GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
זאב בילסקי: " אבי דיכטר אומר לו "אתה צריך להבין שכאן מדובר במתנדבים, אנחנו אספנו אתכם".
זאב בילסקי: לזה המתנדב ענה: "כן, התנדבות, אבל כמה מקבלים בשביל ההתנדבות"?
עז אלדין עמאש: אדוני היושב ראש, לסיכום, אני מקבל את הצעתו של ידידי דוקטור ג'מאל זחאלקה.
עז אלדין עמאש: אני מזמין את וועדת הפנים והגנת הסביבה לקיים ישיבה, סיור של הוועדה בג'סר א-זרקא ולדון על בעיות הקרדינאליות ועל דברים תקועים - - -
זאב בילסקי: אתמול ערכנו ביקור של השדולה בשני ישובים, אני לא רוצה לנקוב בשמותיהם, בצפון.
זאב בילסקי: אתם יודעים מה היה אתמול בצפון, שלג, גשם, קור, נכנסו לנו מים לנעליים.
זאב בילסקי: השדולה למען השלטון המקומי שאני עומד בראשה ערכה סיור, הגיעו שבעה חברי כנסת, הלכנו לישוב א' ולישוב ב', באמת טרחנו על זה.
זאב בילסקי: בישוב א' היינו בשעה 10:00-11:00 בבוקר ובשעה 11:30 הגישו ארוחת צהריים נפלאה.
זאב בילסקי: בסדר היום היה כתוב שבישוב השני יש גם ארוחת צהריים, אמרתי לכולם 'כדי שלא ייעלבו תאכלו קצת כזית, אבל הארוחה הגדולה מחכה לנו שם'.
זאב בילסקי: הם שמעו בקולי.
זאב בילסקי: אכלנו קצת בשביל הנימוס, הלכנו להוא ולא היה כלום.
זאב בילסקי: בדרך עצרנו ב"סונול" אכלו משהו.
זאב בילסקי: תודה רבה, הישיבה נעולה.
זאב בילסקי: רבותי, אנחנו פותחים את ישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה בשתי הצעות לסדר, דיון מהיר, בנושא חוף הרחצה הנפרד הרחצה הנפרד בטבריה, של חבר הכנסת אורי מקלב ושל חבר הכנסת דוד אזולאי, שלשניהם יש זכויות רבות מאוד בוועדה הזו, ובכלל בעבודת בעבודת הכנסת.
זאב בילסקי: אז לפי מה שהנחה אותי חבר הכנסת אורי מקלב, אנחנו נבקש מחבר הכנסת דוד אזולאי לפתוח את הדיון.
דוד אזולאי: תודה רבה לך אדוני היושב-ראש.
דוד אזולאי: פניתי וביקשתי לקיים דיון מהיר בנושא הזה.
דוד אזולאי: למעשה כבר קיימנו פעם אחת דיון אבל, לצערי הרב, מהדיון הזה לא יצא שום דבר.
דוד אזולאי: היתה גם התכתבות בנושא הזה.
דוד אזולאי: מדובר על החוף הנפרד בטבריה.
דוד אזולאי: על פי החוק – ויתקן אותי היועץ המשפטי אם אני טועה – מספיק שאחד מחברי מועצת העיר דורש פתיחת חוף נפרד והעירייה צריכה להקצות חוף נפרד.
דוד אזולאי: באמת בטבריה הקצו חוף נפרד וישנו חוף נפרד.
דוד אזולאי: הבעיה היא שהם גובים תשלום גבוה של 15 שקלים למבוגר ו-10 שקלים לילד.
דוד אזולאי: החוץ נמצא בקצה העיר, אין כמעט גישה, אין מספיק מקומות חנייה וההוצאה היא גדולה.
דוד אזולאי: בכלל לא צריכים לקחת מחיר, אבל אם אתה לוקח בחשבון משפחה עם ארבעה ילדים שיורדת לחוף, תעשה את החשבון כמה זה צריך לעלות אם לילד הם גובים 10 שקלים ולמבוגר 15 שקלים.
דוד אזולאי: אני לא נכנס כרגע לתוך התנאים בתוך החוף אבל עיריית טבריה משום מה החליטה שהחוף יהיה ממש בקצה העיר.
דוד אזולאי: מי שמכיר קצת את טבריה המקום נמצא ממש מול קברו של רבי מאיר בעל הנס.
אורי מקלב: חמי טבריה.
דוד אזולאי: ליד חמי טבריה.
דוד אזולאי: יותר קל לי לציין את רבי מאיר בעל הנס מאשר את חמי טבריה, כי זאב לא מכיר את חמי טבריה, הוא מכיר רק את הציון של רבי מאיר בעל הנס.
זאב בילסקי: אני זכיתי שחבר הכנסת אזולאי מניח שאני מכיר את קברו של רבי מאיר בעל הנס יותר מאשר מקומות אחרים.
זאב בילסקי: זו כבר זכות.
אורי מקלב: רבי בעל הנס הוא אחד מאלה שנמצאים בקופות הצדקה בכל מקום.
אורי מקלב: בשונה מאחרים שלא, הוא מגיע לכל מקום.
אורי מקלב: רבי מאיר בעל הנס מגיע לכל אחד הביתה.
דוד אזולאי: ראש העיר מציין באחת התשובות שלו כי ישנו חוק עזר עירוני שמאפשר לו גביית כסף עבור דמי כניסה.
דוד אזולאי: אני רוצה להבחין פה, לתושבי חוץ המחיר יותר גבוה.
דוד אזולאי: מי שלא תושב העיר טבריה משלם מחיר יותר גבוה.
דוד אזולאי: מדובר כרגע לפחות לפתור את הבעיה של תושבי העיר טבריה, שלדעתי אין בכלל הצדקה למחירים כאלה גבוהים, אם בכלל צריך לגבות מחיר על כך.
דוד אזולאי: אנחנו, בזמנו, פה, בוועדה הזאת, החלטנו שאין לגבות כסף עבור חופים.
אורי מקלב: רק על חנייה.
יפה שפירא: עד גיל מסוים, אני חושבת.
תומר רוזנר: בואו נשמע את משרד הפנים.
אורי מקלב: רק אם יש חוף אחד שהוא בלי כסף, החוף השני, אבל לא החוף שדיברנו על חנייה.
זאב בילסקי: נדמה לי שגם בוועדה הזאת החליטו לא לגבות כסף על כניסה לפארקים, נכון?
זאב בילסקי: בגלל זה יש לנו חור תקציבי עד היום ברעננה, יש לי חשבון עם הוועדה אבל בהזדמנות.
גרנר: יש לך הזדמנות.
זאב בילסקי: טוב, אורי, אתה רוצה להוסיף?
גרנר: זו הלכה גדולה גם בבית המשפט לגבי הפארק ברעננה, לצורך העניין.
זאב בילסקי: שם זכיתי, אבל פה הפסדתי.
גרנר: זאת בדיוק הנקודה.
זאב בילסקי: אבל אנחנו נתקן.
זאב בילסקי: אורי, בבקשה.
אורי מקלב: תודה רבה לך אדוני היושב-ראש, לשעבר ראש עיר עם הרבה ניסיון אבל לא באחזקת חופים, חוף עדיין לא היה לך ברעננה.
גרנר: אגב, יש לו חוף, יש חוף בפארק עצמו.
גרנר: יש אפילו גונדולה שם לצורך העניין.
דוד אזולאי: אם הוא היה נשאר להיות ראש עיר בסוף היה לו גם חוף.
אורי מקלב: אבל חוף נפרד אין לו.
דוד אזולאי: חוף לעניים.
אורי מקלב: אני הצטרפתי לדיון הזה בעקבות מכתב שהגיע לחבר הכנסת דוד אזולאי ואני הייתי מכותב אליו, גם מתוך פניות רבות נוספות שפנו אלי, וגם מתוך היכרות אישית כאחד מהציבור הדתי בארץ המשתמש בחוף טבריה.
אורי מקלב: אמור להשתמש בחוף טבריה.
אורי מקלב: בכל אופן, כפי שאמר חבר הכנסת אזולאי, הוועדה ניהלה בראשותו כמה ישיבות בנושא החופים והתובנה שיצאנו אתה משם והמסקנה שהיתה היא שלחוף יש כללים שאומרים מתי אפשר לגבות כסף ומתי אי אפשר; אם מדובר שיש חנייה, האם זה חנייה או לא על חנייה, תושבי העיר, אם יש חוף אחד שלא לוקחים בו כסף ואפשר שהחוף השני יהיה יותר מסודר.
אורי מקלב: בכל אופן, בעיר טבריה יש צריכה מאוד גדולה לחוף נפרד.
אורי מקלב: מי שרוצה לדעת, יש לא רק נציג אחד בעיריית טבריה לציבור הדתי והחרדי, יש כמה וכמה נציגים, כולל ממלא מקום ראש העיר וסגני ראש העיר.
אורי מקלב: כך שהציבור החרדי הוא גם ותיק מאוד בטבריה, הוא נשאר בטבריה וגם היום הוא לא מתמעט בטבריה.
אורי מקלב: לא זו אף זו, מי שרוצה קצת להכיר את הצריכה היום בטבריה שיבוא לחוף כינרת, למרכז המסחרי, לשוק, למסעדות, לחנויות.
אורי מקלב: היום אין אפילו מסעדה אחת שפתוחה בשבת.
אורי מקלב: כולם סגורים בשבת מתוך רצון, לא מתוך כפיה.
אורי מקלב: בטבריה זה לא היה כך, רוב המסעדות היו פתוחות בשבת.
גרנר: הנה הנציגים של טבריה.
אלמלם: שלום, מתנצלים, מבקשים סליחה.
זאב בילסקי: אצלנו זה עשרה שקלים על כל דקה, תעשה לבד את החשבון.
אורי מקלב: אצלנו זה אחרת, אצלם זה 15 שקלים לתושב טבריה, 10 שקלים לילד ו-20 לתושב חוץ, אז אני לא יודע כבר איך לחייב אותם על דמי כניסה.
זאב בילסקי: התעריף שלנו פה הוא 10 שקלים לשעה ויש פה קופה של רבי מאיר בעל הנס, אז כשאתם יוצאים - - -
אורי מקלב: מה שקורה זה בדיוק הפוך.
אורי מקלב: הם נתנו לקופה של רבי מאיר בעל לפני שהם נכנסו, לכן הם יודעים שהם ייצאו בלי שום דבר.
אורי מקלב: בעצם אצל טבריינים זה עובד הפוך.
אורי מקלב: בכל אופן, אני לא אוסיף על מה שנאמר, נכנסו לכאן נציגי טבריה, אנחנו עכשיו עסוקים.
אורי מקלב: אז כך שלתושבי טבריה גם מגיע חוף נפרד, מסודר, לא חוף שייסגר בשעה 17:00.
אורי מקלב: שאר החופים נסגרים בשעה 19:00, החוף הזה נסגר בשעה 17:00.
אורי מקלב: בגלל שהחוף הזה לא רק משמש את תושבי טבריה עצמם, הנהלת החוף - - -
אלמלם: אנחנו לא שומעים, בבקשה ממך, אם תוכל להגביר את הקול.
אורי מקלב: דיברנו מקודם על העלות, המחיר שאתם גובים בכניסה לחוף.
אלמלם: מי אדוני?
אורי מקלב: אתה היועץ המשפטי, נראה לי, או מנהל החופים?
אלמלם: כן.
זאב בילסקי: רק שנייה, מנהל החוף.
זאב בילסקי: אני מציע שתתרווח קצת, בוא תקשיב, אחר כך אני אענה לך על כל השאלות אחת לאחת.
אלמלם: אבל מי האדון?
זאב בילסקי: אני אגיד לך, פה בוועדה מקובל שמדברים דרך היושב-ראש, אז אם יש לך בעיה אתה יכול לשלוח ליS.M.S מהדרך, או לשלוח פתק.
זאב בילסקי: לאט לאט.
זאב בילסקי: בוא תקשיב, ואחר כך אנחנו נגיד ואתה תכיר.
זאב בילסקי: אבל מכיוון שפטור בלא כלום אי אפשר, מדבר אתך עכשיו חבר הכנסת אורי מקלב.
זאב בילסקי: אבל בוא תקשיב לכבודו כי אחרת עוד פעם לא תזכור ותשאל אותי עוד פעם.
זאב בילסקי: זה חבר הכנסת דוד אזולאי, שיושב לידו.
אלמלם: מכירים אותו.
זאב בילסקי: האם, אדוני, רווח לך?
אלמלם: לא, את אזולאי אני מכיר, אבל הדובר.
זאב בילסקי: הדובר הוא חבר הכנסת אורי מקלב.
זאב בילסקי: קורות החיים שלו מפוארים מאוד, הוא היה בעיריית ירושלים, הוא מכיר את הנושא המוניציפאלי והוא תורם לרבי מאיר בעל הנס באופן סדיר.
אורי מקלב: יש לי סבתא שהיתה גרה ברחוב הפרחים, אם זה אומר לכם משהו.
אורי מקלב: לא סבתא שלי, סבתא של אשתי.
אלמלם: הרחוב נשאר, הפרחים נעלמו.
גרנר: אגב, יש לו ניסיון נוסף גם לגבי חופים נפרדים ביתר הארץ.
זאב בילסקי: אמת, נכון.
אורי מקלב: עכשיו אנחנו מרגישים גם שורשים טברייניים אז תיזהרו, כן?
אורי מקלב: אל תרגישו כאן בביטחון עצמי, כזה רעש שנכנסתם, גם אנחנו קצת טבריינים.
אורי מקלב: בכל אופן, דיברנו על הנגישות, דיבר על כך חבר הכנסת דוד אזולאי, שאת החוף הנפרד שמו בקצה, לא במרכז.
אורי מקלב: וצריך לציין את זה שהחוף הנפרד היה על יד חוף "לידו", במקום מרכזי, שאפשר היה לרדת ברגל והיום זה במקום רחוק.
אורי מקלב: יש לחוף בעיות בטיחות מאוד מאוד גדולות.
אורי מקלב: יש בעיה עם מקומות חנייה.
אורי מקלב: יש בעיה עם הליכה ברגל.
אורי מקלב: המדרכה, אם בכלל יש מדרכה, היא מאוד מאוד צרה, צמודים מאוד לרכבים שעוברים שם ביעף.
אורי מקלב: המעבר לשם הוא בכביש הראשי, כביש 90.
אורי מקלב: מי שצריך לחצות את טבריה חוצה דרך החופים האלה.
אורי מקלב: אנשים שפנו אלי אמרו לי שהם מרגישים את הרוח, את הלחץ, את ההדף של המשאיות שעוברות שם.
אורי מקלב: הם צריכים ללכת במסדר, אחד אחרי השני.
אורי מקלב: מעבר לכך – מעבר לנושא התחבורה וכשמגיעים המחיר יקר – החוף נסגר מוקדם ממה שהחופים הרגילים נסגרים בגלל שמשכירים את החוף לקבוצות שרוצות לשהות בו.
אורי מקלב: אני גם רוצה להגיד חוץ מזה, לא רק לתושבי טבריה.
אורי מקלב: טבריה משמשת כעיר תיירות.
אורי מקלב: עיריית טבריה לא מפסידה מהתיירות שיש בטבריה.
אורי מקלב: היום היא נחשבת כבירת הצפון מבחינת התיירות החרדית.
אורי מקלב: לא מזמן ישבנו עם שר התיירות וציינו את התיירות הרבה, הדתית והחרדית, שיש בטבריה.
אורי מקלב: לטבריה יש גם היסטוריה דתית מאוד.
אורי מקלב: היא היום מחזיקה חלק מהתיירות הזאת, רוב התיירות בטבריה היום היא תיירות דתית וחרדית.
אורי מקלב: באותה מידה הם גם משתמשים בחוף.
אורי מקלב: בתי מלון רבים הופכים בימי הקיץ למלונות המותאמים לציבור הדתי והחרדי, כולל בשבתות, בסופי שבוע.
אורי מקלב: לכן, גם להם המחיר שם הרבה יותר גבוה.
אורי מקלב: לא מקבלים שירותי חוף ראויים ונאותים.
אורי מקלב: בסופו של דבר, החוף הזה לא עונה בכללותו לדרישות כחוף פרטי, לא - - - ולא בגישה אליו, יש שם בעיות בטיחותיות קשות מאוד.
אורי מקלב: מי כמוך, אדוני היושב-ראש, יודע מה זה נושא של בטיחות, במיוחד שהעיסוק שלך כרגע הוא בתאונות דרכים.
אורי מקלב: גם אין חנייה אז חונים באמצע הכביש.
אורי מקלב: והדבר, שדיבר עליו גם דוד אזולאי, הוא המחיר שהוא גבוה ולא מידתי, ודאי וודאי לא לתושבי טבריה.
זאב בילסקי: אני מבקש מנציגי משפט הפנים שיאירו את עינינו בכל הנושאים שנאמרו פה, ואחר כך אנחנו נגיע לראש החוף הנפרד בטבריה והיועץ המשפטי.
גרנר: אני אתן למר עאטף חיראלדין, שהוא מנהל תחום אתרי רחצה אצלנו, במשרד הפנים, להעיר על הנקודות שהועלו פה.
גרנר: אבל בתחילת דברי אני אדגיש שהאחריות המלאה בנושא הפעלת החוף ואחזקתו, גם בהיבט הבטיחותי, גם בהיבט ההצלה, גם בהיבט התחזוקה של כל החופים, הם באחריות הרשות המקומית.
גרנר: אנחנו, כמשרד הפנים, נזכור מה אנחנו עשינו, מהן ההנחיות בתחום הזה, מה האיסורים, מה מותר ומה אסור מהבחינה הזאת.
גרנר: עאטף, בבקשה.
עאטף חיראלדין: אני אמשיך את הדברים של אשר - - -
זאב בילסקי: אתה מהמשפחה של ריכאד?
עאטף חיראלדין: אח שלי.
זאב בילסקי: אחלה גבר.
זאב בילסקי: זה בן-אדם, ואשתו עוד יותר.
זאב בילסקי: היא מנהלת בית ספר?
זאב בילסקי: אוקיי, עכשיו תמשיך, הדברים שלך ישמעו ביתר הקשבה.
עאטף חיראלדין: מאה אחוז, תודה.
עאטף חיראלדין: גרמת לי עכשיו להסמיק אז אני קצת מתרגש מהמחאות, תודה.
עאטף חיראלדין: אני אמשיך את הדברים של מר אשר שהרשות המקומית היא למעשה אחראית על ההפעלה מכל הבחינות, אם מבחינת אחזקה, מבחינת העסקת כוח אדם, מצילים וכל בעלי התפקידים הנחוצים בחופי הרחצה, כאשר אנחנו, משרד הפנים והתחום שלי, אחראיים על אכיפת חוק הסדרת מקומות רחצה 1965, שממנו מועברות ההנחיות לרשויות המקומיות והן מחויבות לקיים ולבצע אותן בהתאם לצדדים הנלווים לכך.
עאטף חיראלדין: אני אגע כעת בנושא גביית דמי הכניסה.
עאטף חיראלדין: הרשות המקומית אכן גובה, והטענה שהיא גובה, בהתאם לחוק העזר העירוני משנת 1984, שעדיין דמי הכניסה משולמים למנויים בשקלים ישנים ולא שונו.
עאטף חיראלדין: כבר בשנת 2007 יצא חוזר מנכ"ל משרד הפנים בנוגע לאמות מידה לקביעת והסדרת דמי הכניסה.
עאטף חיראלדין: אחרי עתירה לבג"ץ הורה בג"ץ למשרד הפנים לקבוע אמות מידה לגביית דמי כניסה.
עאטף חיראלדין: נקבעו אמות מידה והן הועברו לכל הרשויות, כאשר כל רשות מקומית שיש לה חוב ורוצה לגבות דמי כניסה חייבת לעמוד באמות המידה ולהעמיד לרשות הציבור מעבר לארבעה שירותים שהם חובה בתוך חופי הרחצה.
עאטף חיראלדין: על כך היא יכולה לגבות.
עאטף חיראלדין: כמובן שבאישור שר הפנים שצריך לאשר את הגבייה הזאת.
עאטף חיראלדין: באותה תקופה, ב-2007, אושרו לשבע רשויות מקומיות בים התיכון.
עאטף חיראלדין: בהתחלה יצא פיילוט לים התיכון.
עאטף חיראלדין: ים הכינרת יצא מהכלל הזה היות ובדיוק היו השלבים של "איגוד ערים כנרת" ורצו לראות איפה עומד נושא הרשויות שמסביב והחלוקה המוניציפאלית.
עאטף חיראלדין: לכן עיריית כינרת ו"איגוד ערים כנרת" יצאו מהכלל הזה ועריית טבריה המשיכה לגבות דמי כניסה בהתאם לחוק הישן.
עאטף חיראלדין: חוזר המנכ"ל קבע גביית דמי כניסה לתקופה בת שלוש שנים ולאחר שלוש שנים חייבים להגיש בקשה נוספת כדי לחדש את האישור.
עאטף חיראלדין: במידה ויעמדו בתנאים יאושר להם.
עאטף חיראלדין: יצאה דרישה – אני מחזיק פה מכתב – ממשרד הפנים, מחוז צפון, לעריית טבריה שאם בכוונתם לגבות דמי כניסה יש לשלוח בקשה עם נימוקים מתאימים.
עאטף חיראלדין: זה לא יצא לפועל.
אורי מקלב: מתי שלחתם להם את המכתב הזה?
עאטף חיראלדין: המכתב הזה נשלח ב-25 לאוקטובר 2010.
אורי מקלב: ולא היתה בקשה מעיריית טבריה?
אורי מקלב: לא קיבלתם תשובה?
עאטף חיראלדין: לא היתה בקשה.
עאטף חיראלדין: גם מבחינתנו, בישיבות בעירייה שאני ואשר היינו שם, נאמר גם ליועץ המשפטי וגם למנהלת החברה הכלכלית שהיתה שם שקודם כל, צריך לתקן את חוק העזר שלהם כי הוא לא מעודכן, ושנית, אם ברצונם לגבות דמי כניסה חייבים להגיש בקשה כנדרש בחוזר מנכ"ל.
עאטף חיראלדין: לא נעשה.
דוד אזולאי: גם כשגובים אז עד גיל 13 לא גובים.
עאטף חיראלדין: בדיוק.
עאטף חיראלדין: קבוע בחוק שעד גיל 13 לא גובים דמי כניסה, מגיל 13 עד גיל 17 גובים 10 שקלים.
עאטף חיראלדין: כמובן שהכול כפוף לאישור שר הפנים.
תומר רוזנר: אתה יודע לומר כמה הם גובים היום?
זאב בילסקי: היום הם גובים 10 שקלים לילד ו-15 למבוגר.
דוד אזולאי: לתושבי טבריה.
תומר רוזנר: גם לילד קטן?
זאב בילסקי: מי שלא תושב טבריה משלם יותר.
זאב בילסקי: בואו נעבור לאנשי טבריה.
עאטף חיראלדין: אני רוצה להוסיף משהו לגבי לוחות הזמנים שחבר הכנסת מקלב דיבר עליהם.
זאב בילסקי: רק בקצרה.
עאטף חיראלדין: הרשות המקומית היא האחראית על קביעת לוח הזמנים של הפעילות בחופי הרחצה.
אורי מקלב: האם, במידה והם כן היו בתוך חוקי הים התיכון, נניח שמדובר בעיריית בת-ים, הגבייה שלהם היתה חוקית?
אורי מקלב: הם עומדים בכללים?
זאב בילסקי: אם הם היו מבקשים היתר, 10 לילד ו-15 למבוגר.
עאטף חיראלדין: אם הם היו מבקשים, היות ולא - - -
אורי מקלב: הם צריכים לעמוד בעוד פרמטרים.
אורי מקלב: זכור לי, והיו גם ועדות בנושא הזה, שעל חנייה אפשר – על מה כן אפשר?
גרנר: התשובה היא שיש ארבעה דברים שעליהם לא ניתן: ניקיון, הצלה, שירותים ומים לשתייה.
גרנר: אלו ארבעת הדברים.
אורי מקלב: אם הולך רגל מגיע לחוף הזה, גם אם הוא לא היה בטבריה, הוא היה גר בבת-ים, אי אפשר היה לגבות ממנו?
גרנר: כן אפשר, באישור שר הפנים וכתיבת חוק עזר עירוני היה אפשר לתת לו אישור לגבות.
אורי מקלב: אין חובה שהרשות תעמיד חוף אחד בלי כסף?
גרנר: לצורך העניין, מבחינת הפרשנות שלנו, חוף קרוב, חוף במרחק סביר, התשובה היא "כן", ואז אתה יכול לאפשר להיכנס לאותו חוף.
אורי מקלב: אין זכות לתושב בת-ים למשל, להיכנס לחוף שלו, כלומר לתושב העיר, בלי כסף?
גרנר: בבת-ים, אגב, לא גובים כסף.
אורי מקלב: לא נדבר על בת-ים, תל אביב לדוגמה.
גרנר: אם אני מסתכל על 15 חופים בעיריית תל-אביב, לצורך העניין, בחוף הצוק גובים כסף וזה באישור שר הפנים, על סמך זה שיש עוד 14 חופים שאפשר להגיע אליהם.
אורי מקלב: אבל וודאי שלא היה מצב כזה שהם היו גובים בכל החופים כסף?
גרנר: לא, זאת בדיוק הנקודה.
אורי מקלב: דהיינו, אם לטבריה היו שני חופים נפרדים – אבל אם יש לה רק חוף אחד נפרד, יכולים?
גרנר: התשובה היא מאוד פשוטה, מפני שאפשר להגיד שיש את חוף כינר.
אורי מקלב: אתם אז הסברתם באחת הוועדות שאפשר לקחת כסף על חנייה.
זאב בילסקי: אורי, אני מציע שניתן לאנשי טבריה ואז נדע - - -
גרנר: אבל עוד לא סיימנו, ברשותך, היושב-ראש.
עאטף חיראלדין: ברשותך, היושב-ראש, רק דקה לגבי השעות.
זאב בילסקי: אחרי כאלה שבחים שקיבלת ממני אתה צריך לקצר.
זאב בילסקי: הנה, סיים.
זאב בילסקי: טבריה, קדימה.
אלמלם: אני אתן רק סקירה קטנה על טבריה.
אלמלם: טבריה, בשונה מכל החופים של הים התיכון, רוב מקטעי החופים סגורים, בחלקם פרטיים.
אלמלם: בתקופת המנדט הבריטי כל מי שהשתלט על חלקת אדמה, סגר.
אלמלם: אם חוק העזר העירוני ייבנה הוא ישליך גם עלינו, לא רק על הרשות, ובגלל זה העיכובים שלנו.
אלמלם: עכשיו אני אתן סקירה על החוף הנפרד שאתם מתמקדים בו.
אלמלם: בחוף הנפרד יש שני מקטעים, נשים וגברים ששוחים בו זמנית.
אלמלם: היתה לנו אפשרות להפוך קטע אחד לחופשי, ולעשות חצי יום נשים וחצי יום גברים, ולאפשר, כמו שהחוק אומר, גישה נוחה לחוף מסוים בחינם.
אלמלם: חשבנו על הדבר הזה אבל הוא לא ישים מהבחינה הזו שאנשים רוצים חוף רחצה במשך כל היום.
אלמלם: אפשרנו את זה.
אלמלם: החוף הנפרד מספק שירותים - - -
דניאל רביבו: סליחה רגע, רק הערה.
דניאל רביבו: אי אפשר להפריד בין משפחות.
דניאל רביבו: משפחות באות כמקשה אחת, באות לבלות, אי אפשר לומר לנשים אתן עכשיו תעשו קניות בעיר, תבזבזו כסף – זו עיר תיירות – והגברים ישחו.
אלמלם: זה החוף היחידי, אגב, שנותן את השירותים האלו.
זאב בילסקי: ואתם לא תתנו יד להדרת נשים.
זאב בילסקי: להגיד לנשים: אל תבואו לים, זה לא - - -
דניאל רביבו: לא במקומותינו.
זאב בילסקי: יפה מאוד.
זאב בילסקי: העיר טבריה מתקדמת.
אלמלם: אנחנו מספקים שירותים של כסאות בחינם.
אורי מקלב: הם מדירים גם את הגברים וגם את הנשים.
אלמלם: כל אדם שבא לחוף עומדים לרשותו כסאות חינם.
אלמלם: מלתחות עם מים חמים – זה חוף היחידי עם מים חמים שבן אדם יכול לבוא להתקלח.
אלמלם: מקררים מונחים לכל אורך החוף, חבל שאתם לא בסיור בסביבה לראות את החוף.
אלמלם: שמשיות, נקודות חשמל.
אלמלם: אדם יכול לבוא ולהטעין את הפלאפון שלו, אין שום בעיה.
דוד אזולאי: בחוף הנפרד?
אלמלם: בחוף הנפרד.
אלמלם: הבן שלך אושרי הוא אורח רצוי אצלנו כל הזמן.
אלמלם: ניסינו לאתר אותו כדי שיידע אותך שאנחנו מאחרים.
אלמלם: הוא בלימוד, בשעת הלימוד עכשיו.
דוד אזולאי: אין מה לעשות.
אלמלם: היה חשוב שהוועדה אפילו תטריח את עצמה ותבוא לשטח להבין את הנושא.
אורי מקלב: זה עולה כסף?
זאב בילסקי: אנחנו חברי כנסת, אתה חושב שיש לנו 15 שקלים לשלם כניסה?
דוד אזולאי: רציתי לבוא אבל אמרו שצריך לשלם 15 שקלים.
זאב בילסקי: לא, גם אנחנו נשלם יותר, אנחנו לא טבריינים.
זאב בילסקי: כמה זה עולה ללא-טבריינים?
אלמלם: יש מנוי שמאפשר לטברייני לשלם: ילד – 6 שקלים, מבוגר – 8 שקלים.
זאב בילסקי: זה אם הוא עושה מנוי?
אלמלם: יש לנו מנוי.
אלמלם: הבעיה היא שהעם הטברייני לא אוהב לנצל את הפריבילגיות, הוא אוהב לחשוב שהוא בא פעם אחת, כשהוא מגיע עוד פעם הוא כועס למה הוא לא קנה את המנוי.
אלמלם: זו אחת הבעיות שלנו.
אלמלם: החוף הנפרד הוא היחידי שנותן את כל השירותים מסביב לצורכים של הבן-אדם.
אלמלם: הוא צריך רק לביא את האוכל שלו ולשבת.
אלמלם: יש שולחנות, מונחים מקופלים, כל אחד לוקח לו שולחן ויושב.
אלמלם: אני מזמין את הוועדה לבוא להתרשם מחוף לגודמה.
זאב בילסקי: אפילו בים של רעננה אין תנאים כאלה.
דניאל רביבו: את המדשאות שכחת.
דניאל רביבו: מדשאות אנחנו לא חייבים לספק, רבותי.
זאב בילסקי: מה לגבי השעות, שהחוף הזה נסגר יותר מוקדם מהאחרים?
דניאל רביבו: חופי הים התיכון – אדם יוצא מהמים, יכול לשבת על החול, אין שום בעיה.
דניאל רביבו: אם לא נכשיר לו דשא בטבריה, הוא יישב על האדמה וכשהוא יקום יהיו לו כל מיני כתמים בכל מיני מקומות.
דניאל רביבו: העלות הזאת, כל מה שאשר דיבר עליו, הגינון, הדשאים שהם חובה - - -
זאב בילסקי: עלויות גבוהות.
דניאל רביבו: עלויות אדירות.
דניאל רביבו: רבותי, שימו לב, אנחנו לא תל-אביב.
זאב בילסקי: אבל הכינרת יורדת, אתם כל הזמן מקבלים שטחים נוספים בחינם.
דניאל רביבו: אז החוף הנפרד הולך וגדל, זה בדיוק העניין.
זאב בילסקי: נו, אתה רואה?
אורי מקלב: אני מבין שזה נעשה בעיקר בשביל ההשכרה.
אורי מקלב: כל הדשא, כל המקררים וכל המטענים זה בגלל שאתם משכירים את זה מ-17:00.
אורי מקלב: אתם סוגרים בגלל המקררים האלה.
אורי מקלב: מה שקורה הוא שאין להם חוף מ- 17:00 בגלל שאתם צריכים את כל המוצרים האלה, ומי שמשלם את זה הם אלה ששוכרים את החוף.
אורי מקלב: בן-אדם שבא להתרחץ לא צריך להטעין את הפלאפון שלו.
אלמלם: כבוד הרב מקלב, אני אסביר עוד כמה דברים.
אלמלם: לגבי שעות הרחצה, אנחנו, כרשות, יכולים לקבוע את שעות הרחצה.
אלמלם: נותנים את שמונה השעות.
אלמלם: אבל מה?
אלמלם: ביולי-אוגוסט – אני מגיש בעצמי בקשה, יש אותה פה למשרד הפנים ולי – רוצים לפתוח את החוף עד השעה 19:00.
אלמלם: ב-18:30 מוציאים מהמים, ב-19:00 סוגרים.
אלמלם: בשאר הימים אין אנשים, אין דרישה להשאיר כמות של מצילים, 4 מצילים, חובש, פקחים, אבטחה, עובדי ניקיון על בן-אדם אחד במים.
אלמלם: זה לא הגיוני.
אלמלם: אני מזמין אתכם לבוא לצלם את זה.
אורי מקלב: לא, זה לא בדיוק כך.
אורי מקלב: יש אנשים שבאים דווקא מהשעה הזאת.
אורי מקלב: יש שעון קיץ, חם מאוד, אנשים מגיעים - - -
גרנר: אבל הוא דיבר על יולי-אוגוסט - - -
אלמלם: כבוד חבר הכנסת, אני מדבר במקרה מהניסיון שלי.
אלמלם: 20 שנה הייתי מציל בחוף הדתי הישן שדיברת עליו, בחוף "לידו", הקטן, להבדיל, אלף הבדלות מהקיים היום.
אלמלם: 20 שנה.
אלמלם: כשקיבלתי את תפקיד ניהול החופים ביקשתי שהמשרד שלי יישאר כי יש לי רגש למקום, כי אני בניתי אותו.
אלמלם: דוד נחום יודע.
אלמלם: אני בניתי את המקום הזה, שמשיה שמשיה הנחתי במקום, כל בורג אני יודע איפה מונח שם.
אלמלם: לכן ביקשתי שהמשרד יישאר במקום.
אלמלם: לכן אני יודע.
דוד אזולאי: אשר, איך אומרים?
דוד אזולאי: היות והזכרת את הבן שלי אני חייב להגיד לך שפעם הבאה אני אבוא אתו לחוף הים כדי להתרשם מקרוב.
אלמלם: אני מזמין אותך.
דוד אזולאי: רק אני מקווה שלא אצטרך לשלם מחיר של תושב חוץ.
דניאל רביבו: לא, הבן שלך קונה מנוי משפחתי.
זאב בילסקי: זכות בנים.
אלמלם: אבל לא סיימתי איך זה עובד בתושבי חוץ.
אורי מקלב: הוא גר על חוף עכו והוא הולך לחוף טבריה, אתה מבין?
אלמלם: לגבי תושבי חוץ, קודם כל, אם מגיעה אלינו קבוצה, ישיבה, הם לא משלמים את המחיר הזה.
אלמלם: אני אומר לכם בוודאות.
דוד אזולאי: אשר, הבעיה היא שבכלל אין אפשרות לגבות כסף.
דוד אזולאי: בוא נתחיל מזה.
דוד אזולאי: זה שאתם גובים מעט או הרבה זה בכלל לא עומד כרגע בוויכוח.
דוד אזולאי: על פי החוק אתם לא יכולים לגבות כסף, ואם אתם גובים אתם צריכים לקבל אישור של שר הפנים.
דוד אזולאי: אם אנשי משרד הפנים חושבים אחרת, בבקשה, שיגידו.
דוד אזולאי: כרגע אלה הן העובדות.
דניאל רביבו: ברשותך, אדוני.
דניאל רביבו: עיריית טבריה היא אחת הבודדות, אולי עיר נוספת או שתיים בארץ, שיש להן חוק עירוני בנושא החזרת הרחצה.
תומר רוזנר: לא, זה לא רלוונטי.
דניאל רביבו: חוק העזר שלנו אפשר מיום כינונו, מ-84', שעיריית טבריה רשאית לגבות דמי כניסה לחוף הנפרד.
דניאל רביבו: דמי הכניסה מגובים בחוק עזר.
תומר רוזנר: סליחה, אדוני.
תומר רוזנר: חוק המדינה גובר על חוק עזר, עד כמה שאני יודע.
תומר רוזנר: וחוק המדינה שונה וקבע שאם רוצים לגבות דמי כניסה צריך לקבל אישור מיוחד של שר הפנים בתנאים מאוד מאוד מסוימים.
תומר רוזנר: חוק העזר ממש ממש לא רלוונטי לעניין הזה.
זאב בילסקי: אני רק מציע לצורך העניין הזה, בואו נאמר שאנחנו סמוכים ובטוחים שעיריית טבריה נוהגת אך ורק לפי החוק.
זאב בילסקי: ואני מציע לאדוני שבתום הישיבה הזאת אתם תתכנסו ותעשו כי אנחנו לא היינו רוצים לדון פעם נוספת בעניין.
דניאל רביבו: אדוני מתפרץ לדלת פתוחה כי אנחנו בהליכים של תיקון חוק העזר.
זאב בילסקי: אני חייב להגיד לך, אתה מבין, בתור יועץ נאמן לך, שאם מחר אתה גובה שם כסף, אתה גובה את זה שלא על פי סמכות ולא על פי רשות.
זאב בילסקי: לכן, מה שאני רוצה להציע, הוא להחיש את ההליכים שאתם במילא עושים כי כל יום שעובר ואתם גובים בלי שקיבלתם את אישור משרד הפנים, הגבייה היא לא חוקית.
זאב בילסקי: לכן, אחת מהשתיים: או שלא תגבו עד שיוסדר העניין הזה, או שבואו תעשו את זה כל כך מהר כדי שלא נצטרך לדון פה פעם נוספת בעניין הזה.
זאב בילסקי: זה באשר לגבייה.
זאב בילסקי: עכשיו, השאלה היא כזאת, השאלה היא אם יש טעם שנערוך ביקור במקום, לראות ולהתרשם.
דוד אזולאי: אתה יכול למנות אותי.
דוד אזולאי: אין לי בעיה, אני אגיע לשם כי יש לי בן ונכדים אז אני צריך לבוא לבקר אותם.
זאב בילסקי: אז אולי אנחנו נמנה את חבר הכנסת דוד אזולאי כדי - - -
דוד אזולאי: אני אשמח שתבוא אתי.
זאב בילסקי: אחרי הפריימריז.
אלמלם: תהיה אורח אישי שלי, אני אסייר אתך.
זאב בילסקי: רגע, אשר.
זאב בילסקי: חשוב באמת לראות שם כי אני אגיד לכם את דעתי האישית, ובאמת נלחמתי עם זה עד לבג"ץ וגם זכיתי שם.
זאב בילסקי: אני יודע את העלויות הענקיות של רשות מקומית להחזיק חוף, ואם אתה רוצה להחזיק אותו מוסדר.
זאב בילסקי: יש רשויות שלא גובות כסף ואני אגיד לך למה, לא משתלם להן לשים קופאי, להתארגן בכסף, לעשות את הכול כשאתה צריך 10 שקלים.
זאב בילסקי: בסופו של דבר הם אומרים: אתה יודע מה?
זאב בילסקי: נעזוב את זה.
זאב בילסקי: אבל הרבה פעמים האחזקה של החוף היא זאת שקובעת אז באמת, למה חשוב מראה עיניים?
זאב בילסקי: כי אם באמת העירייה משקיעה והחוף הוא באמת על רמה גבוהה אז אני חושב שתשלום הוא דבר סביר ומתקבל על הדעת, כמובן במידה שזה בחוק.
זאב בילסקי: אבל יחד עם זאת, צריך להבין שאנחנו מדברים בדרך כלל על משפחות מרובות ילדים וצריך לחשוב ולראות כמה אפשר לעשות כדי להקל על האנשים האלה.
אלמלם: אני אגיד לך אישית, אין משפחה – ואני מתחייב לך – שלא התחשבנו בה.
אלמלם: לא קיים.
אלמלם: זו אפילו הוראה מסגן ראש העיר, מר זיגדון.
אלמלם: אין משפחה שבאה ושילמה את מלוא הסכום.
אורי מקלב: מצטער שאני אומר לך, זה היה טוב ל- 1986, זה היה טוב ל-1950.
זאב בילסקי: תראה, אני מעריך מאוד את טוב הלב שלך, אני מציע - - -
דוד אזולאי: אשר, אני יודע ואני מכיר.
דוד אזולאי: באמת אני אומר את זה, מקצת שבחו של אדם מותר להגיד.
דוד אזולאי: אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, אני יודע ואני שומע על אשר, במישור האישי זה נכון מה שהוא אומר.
דוד אזולאי: באמת, כשצריך להתחשב הוא יודע לעשות את זה.
דוד אזולאי: אבל, אני מדבר כרגע מבחינת החוק ופה אנחנו בבעיה.
דוד אזולאי: פה צריך לקבל החלטה.
דוד אזולאי: אם הנושא הוא לא חוקי אז בואו נפסיק עם זה, אם הנושא הוא חוקי אין לי בעיה, אז אפשר לקבוע הסדרים.
דוד אזולאי: משפחות ברוכות ילדים רוצות כזו הנחה, אני מקבל את זה.
דוד אזולאי: אבל כל עוד וזה לא קורה – ובאמת היועץ המשפטי אמר דבר נכון – אתם צריכים לפעול על פי החוק.
דוד אזולאי: ועל פי החוק זה אומר לא לגבות.
דוד אזולאי: תגישו בקשה לשר הפנים, יכול להיות שיש לכם נימוקים משכנעים ששר הפנים יאשר.
דוד אזולאי: אנחנו בוודאי נכבד את זה.
דוד אזולאי: אין בעיה.
זאב בילסקי: אשר, מה אתה אומר?
גרנר: אל"ף, אנחנו רוצים להעיד שבאמת החוף בטבריה הוא פשוט לעילא ולעילא.
גרנר: פשוט כיף לבוא לשם, לבקר, להסתובב, אתה רואה באמת את השירותים.
גרנר: בעניין הזה אני חושב שאפשר להוריד את הכובע בפני עיריית טבריה על החוף.
אורי מקלב: בחוף הזה לא מורידים את הכיפה, את הכובע.
אורי מקלב: בחוף הזה צריך לבוא עם הכובע.