום היא מערכת שנותנת לאזרח הישראלי ביטחון שהוא יקבל מים בברז, מים בסך הכול באיכות סבירה – בעתיד, גם מים יהיו סחורה, וסחורה דינה כסחורה, עם כל התהפוכות, העליות והירידות שמאפיינות את תחום הסחר.
דב חנין: ההפרטה של משק המים בישראל כבר התחילה, עם מערך התאגידים.
דב חנין: זה כבר גרר התייקרות, זה כבר גרר סרבול, זה כבר גרר המון-המון מחירים לצרכנים בבית, וזה כבר גרר רווחים לגורמים שלא פועלים לטובת משק המים.
דב חנין: אני מנצל את ההזדמנות הזאת כדי לקרוא לנו, עמיתי חברי הכנסת, לפעול להגנת משק המים בישראל מפני ההפרטה.
דב חנין: זו הולכת להיות מכה קשה, כואבת, ולחלוטין מיותרת.
דב חנין: ודאגה שנייה, אני אומר את זה בקיצור – הסוגיה שנדון בה היום: שימוש בחומרי הדברה בקרבת מקורות מים בישראל, ואני מברך את מרכז המחקר והמידע על המחקר, את שירי ואת איתי, השורה התחתונה היא מדאיגה.
דב חנין: מסתבר שבמדינת ישראל אין מערכת שיודעת לפקח על כל הגורמים, כולל גורמי תשתיות, ויודעת לומר לנו איפה, ואיך, ומה נעשה בפועל בתחום הזה.
דב חנין: ואנחנו ממש לא רוצים שחומרי ההדברה ימצאו את דרכם למאגרי המים שלנו.
אמנון כהן: רשות המים פה?
אמנון כהן: שלום ידידי.
אמנון כהן: תן לנו בהיבט החגיגי מצד אחד, ומצד שני, לגבי מה ששאלתי אם כתוצאה מהתפלות מים אנחנו גם חוסכים, וגם בחקלאות משתמשים במי קולחין.
אמנון כהן: ובכלל, אנחנו רוצים בסופו של תהליך, כמדינה, רצינו להיטיב עם התשתיות במדינת ישראל.
אמנון כהן: המדינה חשבה שלהקים תאגידים זה יהיה מין אגף כזה, כמו שהיה במחלקת מים, אז שזה יעבור לתאגיד כזה.
אמנון כהן: אבל פתאום זה התנפח שם, כתוצאה מכך אזרחים משלמים המון כסף ומע"מ בפנים, והכול בפנים.
אמנון כהן: ועכשיו אולי תהיה בשורה, כשמהצד השני כשתהיה מספיק התפלת מים ומספיק מים – כמובן שאנחנו צריכים לחסוך, אבל אם תהיה לזה השפעה על המחיר כי אתם אמונים על המחיר.
אמנון כהן: ודבר נוסף, שלחו לי במייל שאלה – דיברנו על מכסות מים בכמות מסוימת לתא משפחתי בן ארבע נפשות.
אמנון כהן: ומעבר לזה, כשחורגים, אז יש אנשים שלא הספיקו לדווח.
אמנון כהן: אז תקופה מסוימת, מי שלא מדווח אוטומטית על נפש אחת, תאגידי המים מחשיבים, ומעל נפש אחת לוקחים את התעריף הגבוה.
אמנון כהן: בא אזרח ואומר: טעיתי, לא הספקתי להגיד לכם, ועכשיו אני אומר שמחודש כזה וכזה המשפחה שלי מונה ארבעה איש.
אמנון כהן: ואומרים לו: לא, זה הנהלים, מה ששילמת – שילמת.
אמנון כהן: לא מחזירים כסף.
אורי מקלב: יש שתי תקופות, רטרואקטיבית, אני חושב.
אמנון כהן: אני לא זוכר.
אמנון כהן: מישהו שאל אותי ואני זוכר שטיפלנו בזה בוועדת הכספים אז.
אורי מקלב: זה היה לגבי היטל הבצורת.
אמנון כהן: אז תן לי גם תשובה בדרך אגב כדי לתת לאזרח.
אורי מקלב: אתה טיפלת בעניין היטל הבצורת.
אורי מקלב: אבל אתה מדבר על החשבון השוטף.
אורי מקלב: היום, אדוני, זה כבר לא צריך להיות ארבע נפשות ומעלה.
אורי מקלב: היום כבר מהנפש השלישית יש עוד מכסה.
אמנון כהן: השאלה היא אם הוא איחר ולא ידע, ופתאום גילה.
אורי מקלב: אתה נקטת בלשון של ארבע נפשות ויותר.
אורי מקלב: היום המכסה היא רק לשתיים.
אורי מקלב: משתי נפשות ואילך, לכל שתי נפשות נוספות, יש מכסה של 7 קוב.
אורי מקלב: מכאן ואילך מקבלים עוד 3.5 קוב.
אורי מקלב: דהיינו, 7 קוב יש למשפחה גרעינית.
אמנון כהן: תן לאיש מקצוע, אתה מומחה בתחום.
אמנון כהן: אני יודע שאתה מתעסק בזה המון.
אורי מקלב: הם חדשים, אני לא יודע כמה הם מומחים.
הראל גל: קוראים לי הראל גל, מאגף איכות המים ברשות המים.
הראל גל: תהיה ישיבה אחר-כך עם "מקורות", אבל אנחנו רוצים להצטרף כבר לברכות לחברת "מקורות".
הראל גל: אנחנו שמחים על שיתוף פעולה מאוד פורה והדוק שיש לנו אתם, ומקווים להמשך שיתוף פעולה כזה בכל התחומים – בתחומי הנדסה, איכות המים, ביטחון מים, וכולי.
הראל גל: ברשותך אני אתייחס בקצרה לנושא שלשמו התכנסנו – חומרי הדברה בקרבת מקורות מים, אליו התייחס גם חבר הכנסת חנין.
הראל גל: כפי שצוין במסמך שהועבר, בערך ברבע ממקורות המים, במי התהום, נמצאו סימזין ואטרזין שהם חומרי הדברה שבעבר נעשה בהם שימוש נרחב בחקלאות.
הראל גל: כאשר רוב הזיהומים שנמצאו היו בריכוזים נמוכים מאוד – מתחת ל-30% מתקן מי השתייה.
הראל גל: למרות זאת, דרשנו במשך השנים להפסיק את השימוש באטרזין וסימזין ולעבור לחומרי הדברה ידידותיים יותר לסביבה, פחות ניידים בקרקע ויותר פריקים על-ידי חיידקים.
הראל גל: בנוסף לזה ביצענו ניטור בנחלים שמתנקזים למפעלי החדרה של "מקורות", מפעל "נחלי מנשה" ומפעל "שקמה", שמחדירים את מי השיטפונות אל האקוויפר ולאחר מכן נשאבים כמי שתייה.
הראל גל: גם שם מצאנו ריכוזים של חומרי הדברה.
הראל גל: שוב, ברוב המקרים בריכוזים שמתחת לתקן למי השתייה.
הראל גל: אבל הם קיימים, ובצורה נרחבת.
הראל גל: חשוב מאוד שתהיה פה אכיפה, ושילוב של - -
אמנון כהן: מי אמון על אכיפה?
אמנון כהן: המשרד להגנת הסביבה או משרד החקלאות?
הראל גל: זה מתחלק בין המשרד להגנת הסביבה לבין - -
אמנון כהן: אם זה מתחלק, אין אכיפה.
הראל גל: ייתכן שזאת אחת הבעיות.
הראל גל: המשרד להגנת הסביבה, משרד החקלאות, משרד הבריאות ורשות המים צריכים לשלב ידיים ולהשתתף באכיפה.
הראל גל: חלק מהאכיפה צריכה להיעשות על-ידי אכיפה על החקלאים שמרססים בשדות שלהם.
הראל גל: כיום, מרבית השימוש בחומרים האלה נעשה דווקא בריסוס של צדי דרכים, מסילות רכבת, לפעמים בתוך ערים.
אמנון כהן: מי יכול לדעת, אם חקלאי מסוים רוצה לעשות הדברה לטובת שמירה על הגידולים שלו, מי יכול לבדוק אם הוא השתמש בחומר הזה או לא השתמש?
הראל גל: עד כמה שאני יודע, משרד החקלאות מפקח על זה.
הראל גל: הוא מחויב ברישיון להשתמש בחומרים האלה.
הראל גל: לשמחתי, החומרים האלה יוצאים לא-לאט משימוש, ואני מניח שזה יקרה גם בפועל שהם יפסיקו.
הראל גל: מלבד הסקרים שעשינו בעבר, אנחנו עושים היום סקר נוסף בסביבות 500 קידוחים שחלקם הגדול הם דווקא לא קידוחי מי שתייה.
הראל גל: הניטור של חומרי ההדברה שהתחיל בשנת 1996, נעשה בעיקר בקידוחי מי שתייה על-מנת לוודא שהמים שמסופקים לצרכנים אינם מכילים את ריכוזי חומרי ההדברה מעל לתקן המותר.
הראל גל: על-מנת לקבל תמונת מצב טובה יותר על מה שנעשה במי התהום ובאקוויפר, גם במקומות שאינם מספקים מים לשתייה כרגע, וכדי למנוע או לאתר בעיות לפני שמגיעים לקידוחי מי השתייה, אנחנו בעיצומו של סקר נרחב עכשיו בנושא, שיבדוק את ריכוזי חומרי ההדברה בנוסף לחומרים נוספים שאנחנו בודקים – חומרים ממקור תעשייתי, מקורות חקלאיים, וכדומה.
הראל גל: להתייחס לנקודות שהעלית ושהעלה גם חבר הכנסת חנין – אספקת המים לא עוברת לידיים פרטיות.
הראל גל: חלק מייצור המים עובר לידיים פרטיות, וזה הבדל משמעותי ומהותי.
הראל גל: חברת "מקורות" מקבלת את המים ביציאה ממתקן ההתפלה, שאכן ברוב המקרים, מלבד המתקן שיוקם באשדוד - -
דב חנין: אדוני יוצא מתוך הנחה, שאני מקווה שהיא נכונה, שהתאגידים לא יהפכו להיות גופים פרטיים.
דב חנין: אנחנו ניהלנו על זה קרב קשה בכנסת – אני לא יודע אם אדוני היה אז כבר במערכת – אבל משרד האוצר רצה לאפשר שהתאגידים יועברו לידיים פרטיות ויהיו גורמים עסקיים לכל דבר ועניין.
דב חנין: אנחנו הצלחנו להכשיל את זה בכנסת הקודמת במאמצים קשים ביותר, אבל משרד האוצר לא שינה את אמונתו ואת השקפת עולמו.
דב חנין: כך שתאגידי המים בהחלט יכולים ועלולים להיות גם הם גורמים פרטיים.
דב חנין: כך שגם הייצור, וגם השיווק לצרכן – בסופו של דבר, יהיו פרטיים.
קריאה: חבר הכנסת חנין, תדע לך, חוק התאגידים מאפשר הפרטה.
אמנון כהן: שנייה, שנייה, שנייה אחת.
אמנון כהן: אני פה עם לוח זמנים, ואנחנו לא צריכים להיכנס לזה.
אמנון כהן: בקצרה בבקשה, כי עוד כמה אנשים צריכים לדבר.
הראל גל: אני התייחסתי להובלת המים ואספקת המים עד לתאגידים, שתיעשה עדיין על-ידי חברת "מקורות".
הראל גל: בנושא ההתייקרויות – עיקר ההתייקרות נובעת לא מהקמת התאגידים, ייתכן שחלק קטן מזה כן – אבל עיקר ההתייקרות נובעת מהחלטת הממשלה שמחיר המים ישקף את עלות ייצור והובלת המים, ההפקה וההולכה, ושהיא לא תישען על תקציב המדינה.
הראל גל: רשות המים כפופה להחלטת הממשלה הזאת ומיישמת אותה.
הראל גל: כמו ששמענו קודם מנציג "מקורות", בשנים הקרובות חברת "מקורות" תשקיע מעל ל-2 מיליארד שקל?
יוסי שמעיה: מיליארד ו-200 מיליון כל שנה.
הראל גל: מיליארד ו-200 מיליון כל שנה, שחלק מזה יצטרך לבוא מהמחיר לצרכן.
קריאה: אדוני היושב-ראש, זה לא מדויק.
קריאה: מה שנאמר לא מדויק.
אמנון כהן: שנייה אחת, שנייה אחת.
אמנון כהן: חבר הכנסת הורוביץ?
אורי מקלב: הוא לא ענה תשובה לשאלה שלך.
אמנון כהן: לשאלה שלי הוא יענה אחר-כך.
ניצן הורוביץ: יש לי דיון מהיר.
ניצן הורוביץ: אדוני, תודה רבה.
ניצן הורוביץ: אני יודע שאתה בקיא בענייני מים ואתה רגיש לנושא הזה - -
אמנון כהן: לא כל-כך, לא כל-כך.
ניצן הורוביץ: - - זה מאוד חשוב.
ניצן הורוביץ: אני חושב שדיון כזה הוא הזדמנות לדבר על כמה מושכלות יסוד במשק המים בישראל.
ניצן הורוביץ: אתם יודעים, יש תופעה שנקראת "האנומליה של המים".
ניצן הורוביץ: אתם אנשי מקצוע, אז אתם יודעים במה מדובר.
ניצן הורוביץ: האנומליה של המים, זה אומר שבמצב מוצק הנפח שלהם גדול יותר מאשר במצב נוזלי.
ניצן הורוביץ: הבעיה היא שבארץ יש לנו אנומליה של מים מבחינת גופי המים.
ניצן הורוביץ: האנומליה נובעת מכך שגופי המים, ביסודם, הם מה שנקרא בעלי די.
ניצן הורוביץ: אן.
ניצן הורוביץ: איי.
ניצן הורוביץ: חקלאי.
ניצן הורוביץ: הם נוסדו וקמו מתוך מחשבה, שהיתה נכונה אז ונכונה בחלקה גם היום, לספק מים להשקיה לצורך הפרחת השממה ופיתוח החקלאות.
ניצן הורוביץ: העניין הוא שבמהלך השנים השתנתה המדינה, השתנה משק המים, השתנו הצרכים.
ניצן הורוביץ: אבל גופי המים לא שינו את הגישה היסודית, שזה הדי.
ניצן הורוביץ: שלהם, הדי.
ניצן הורוביץ: אן.איי.
ניצן הורוביץ: החקלאי.
ניצן הורוביץ: אנחנו רואים את התוצאות של העניין הזה בשתי נגזרות מרכזיות.
ניצן הורוביץ: האחת, מבחינת מחיר המים לצרכן העירוני, מחיר מי השתייה שעולה בגלל כל מה שתיארו כאן קודם, התפלה ודברים אחרים.
ניצן הורוביץ: אבל זה פחות מעניין את גופי המים, כי את גופי המים מעניין מה קורה בסוף.
ניצן הורוביץ: זאת אומרת, מה מגיע בסוף לחקלאות דרך מתקני טיהור השפכים ודרך הטיהור העצום הזה שהמדינה משקיעה.
ניצן הורוביץ: זו בעצם המטרה הסופית.
ניצן הורוביץ: והנגזרת השנייה שבה אנחנו רואים את האנומליה, היא מה שנשאר לטבע.
ניצן הורוביץ: כשלוקחים את שני הדברים האלה ושמים אותם במרכז – קודם כל את צרכן המים, צרכן מי השתייה, המגזר העירוני; ואת הטבע, שלטבע כמעט לא נשאר – אם זה בכינרת, ואם זה ים המלח שמתייבש, ואם זה הנחלים, ומקומות אחרים – אנחנו רואים את הנזק שהגישה הבסיסית הזו גורמת.
ניצן הורוביץ: אני יכול לדבר על הרבה.
ניצן הורוביץ: אני אומר את זה ככה, בקודים.
ניצן הורוביץ: אני לא יודע אם כולם יורדים לסוף דעתי.
ניצן הורוביץ: אני חושב שאנשי המים יודעים ומבינים בדיוק על מה אני מדבר.
ניצן הורוביץ: יש כאן מערכת שחייבת להתאים את עצמה.
ניצן הורוביץ: אבל היא לא עושה את זה.
ניצן הורוביץ: במקום ללכת למה שנקרא: חיסכון במים – ואני טוען כאן, אדוני, ואני עומד מאחורי דברי, שביסודם גופי המים בישראל אינם מעוניינים בחיסכון במים.
ניצן הורוביץ: אינם מעוניינים.
ניצן הורוביץ: אנחנו רואים את זה למשל, בסיפור של חוק "מים אפורים" ובדוגמאות אחרות.
ניצן הורוביץ: ובעיקר אנחנו רואים את זה בהיקפים העצומים של מה שנקרא: התפלה, כאשר כל המחיר מגולגל אחר-כך על הצרכן, וכאשר המטרה היא בעצם התוצר המשני של אותם מים מותפלים שהם מי הביוב המושבים שמגיעים לחקלאות.
ניצן הורוביץ: שלא תבינו אותי לא נכון.
ניצן הורוביץ: חשוב שתהיה חקלאות במדינת ישראל.
ניצן הורוביץ: אני גם מייצג חלק מהמגזר החקלאי, אני אוהב את החקלאות.
ניצן הורוביץ: חקלאות זה דבר חיוני, מבחינת אספקת מזון, מבחינת "ירוק", מבחינת שטחים.
ניצן הורוביץ: אבל לא יכול להיות שעדיין, בשנת 2012, כל מדיניות המים במדינת ישראל תהיה משועבדת לסקטור החקלאי.
ניצן הורוביץ: שהוא בסופו של דבר, כמה שהוא חשוב, הוא עדיין סקטור קטן.
ניצן הורוביץ: וההתחשבות בו, לא ייתכן שתעוות את כל מדיניות המחירים ואת כל מדיניות המים ביחס לצרכן הישראלי, וביחס לטבע הישראלי.
ניצן הורוביץ: ולכן אני קורא לכם מכאן לנסות להתחשב קצת גם בגורמים אחרים.
ניצן הורוביץ: ועוד דבר, הגישה הזאת של ללכת סחור-סחור ולא להסכים לעיקרון היסוד של חיסכון במים, ולהגיד: "אין לנו בעיית מים, נתפיל, את כל הים התיכון נתפיל".
ניצן הורוביץ: זה שזה לוקח אנרגיה, זה שזה מזהם, זה שאחר-כך הצרכן משלם עלויות מים מטורפות בגלל ההתפלה הזאת – "אין בעיה, נתפיל".
ניצן הורוביץ: כמה זה עולה – אמר נציג רשות המים.
ניצן הורוביץ: מי משלם – אני, בחשבון המים שלי, כדי שאצרוך מים כמה שיותר, אייצר ביוב כמה שיותר, הביוב יטוהר בעלויות מטורפות, ויזרום אחר-כך להשקיה בעלויות מינימליות לחקלאים.
ניצן הורוביץ: המערכת הזאת היא מעוותת.
ניצן הורוביץ: לצערי אתם הולכים בקו הזה, אבל חשוב היה לי לבוא ולהגיד לכם את הדברים האלה.
ניצן הורוביץ: דעו לכם שיש גם גישה נוספת, ויש גם מחשבה אחרת.
ניצן הורוביץ: ובסופו של דבר, אני מאמין שנגיע לשוקת שבורה בגלל העלויות הבלתי נסבלות של המערכת הזאת שנשענות ונובעות – וזה מה שחשוב לי שתבינו – ממושכלות יסוד כלשהן שחייבות לעבור שינוי והתאמה.
אמנון כהן: נראה לי שאתה כבר תסיים את הדיון, אדוני, והרבה פה לא דיברו.
אורי מקלב: אני לא אנצל את טוב לבך ואת אורך הרוח על שאתה נותן לי לדבר - - - אני אקצר את כל מה שחשבתי ואני אגיד רק משפט.
אורי מקלב: קודם כל, תודה על הברכות שלך, ועל כך שייחדת דיון מיוחד בנושא המים.
אורי מקלב: מיותר להגיד מהי חשיבות המים.
אורי מקלב: שמעתי פעם מאיש חכם, שהדבר הדומם היחיד שאנחנו קוראים לו חי, הדבר הדומם שהוא גם חי זה רק מים.
אורי מקלב: מים חיים, ועוד הרבה ציונים לדבר הזה.
אורי מקלב: מכיוון שאנחנו יודעים שזה המקור והבסיס לחיות, הדבר הראשון זה האוויר שיש בשפע, אבל כמובן שגם המים.
אורי מקלב: ביום החג הזה, ביום ציון 75 שנה ל"מקורות", אני חושש ש"מקורות" בעוד 75 שנה יגידו: 75 שנה ועוד 75 שנה.
אורי מקלב: זה לא יהיה 150 שנים ברצף, מכיוון שהשינויים שקורים בתקופה האחרונה בנושא המים, גם בשיח הציבורי, גם במציאות בשטח, וגם בכנסת, בכל היבט שהוא בנושא המים – אנחנו יודעים הרבה על המחיר, אבל חוץ מהמחיר וכמו שאתה ייחדת את הדיון הזה על איכות המים.
אורי מקלב: להגיד שהמים שווים לכל נפש, לא רק במחיר, אלא גם באיכות שלהם, ובחינוך שלנו – כמו שאמר חבר הכנסת ניצן הורוביץ – על חינוך לחיסכון במים או התנהלות של חיסכון במים.
אורי מקלב: ומה שאמר חברי, חבר הכנסת דב חנין, על איכות המים.
אורי מקלב: כשאנחנו מפריטים את זה, הרבה ידיים "זרות", אני יכול לקרוא לזה במירכאות, מתעסקות בתוך המים ואנחנו מאבדים את השליטה.
אורי מקלב: איכות המים זה לא רק דברים מזהמים שנכנסים למים מכוח ההתפתחויות שיש היום וטיפולים, זה גם מבחינת בריאות ואיכות המים הטבעיים שגם אותם אנחנו מאבדים, וגם לזה ייחדנו לא מעט דיונים.
אורי מקלב: שחסרים הרבה מינרלים, ועוד חומרים שיש במים – אנחנו עוברים, כפי שאמרת אדוני, לכך שקרוב ל-40% מהמים יהיו מים מותפלים בעוד שנה-שנתיים.
אמנון כהן: אומרים ש-70% בעוד שנתיים-שלוש.
אורי מקלב: בעוד שנתיים אני חושב שזה 40%.
אורי מקלב: אבל בכל אופן, אין ספק שזו כמות גדולה מאוד של מים.
אורי מקלב: לכן חשוב מאוד שאנחנו מעלים את זה.