GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
זאב בילסקי: אנחנו נמצאים במצב הרבה יותר טוב מאשר אנחנו נמצאים היום, כשלמעשה, היום אני קצת הופתעתי, כי אני חשבתי שהמסקנות של הוועדה ההיא - - אז רציתי להגיד לחבר שלי ראש העיר: אתה יודע מה, בוא קודם כל תיקח 1,700, אחר-כך נשבור את הראש.
זאב בילסקי: הלא במילא יש לך גם עוד הרבה שטחים, אדוני מהנדס המועצה, שאתה לא בונה עליהם.
זאב בילסקי: יש לך שטחים פנויים, זה לא מצב שאין לך דונם אחד פנוי.
זאב בילסקי: יש לך היום שטחים פנויים לשבעת החודשים הקרובים, אתה לא במצב שאין לך כלום.
זאב בילסקי: לכן אני חושב שגם הצדק החברתי, גם הצדק התכנוני יתבצע במסגרת של ועדה כזאת, ואני מאוד הייתי מבקש מכם לקבל את הצעתה של מיכל, ואז אנחנו יכולים לא לבזבז זמן בדיבורים, אלא להיכנס מיד למעשים - -
אברהים צרצור: יאללה, חיכינו 33 שנים, נחכה עוד חודשיים.
זאב בילסקי: - - ולך, מהנדס העיר, תהיה הרבה עבודה.
סולימאן עותמאן: אם יש לוח זמנים שקבוע ומוזכר - - רק, אדוני, הערה אחת – דוח התאמות שמוסכם על סח'נין ומשגב – מוסכם – מ-2009 - -
מיכל גולדשטיין: נכון.
סולימאן עותמאן: - - עדיין לא יצא אישור, החלטה.
סולימאן עותמאן: לפחות דוח מוסכם.
סולימאן עותמאן: אני מתפלא איך עובדים במשרד הפנים.
זאב בילסקי: אתי, מנכ"לית המועצה משגב.
מיכל גולדשטיין: החוק לא מאפשר להעביר, לא ניתן להעביר – גם אם יש הסכמות בין רשויות העיר, רעננה וכפר-סבא – אי-אפשר להעביר בין רשויות שטחים בלי שתהיה ועדת חקירה, ובלי - - -
סולימאן עותמאן: אבל לא צריך, ישבנו עם משרד הפנים – חנה שחורי - - סליחה, מיכל, אני אומר את זה בכאב, באמת.
סולימאן עותמאן: יש פה מישהו - - העניינים מתנהלים פה – אני לא יודע איך.
סולימאן עותמאן: דברים - - -
זאב בילסקי: סולימאן, תן לי לייעץ לך, אני מרגיש יותר ויותר שאני הולך לצד הזה, אתה מבין?
סולימאן עותמאן: לא, יש לנו בית ספר בתחום שיפוט של משגב.
סולימאן עותמאן: אדוני, זה כואב.
זאב בילסקי: בסדר, אבל תשמע, אני נותן לך פה דרך, שהיא הדרך החוקית היחידה שרשויות התכנון מכירות.
זאב בילסקי: אין דרך אחרת.
זאב בילסקי: אתה לא יכול להעביר – אפילו בהסכמה – דונם אחד מרעננה לכפר-סבא.
נאזם גנאים: אם אדוני ייתן לי להגיד איזושהי עצה.
נאזם גנאים: ללא ספק את המסלול שאתה ומיכל אמרתם – אנחנו נכבד.
נאזם גנאים: אנחנו נגיש את הבקשה מחר בבוקר.
נאזם גנאים: למה שאדוני לא ייקח יוזמה, ששר הפנים ייקח יוזמה – לזמן את סח'נין ואת משגב ביחד, נשב על שולחן אחד עד שייצא עשן לבן.
נאזם גנאים: חבל לחכות כל-כך הרבה זמן.
נאזם גנאים: בסמכותו של שר הפנים – בחתימה אחת הוא פותר את הבעיה.
נאזם גנאים: אתה יודע מה, אנחנו מוכנים ללכת בשני הערוצים, אבל הערוץ היותר מזורז הוא שלשר הפנים יהיה את הכוח לזמן את שני הצדדים לפה, ולהגיד להם: חברים, ככה אני רואה, וככה צריך לעשות.
זאב בילסקי: נאזם, תראה, יש פה שתי גישות: קודם כל משגב - - אבל צדק מהנדס העיר במה שהוא אומר – הבעיה היא לא בין משגב לבין - - הבעיה היא במדיניות של משרד הפנים.
זאב בילסקי: יש למשרד הפנים מדיניות, יש לו תכנון, יש לו הכול.
זאב בילסקי: אנחנו יוצאים מנקודת הנחה – מהניסיון שלי – שמה עשתה הוועדה הקודמת לא ילך.
זאב בילסקי: באיזשהו מקום, ועדה חדשה שנכנסת, בוחנת והיא מתחילה משם.
זאב בילסקי: יכול להיות שאנחנו יכולים בדרך הזאת גם את אותן הסכמות שיש לך – לעגן אותן בתוך דוח של ועדה.
זאב בילסקי: הוועדה הזאת יוצאת.
זאב בילסקי: כמובן שאנחנו נעשה הסכמות.
זאב בילסקי: אני מוכן להתנדב, אני לא יודע אם אתה יכול להרשות לעצמך את ההתנדבות שלי, אבל - - -
נאזם גנאים: בכיף.
זאב בילסקי: לא, זה תעריף יקר מאוד.
זאב בילסקי: לנסות, כי היתה לי שיחה עם ראש המועצה, עם רוני, ואני רואה פה, יכול לחוש את הרצון הטוב שיש.
זאב בילסקי: כמובן שמשרד הפנים הוא בסופו של דבר זה ש - - אתה יודע, יכולים להסכים ביניהם, אבל הוא צריך.
זאב בילסקי: לכן המקום של הוועדה יהיה מקום – גם יושב ראש הוועדה, כל יושב-ראש ועדת גבולות תמיד מחפש איזהשהם הסכמים.
זאב בילסקי: זה הרבה יותר קל לו, בסופו של דבר, הדוח הרבה יותר מאוזן.
זאב בילסקי: הוא עצמו מרגיש בתור איזושהי ערכאה חצי שיפוטית – שהוא מנסה לקרב את הצדדים, ואז גם יותר קל לו לעגן את זה בהמלצות שלו.
זאב בילסקי: לכן אני חושב שכדאי לנסות גם את ההידברות הזאת, אבל - - -
מסעוד גנאים: במסגרת הוועדה, אתה אומר.
זאב בילסקי: מסעוד, יכול להיות במסגרת ולא במסגרת.
זאב בילסקי: יכול להיות גם דיבורים.
זאב בילסקי: אבל הכלי היחידי שמעגן בצורה חוקית זאת הוועדה.
זאב בילסקי: לכן, לפי דעתי, הדבר הראשון שאנחנו צריכים לעשות מחר בבוקר – להגיש את הבקשה, להקים ועדה, להתחיל להתקדם במסלול, ובינתיים ננסה, אתה יודע, גם לקרב יותר בין הצדדים.
חיאדרי מחמד: אם אפשר רק משפט - - -
זאב בילסקי: רק שנייה, רגע, סליחה.
זאב בילסקי: אתי, את רוצה להגיד משהו?
אתי לוי: אני אומר בשם רון, אני לא אומר בשמי.
אתי לוי: לרון היה חשוב – ואני אקריא את המכתב שהוא ביקש שאני אקריא, מתוך התפיסה – כי רון באמת הוא איש של שכנות, וכך הוא מתייחס לכל האזור, וכל מה שנאמר – חשוב להגיד שזה בא ממקום אחר.
אתי לוי: ברשות
אתי לוי: כם אני אקריא את המכתב.
אתי לוי: "בהתראה קצרה קיבלתי זימון לישיבת ועדת הפנים של הכנסת, לדיון בנושא שטח השיפוט של העיר סח'נין.
אתי לוי: לצערי, בשל נסיבות אישיות לא אוכל להשתתף" – הוא מבקש ממני לייצג אותו – "ואתכבד במכתב זה להציג את עמדתנו.
אתי לוי: בסח'נין כיום, לפי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, יש 26,000 תושבים, ושטח השיפוט הוא 9,816 דונם.
אתי לוי: הצפיפות הממוצעת בעיר היא 2,671 תושבים לדונם.
אתי לוי: מתוך תחום השיפוט של סח'נין – המוגדר בתמ"א 35 כמרקם עירוני – כצי הינו שטח המיועד לפיתוח, אך אינו בנוי".
אתי לוי: מה שחשובה היא עמדת משגב – "משגב מכירה בצורך של הרשויות השכנות להתרחב, ומציגה עמדה פרגמאטית ועניינית בכל בקשה של כל אחת משכנותיה.
אתי לוי: לדוגמא, רק לאחרונה ביצענו העברת שטחים לעראבה בהסכמה, ואנחנו במגעים עם ביר אל-מכסור להעברת שטחים בהסכמה.
אתי לוי: בכל פעם שמוגשת למשגב בקשה" - -
חיאדרי מחמד: סח'נין לא.
אתי לוי: זה לא נכון.
אתי לוי: "בכל פעם שמוגשת למשגב בקשה מרשות שכנה, היא נבדקת לגופו של עניין, לצורך של הרשות המבקשת, והמצב התכנוני ובשטח, ואז נקבעת עמדתנו.
אתי לוי: כך היה עם בקשת סח'נין לאחרונה להקמת בית ספר" – כמו שדובר פה – "על יסודי בתחום השיפוט של משגב.
אתי לוי: בחנו והמלצנו חיובית".
אתי לוי: אני לא מבינה למה זה לא עבר.
אתי לוי: "גבולות השיפוט של סח'נין – כשיש בקשות שינוי גבולות בין רשויות מקומיות, משרד הפנים, האמון על הנושא, בוחן את הבקשות.
אתי לוי: במידה והמשרד חושב שיש מקום לבחון לעומק, הוא ממנה ועדת גבולות" – וזה מה שמומלץ פה כרגע.
אתי לוי: "לפני מספר שנים" – ולדעתי זה לא 2005 – "פעלה ועדת גבולות ובחנה את גבולות סח'נין ומשגב.
אתי לוי: הוועדה המליצה להעביר שטח של 1,700 דונם ממשגב לסח'נין.
אתי לוי: משגב קיבלה את המלצת הוועדה.
אתי לוי: סח'נין מוזמנת להמשיך את ההליכים מול משרד הפנים ולקבל את השטח".
אתי לוי: שוב, אם הוחלט פה - - -
זאב בילסקי: אתי, רק שאלה אחת - -
נאזם גנאים: אתי, את יודעת - -
זאב בילסקי: - -מתוך ה-1,700 - -
נאזם גנאים: שמתוך - - -
חיאדרי מחמד: הערה גברתי – הוועדה בוטלה.
חיאדרי מחמד: אנחנו לא מקבלים דבר מבוטל.
זאב בילסקי: רגע, רגע.
זאב בילסקי: היית בבית ספר 45 שנה, מה קרה עכשיו?
זאב בילסקי: אתי, שאלה אחת – מתוך ה-1,700 דונם, כמה זאת אדמה חקלאית?
אתי לוי: אני לא יודעת להגיד.
זאב בילסקי: כמה זה יער?
אתי לוי: אני לא יודעת את הנתונים.
קריאה: 1,242.
חיאדרי מחמד: יער זה 1,315 דונם.
אתי לוי: יש את זה במפה.
קריאה: יער, תמ"א 22.
זאב בילסקי: אוקיי, בסדר.
זאב בילסקי: בואו, אנחנו - - -
נאזם גנאים: מה שחיובי במכתב זה שהמנכ"לית נוכחת פה.
נאזם גנאים: זה הדבר החיובי בכל מה - - -
אתי לוי: רון - - -
נאזם גנאים: השכנות - - גברתי הנחמדה, אני זימנתי את רון אלי הביתה, ויותר מפעם נפגשתי, לצערי.
נאזם גנאים: מה שהוא מדבר זה לחוד, ומה שהוא כותב זה לחוד.
נאזם גנאים: אין לו כוונה לשכנות טובה.
נאזם גנאים: פשוט מאוד, הוא רוצה - -
קריאה: איך אומרים?
קריאה: הצדק צריך להיראות - - -
נאזם גנאים: - - להיבחר, מה ש - - - זה כיסא ראש רשות המועצה המקומית.
נאזם גנאים: לא אכפת לו – לא שכנות ולא שכנים.
אתי לוי: בואו לא נגיע לשם - - -
זאב בילסקי: ראש העיר, אנחנו - - -
חיאדרי מחמד: אדוני, רק משפט, ברשותך - -
זאב בילסקי: אני צריך לסכם את הדיון.
חיאדרי מחמד: - - רק להגיד לה, משפט אחד.
חיאדרי מחמד: אנחנו מבקשים שהוועדה הזו תהיה מקצועית, ניטראלית.
זאב בילסקי: זה שאמרת "מקצועית, ניטראלית" – זה יעני שהוועדות האחרות הן לא כאלה.
מסעוד גנאים: כן, משום שראש הוועדה - -
זאב בילסקי: מן המפורסמות הוא שמשרד הפנים - - -
מסעוד גנאים: זאב, ראש הוועדה לשעבר, ביגר, היה מתפקד וחבר ישראל בתינו.
זאב בילסקי: הייתי בטוח שהוא בקדימה, אבל לא משנה.
זאב בילסקי: אני חייב להגיד לך, אני מכיר את יושב-ראש הוועדה שהיה, הוא אדם - -
מסעוד גנאים: אישית, אין לנו משהו נגדו.
זאב בילסקי: - - עתיר ניסיון.
זאב בילסקי: הניסיון שלי עם משרד הפנים – יש להם קבוצה של אנשים שמתוכם הם ממנים יושבי-ראש - -
מסעוד גנאים: אה, שכחתי, הוא היה גם אוהד "בית"ר ירושלים".
זאב בילסקי: את זה באמת, משרד הפנים לא לקח בחשבון.
זאב בילסקי: מיכל, אנחנו מבקשים - - בכל אופן, אני מציע שאנחנו נסכם.
זאב בילסקי: מסעוד, בתור היוזם, אם זה מקובל עליך, אני מציע שאנחנו נסכם את הדיון כדלקמן: שהעיר סח'נין תגיש בקשה מוקדם ככל האפשר למשרד הפנים.
זאב בילסקי: משרד הפנים יעיין בבקשה הזאת ותוך 60 יגרום לכך שתוקם ועדה.
זאב בילסקי: הוועדה תפעל מקסימום שבעה חודשים, אבל ייעשה כל מאמץ על-ידי משרד הפנים לקצר, בהתייחס למשך השנים שעברו מאז שהיתה הוועדה הקודמת, ובכך שהמלצותיה למעשה לא קרה בהן שום דבר.
זאב בילסקי: הוועדה גם תיקח בחשבון את אותן התאמות שנעשו בפועל, אבל משום מה זה לא מצא הדרך החוקית כדי לעגן את הרצון הטוב של משגב, ואת זה שסח'נין מקימה בית ספר.
זאב בילסקי: במקביל לכל זה, אנחנו ננסה למצוא אנשים שעם רצון טוב ינסו לקרב בין הצדדים, אבל המסלול העיקרי שלנו הוא מסלול הוועדה.
זאב בילסקי: מיכל, עד עכשיו, כל מה שאמרתי בסדר?
מיכל גולדשטיין: כן, מעולה.
מסעוד גנאים: את קיבלת את האחריות לזרז.
מסעוד גנאים: הדבר החשוב ביותר זה זמן קצוב ולזרז.
מסעוד גנאים: לפי דעתי, הוועדה לא חייבת להתחיל מחדש, מבראשית, כי יש משהו שהיא יכולה להתחיל ממנו.
זאב בילסקי: אני בסדר, הייעוץ המשפטי - - -
תומר רוזנר: נשמע לי בסדר גמור.
מסעוד גנאים: וגם שכחנו משהו – שוועדת הפנים תעקוב אחרי חודשיים אחרי מה שנעשה.
מסעוד גנאים: לפקח על - - -
זאב בילסקי: רבותי, הישיבה נעולה.
אריה ביבי: צהרים טובים, אני פותח את ישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה באולם נגב.
אריה ביבי: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה יציג את ההצעה לסדר-היום שלו, לאחר מכן נקיים דיון בנושא.
אריה ביבי: אני מבקש מכל אחד שקיבל זכות דיבור, שיזדהה בשמו ובתפקידו.
אריה ביבי: בבקשה, מגיש ההצעה.
אריה ביבי: שמעתי מה היה בישיבה הקודמת.
אריה ביבי: מה שאני מבקש – בישיבה הזאת כל אחד יכבד את כל אחד, וכל אחד שאומרים לו יש לך שלוש דקות, יעמוד בדיוק על-פי הזמן כי אנחנו גם כבולים בלוח זמנים.
ג'מאל זחאלקה: תודה, כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, ראשי מועצות, נציגי ארגונים מכובדים, אני מעלה נושא שהפך לנושא הכי כאוב היום בחברה הערבית.
ג'מאל זחאלקה: אנחנו במצב של חברה במשבר – לא פחות ולא יותר – משבר שהולך ומחריף, ואנחנו לא רואים את האור בקצה המנהרה.
ג'מאל זחאלקה: אנחנו במנהרה שמשאירה חותם, משפיעה על כל אחד מאתנו – על הילדים, על הנוער, על בתי-הספר – בכל מקום אנשים מרגישים חוסר ביטחון.
ג'מאל זחאלקה: הפשיעה משתוללת, הנתונים קשים, קשים מאוד, נעשים קשים שנה לאחר שנה, ואנחנו לא רואים שנעשה מאמץ מצד הרשויות לטפל בבעיה.
ג'מאל זחאלקה: אני אקדים ואומר שבעיית האלימות והפשיעה ביישובים הערביים, יש לה סיבות רבות בוודאי.
ג'מאל זחאלקה: יש סיבות שהן חברתיות, חברה במצב של שינוי – זה לא כפר וזה לא עיר, זה אולי slums, אני לא יודע מה מצב היישובים הערביים היום.
ג'מאל זחאלקה: המסגרות הישנות התפוררו, מסגרות חדשות לא קמו או לא התגבשו מספיק, אז יש בעיה – פשיעה חיכוכית של חברה במעבר.
ג'מאל זחאלקה: יש מצב סוציו-אקונומי קשה, יותר ממחצית המשפחות הערביות מתחת לקו העוני; יש משבר בחינוך, כאשר רק אחד מתוך ארבעה זכרים משיג תעודת בגרות, שלא לדבר על אוניברסיטה, ומה עם השאר?
ג'מאל זחאלקה: נוצר מצב של תת-תעסוקה.
ג'מאל זחאלקה: כל הסיבות הסביבתיות שדוחפות ליצירת פשיעה, לעידוד הפשיעה, להתגברות הפשיעה – קיימות בחברה.
ג'מאל זחאלקה: אבל הסיבה העיקרית כיום להשתוללות – לא להיווצרות; להשתוללות – הפשיעה בצורה כפי שאנחנו רואים אותה היום זה אוזלת-ידה של המשטרה.
ג'מאל זחאלקה: אנחנו נעלה את הנושא הזה של הפשיעה בכל הוועדות של הכנסת כי כולן קשורות לכך.
ג'מאל זחאלקה: אנחנו היום בוועדת הפנים, הכותרת שלנו זה המשטרה והטיפול המשטרתי.
ג'מאל זחאלקה: אני אומר שנדרש כאן – מה שדרוש ומה שרצוי ומה שצריך להיות זה מאמץ מוגבר מיוחד של המשטרה כדי לרסן, לצמצם, לקצץ – שלא לדבר על למגר – את הפשיעה בחברה הערבית וביישובים הערביים.
ג'מאל זחאלקה: אנחנו 17% מאזרחי המדינה, והפשיעה ביישובים הערביים בכל הנתונים היא מעל 40% - אם זה נשק, אם זה ירי, אם זה מעורבות במקרי רצח, אם זה חשודים, אם זה בתי-סוהר – הנתונים הם קשים ביותר.
ג'מאל זחאלקה: המשטרה לא צריכה להשקיע רק 17% ממשאביה – שזה משאבי אנוש, משאבים כספיים ומשאבים לוגיסטיים – היא צריכה להשקיע פי-שניים.
ג'מאל זחאלקה: אם יש ישוב שהוא שקט ואין בו פשיעה, אתה לא תשקיע בו אותו מאמץ שמושקע ביישוב אחר שהפשיעה בו משתוללת.
ג'מאל זחאלקה: ההיגיון, השכל הישר אומר שאם יש לך בעיה במקום מסוים, אתה ממקד את המאמץ במקום הזה.
ג'מאל זחאלקה: ומה אנחנו מקבלים, כבוד היושב-ראש?
ג'מאל זחאלקה: שיש אפליה של הטיפול המשטרתי בפשיעה כלפי הציבור הערבי.
ג'מאל זחאלקה: זו הטענה העיקרית שלנו – שיש כאן אפליה, לא דין רצח באום אל-פחם כדין רצח ברמת-אביב.
ג'מאל זחאלקה: המשטרה לא מטפלת באותה חומרה, לא מקצה אותם משאבים, והתוצאה ידועה.
ג'מאל זחאלקה: ההרתעה – שזה הגורם החשוב ביותר לריסון הפשיעה, לצמצום הפשיעה, ואפילו למיגור הפשיעה- היא לא קיימת, היא חלשה מאוד.
ג'מאל זחאלקה: אנחנו רואים ישוב שלפני עשר שנים היה ישוב שקט, כמו טירה, היום יש השתוללות שם.
ג'מאל זחאלקה: ואיזה מאמץ המשטרה עושה?
ג'מאל זחאלקה: כמה אנשים נתפסו, כמה רוצחים נתפסו?
ג'מאל זחאלקה: אנחנו קוראים קריאת שבר כאן, זועקים מכאב, ויש אנשים כאן שיזעקו תרתי משמע.
ג'מאל זחאלקה: אפילו ראשי ציבור, מנהיגי ציבור הם היום מטרה לירי ולרצח.
ג'מאל זחאלקה: נמצאים כאן נציגי הציבור מיפו.
אריה ביבי: אם אדוני יכול לקצר, נוכל לתת להם לדבר.
ג'מאל זחאלקה: הנה נרצח יושב-ראש האגודה האורתודוכסית ביפו.
ג'מאל זחאלקה: יושב כאן ראש מועצה שהיה מטרה לירי שלוש פעמים ונפצע ברגליו.
אחמד יונס: ג'דיידה-מכר.
אחמד יונס: זה המוקד היום.
ג'מאל זחאלקה: המצב הוא מצב קשה, המשטרה לא עובדת, ואנחנו באנו כאן לדרוש מהמשטרה לפעול.
ג'מאל זחאלקה: יש לי תלונה.
ג'מאל זחאלקה: בשנת 2009, כבוד היושב-ראש, לפני שנתיים בדיוק אמרתי – לצערי, אני חוזר על אותם דברים.
ג'מאל זחאלקה: בפברואר 2010 ערכתי את אותה ישיבה, יזמתי את אותו דיון, אבל להבדיל – בשנת 2009 המשטרה סיפקה לנו הרבה נתונים על הפשיעה ביישובים הערביים, היום המשטרה מסרבת לספק את הנתונים האלה.
ג'מאל זחאלקה: לפי הנתונים הרשמיים של המשטרה, בשנת 2009 נרצחו ביישובים הערביים 71 אזרחים, מתוך 121 אזרחים שנרצחו, שזה 60%.
ג'מאל זחאלקה: גם הנתונים על מקרי הרצח – כולל תשובות של השר אפילו במליאת הכנסת- וזה פורסם בעיתונות וזה פורסם בפרסומים רשמיים גם של הכנסת.
ג'מאל זחאלקה: לכן, אני רוצה שנשמע את ראשי המועצות שבהן יש בעיות קשות.
ג'מאל זחאלקה: יש כאן עובדים סוציאליים – מגוון רחב – אנחנו נשמע ואנחנו רוצים שהמשטרה תיתן לנו תשובות.
ג'מאל זחאלקה: אני מסיים בזה - אני רוצה לשמוע מהמשטרה מה התוכנית שלהם לשנה הזאת.
ג'מאל זחאלקה: אנחנו בפתח שנה, אנחנו רוצים לא שנה אלימה, שנה של מלחמה בפשיעה.
אריה ביבי: תודה רבה, אדוני.
אריה ביבי: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה, לרשותך שלוש דקות.
דב חנין: אני אסתפק בשלוש דקות, קודם כול כי חברי חבר הכנסת זחאלקה אמר והציג פה דברים חשובים, שאני מצטרף אליהם באופן מלא.
דב חנין: אדוני היושב-ראש, אכן אנחנו מדברים פה על מצב שאי-אפשר להשלים איתו, אי-אפשר להמשיך אותו ואי-אפשר להמשיך לקבל עליו רק הסברים.
דב חנין: צריך לחול פה שינוי.
דב חנין: אי-אפשר להמשיך במציאות שבה אנשים נרצחים בחוצות העיר, בחוצות השכונה – כולל אישי ציבור, כולל אנשים שמאוימים בגלל שהם ממלאים תפקיד ציבורי - בגלל שהם מבצעים את התפקידים שלהם הם מאוימים על-ידי כל מיני גורמים אחרים.
דב חנין: אלה הם דברים שהם בלתי נסבלים, הם לא אפשריים וצריך לשים להם קץ.
דב חנין: דיבר חבר הכנסת זחאלקה על נתוני הרקע, ומכל נתוני הרקע ברור לגמרי שהנתון המרכזי והחשוב ביותר הוא העובדה שמדובר בחברה שנמצאת בהזנחה מאוד מאוד גדולה.
דב חנין: העוני שובר שיאים בחברה.
דב חנין: זה לא רק שהיא חברה ענייה מאוד מבחינה אבסולוטית, אלא שהיא חברה שהיא ענייה מאוד גם ברמה היחסית.
דב חנין: מול היישוב הערבי שנמצא במצבים של הזנחה קיצונית בכל התחומים, יש לא רחוק ממנו, במרחק קטן לפעמים, ישוב שחי בתנאים אחרים לגמרי.
דב חנין: כאשר העוני הוא גם אבסולוטי והוא גם יחסית כל כך חריף, זה כר ברור לצמיחה של תופעות כמו פשיעה וכמו אלימות.
דב חנין: בעניין המשטרה, אדוני היושב-ראש, הנקודה שאני רוצה להדגיש אותה היא הנקודה של הנשק – ופה אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, אני יודע שאתה מכיר היטב את עבודת המשטרה – זו פשוט מציאות בלתי נסבלת.
דב חנין: הנשק הפך להיות לנורמה, זה דבר חדש, זה לא היה קיים באוכלוסייה הערבית בעבר.
דב חנין: היום זו נורמה, והייתי אומר אפילו יותר מזה – אנשים אפילו לא מתביישים להחזיק נשק.
דב חנין: להיפך, להחזיק נשק זה איזשהו סממן של מעמד.
דב חנין: במצב שבו לפני עשר שנים אנשים היו צריכים להתבייש שהם מחזיקים נשק, היום זה בדיוק להיפך.
דב חנין: והדבר הזה לא היה קורה בלי עצימת עיניים – ואני מתכוון לכל מילה שאני אומר – של המערכת המשטרתית.
אריה ביבי: משפט אחרון בבקשה.
דב חנין: חשוב להדגיש דבר אחד.
דב חנין: נמצאים פה סביב השולחן חברי כנסת שמייצגים את הציבור הערבי ממפלגות שונות, ולא רק חברי כנסת אלא ראשי עיריות, ראשי מועצות מקומיות.
דב חנין: הקריאה של הנהגת הציבור הערבי היום היא מאוד ברורה, והקריאה אומרת – אנחנו רוצים להיות אוכלוסייה וציבור בלי נשק, ואנחנו מוכנים להתגייס למאמץ ולפעול יחד עם כל הרשויות כדי לבער את התופעה הזאת של הנשק מתוך האוכלוסייה הערבית, להוקיע אותה ולהוציא אותה החוצה.
דב חנין: אבל הכפפה הזאת, לצערי הגדול, לא מורמת.
דב חנין: לא מורמת.
דב חנין: הרצון והנכונות של הנהגת האוכלוסייה הערבית לפעול ציבורית, פוליטית, אזרחית, כדי לבער את תופעת הנשק מהאוכלוסייה הערבית, לא נענית בשיתוף פעולה מצד רשויות המדינה.
אריה ביבי: תודה, אדוני.
אריה ביבי: חבר הכנסת בן-סימון, יש לך גם כן שלוש דקות.
אריה ביבי: אם תוכל לקצר, אני אשמח מאוד.
דניאל בן-סימון: תודה, אדוני היושב-ראש, אני אתן לך דקה הנחה, תעביר אותה למי שאתה רוצה.
דניאל בן-סימון: אני ראיתי את הנושא רק היום.
דניאל בן-סימון: זה בעיניי אחד הדיונים החשובים ביותר שהכנסת צריכה להתייחס אליו בכובד-ראש ואף מעבר לוועדה הזאת, כי מי כמוך אדוני היושב-ראש – שעבר מסלול משטרתי של לפחות שלושה עשורים – יודע שהחברה הישראלית עברה מהפך, מחברה עם אלימות נמוכה לחברה אלימה בכל המגזרים.
דניאל בן-סימון: אבל, כמי שקורא עיתונים וכמי שעוקב, במגזר הערבי זה חמור שבעתיים.
דניאל בן-סימון: וכמיעוט בחברה הישראלית, שגם ככה נרדף בכל מיני כיוונים, אני חושב שזה דורש גם טיפול של המדינה הרבה יותר מכל מגזר אחר בגלל התחושה שגם כך מקננת בתוך מגזר שמרגיש רדוף, אולי בשנים האחרונות יותר מאשר בעבר.
דניאל בן-סימון: ולכן אני אומר, אדוני היושב-ראש, יכול להיות – ומי כמוך שהיה בצד השני של המתרס, יודע – שיכול להיות שיידרשו כלים רציניים כדי לעשות מה שחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה אמר, לבער את התופעה הזאת מן היסוד.
ג'מאל זחאלקה: למגר, אמרתי.
ג'מאל זחאלקה: אתה מבעיר, אני ממגר.
דניאל בן-סימון: העברית שלך יותר גבוהה משלי, אז אני אסתפק רק בלמגר או לבער.
דניאל בן-סימון: לכן אדוני היושב-ראש, אני חושב שהדיון הזה חשוב, ואם תרחיב אותו אף מעבר לזה, אתה תצא מבורך.
אריה ביבי: חבר הכנסת מסעוד גנאים.
מסעוד גנאים: אדוני היושב-ראש, תחילה אני מברך את כל האורחים וראשי הרשויות, אהלן וסהלן.
מסעוד גנאים: לצערי הרב, הדיון הזה היה גם דיון בקשר לאלימות בחברה הערבית.
מסעוד גנאים: לצערי הרב, אנחנו חיים בעידן של טרור, ועל המדינה לעזור לחברה הערבית, לציבור הערבי, שלא ייכנע לטרור, כי ההשתוללות והאנרכיה של הנשק – היום כתבתי מאמר ואמרתי, אנחנו בעידן הפחדנים.
מסעוד גנאים: בימים עברו, מי שהסתכסך עם מישהו, היה הולך באור יום, רואה אותו, מתחשבן איתו, אבל היום- בלילה, בחושך, בא, יורה, זורק מטען – באמת אנחנו בעידן הפחדנים.
אריה ביבי: לעשות את זה ביום, אתה אומר...
מסעוד גנאים: לא, אני לא אומר את זה.
מסעוד גנאים: לצערי, כחברה ערבית אנחנו משודרגים.
מסעוד גנאים: עברנו מנשק קר לחם, מקונבנציונלי לבלתי קונבנציונלי, ומשתכללים, לצערי הרב - אני אומר את זה באירוניה.
מסעוד גנאים: אנחנו באבחונים, אנחנו בדיבורים, מאבחנים.
מסעוד גנאים: אבל בתרופות, בפתרונות – את הצד הזה אנחנו באמת רוצים.
מסעוד גנאים: אנחנו אומרים שכולנו נושאים באחריות, אבל המשטרה, כאשר היא לא מפענחת, כאשר היא לא מרתיעה, כאשר היא לא מענישה את הפושעים האלה – היא נותנת אור ירוק לכל פשע שהוא בעתיד.
אריה ביבי: בבקשה, חברת הכנסת חנין זועבי.
אריה ביבי: יש לך שלוש דקות, גברת.
חנין זועבי: אני רוצה להתמקד בטענות הרבה יותר קונקרטיות.
חנין זועבי: כל הזמן המשטרה טענה שאנחנו לא משתפים פעולה.
חנין זועבי: כאשר אנחנו החלטנו שאנחנו משקיעים מאמץ רב בתור נציגי ציבור בתופעה הזאת, המשטרה החליטה לא לשתף פעולה.
חנין זועבי: דבר ראשון שהיא עשתה באוקטובר 2011, היא הפסיקה לתת נתונים על מקרי רצח לפי פילוח של מגזרים.
חנין זועבי: אם אנחנו רוצים להילחם בתופעה, אנחנו צריכים קודם כול נתונים, נכון?
חנין זועבי: נתונים על אחוז מקרי הרצח וגם נתונים על מידת ההצלחה.
חנין זועבי: פתאום, מרכז המחקר והמידע של הכנסת – כאשר ביקשנו ממנו מידע, אמר: המשטרה החליטה שהיא לא נותנת לנו מידע על מקרי רצח ועל אחוזי הצלחה ועל תיקים מפוענחים ועל תיקים סגורים ופתוחים, היא לא נותנת נתונים על האוכלוסייה לפי פילוג מגזרים.
חנין זועבי: וזה מעלה חשד.
חנין זועבי: איך אתם רוצים שאנחנו כן נשקיע מאמץ בזמן שאתם בורחים מלתת את הבסיס של מיגור התופעה, שהוא הנתונים?
חנין זועבי: זו טענה ראשונה.
חנין זועבי: טענה שנייה – אנחנו, מרוב המאמץ, הזמן וההשקעה שלנו בתופעה, החלטנו גם לעקוב אחרי מקרי רצח ספציפיים – אנחנו כחברי כנסת, זאת לא האחריות שלנו – אבל אומרים להשקיע זמן אז תפד'ל, משקיעים זמן.
חנין זועבי: אנחנו נתקלים בטענות כלפי אי-פענוח תיקי רצח.
חנין זועבי: למשל, המשטרה לא מצליחה לאתר את החשודים, ואני לא מבינה את הטענה הזאת.
חנין זועבי: מקרה רצח של עכו ומקרה רצח במשולש – זאת התשובה שאנחנו מקבלים מהמשטרה.
חנין זועבי: מקרי רצח אחרים, שהם מדגישים את הרשלנות של המשטרה - אני רוצה לנקוב בשמות כי נמאס לנו גם לדבר על התופעה במישור הכללי, אז אנחנו נכנסים לרזולוציה כזאת.
חנין זועבי: כאשר אתם אומרים שהאזרחים לא משתפים פעולה, כאשר מאוימת מעכו ניגשת למשטרה ומגישה תלונה, התיק שלה נסגר, אדוני היושב-ראש.
חנין זועבי: אני שואלת בחמש ועדות מה קרה לחוקר שסגר את תיק החקירה, אני לא מקבלת תשובה בתוך הוועדה.
חנין זועבי: כי יש בוועדה פרוטוקול.
חנין זועבי: אני מקבלת תשובה מחוץ לחדר, הם אומרים – אנחנו פיטרנו את החוקר.
חנין זועבי: אני עוקבת.
חנין זועבי: אני רוצה לדעת האם התשובה הזאת היא תשובה נכונה או לא נכונה – שסתם המשטרה בלוד נתנה לי – שהם פיטרו את החוקר.
חנין זועבי: עד עכשיו – לא על-ידי שא, לא על-ידי מכתב – אני לא מקבלת את התשובה הנכונה, מה קרה לחוקר.
חנין זועבי: אתם אומרים לעקוב, אז הנה אנחנו עוקבים, אבל המשטרה לא משתפת פעולה.
חנין זועבי: והמשטרה מסתתרת מאחורי אחוזים כלליים.
חנין זועבי: אומרים – אנחנו שומרים על אחוז יציב של פשיעה.
חנין זועבי: מה מסתתר מאחורי האחוז היציב של הפשיעה?
חנין זועבי: שהפשיעה ברחוב היהודי יורדת, והפשיעה של הרחוב הערבי, בשש, שבע,עשר השנים האחרונות עולה.
חנין זועבי: אז ככה, אם הפשיעה ברחוב הערבי עולה, והפשיעה ברחוב היהודי יורדת, אנחנו יכולים לשמור על אחוז יציב, על נתונים יציבים ועל מספר מקרי רצח.
חנין זועבי: אנחנו רוצים קודם כול נתונים.
חנין זועבי: אנחנו רוצים דיווח של המשטרה – אני חושבת שעכשיו יוצא דוח המשטרה 2011.
חנין זועבי: אנחנו רוצים לראות נתונים שגם יקלו עלינו לעקוב, ולא מספרים.
חנין זועבי: אל תסתתרו בבקשה.
חנין זועבי: אל תסתתרו מאחורי נתונים עמומים ונתונים כלליים.
חנין זועבי: יש אי-שקיפות.
אריה ביבי: תודה, גברתי.
אריה ביבי: משפט אחרון.
חנין זועבי: משפט אחרון.
חנין זועבי: הבעיה שלנו, אנחנו באמת גם משקיעים בתוך החברה שלנו על-ידי העלאת מודעות ודיבור על התופעה, ואפילו להעניש את אלה שאנחנו חושדים בהם, לנתק אפילו יחסים חברתיים עם משפחות הפשע ועם אלה המקורבים להם, אבל אנחנו נתקלים בבעיה של אי-שקיפות, וזה מעורר חשד, חשד מאוד רציני.
אריה ביבי: חבר הכנסת טלב אלסאנע, בבקשה, יש לך שלוש דקות.
טלב אלסאנע: אדוני היושב-ראש, אני מודה לחבר הכנסת זחאלקה שיזם את הדיון, אני חושב שהדיון חשוב מאוד.
טלב אלסאנע: עצם העובדה שמתקיימים דיונים לעתים תכופות, זה מצביע על החשיבות וגם על הרצון שלנו להציף את הנושא.
טלב אלסאנע: אני חושב שזה תפקידה של המשטרה, אין מה לעשות.
טלב אלסאנע: זכותנו לקבל ביטחון אישי ביישובים, ברחובות, בכבישים, בבתי-ספר – זו אחריות של המשטרה וזו הסמכות שלכם ואתם הכתובת.
טלב אלסאנע: אני חושב שהשינוי צריך גם להיות בתודעה, בתפיסה של המשטרה.
טלב אלסאנע: לא יכול להיות שההתנהלות שקיימת – והתחושה היא כאילו קיימת כאן מדינה לערבים, מדינה ליהודים, משטרה לערבים ומשטרה ליהודים, שם אוכפים ומטפלים ומתייחסים, וכאן כלאחר-יד, אם תפקיד המשטרה נתפס כאשר מטפלים בסוגיות שנוגעות לציבור הערבי כנותני שירות, ואותה תפיסה היא השלטת, או תפיסה אחרת.
טלב אלסאנע: בדיונים של ועדת אור היתה התייחסות מפורשת של השופט תיאודור אור, שהמשטרה מתייחסת לציבור הערבי בגישה אחרת, בתפיסה אחרת, בהתנהלות אחרת.
טלב אלסאנע: רואים את זה בהפגנות, רואים את זה בהקשרים אחרים.
טלב אלסאנע: אם הגישה הזאת השתנתה, אם אתם רואים שהבעיות של הביטחון האישי והפשיעה בציבור הערבי, באותה מידה שאתם מתייחסים לפשיעה בציבור וברחוב היהודי, והנכונות שלכם להקצות משאבים- אם אתם מוכנים להקצות משאבים לעניין של אכיפת חוקי תכנון ובנייה, לעניין של אכיפת חוקי התעבורה – ואני לא מקל ראש בענייני תעבורה, אני מקל ראש בעניין של תכנון ובנייה כי אני חושב שהרחוב הערבי לא הוא העבריין אלא מי שיצר את הבעיה, הוא נושא באחריות.
טלב אלסאנע: אבל למה אתם לא מתייחסים באותה מידה בעניין של הטיפול בפשיעה ובפושעים?
טלב אלסאנע: יש לכם רשימה מיהם העבריינים, מיהם הפושעים ומיהם הסוחרים ויש לכם את המידע המודיעיני.
טלב אלסאנע: לא יכול להיות שמדינת ישראל, שמסוגלת – אני שומע – להתמודד באיומים ביטחוניים בסודן ויודעת איזה רכב נוסע בכביש המהיר בסודן, ומסכלים פיגוע או מגיעים לדובאי בחדר בבית-מלון, ולא יודעים מי ביצע את הרצח בלוד או בעכו.
טלב אלסאנע: אני לא מוכן לקבל את זה, זה לא יעלה על הדעת, אלא אם אנחנו אומרים שהמשטרה וגורמי הביטחון הם כל כך אומללים, חדלי-אמצעים, לא מסוגלים להתמודד.
טלב אלסאנע: זה לא מתקבל.
טלב אלסאנע: יש כאן או עצימת עיניים או זלזול, ומי שמשלם את המחיר אלה האזרחים שאתם מופקדים על ביטחונם.
טלב אלסאנע: ולכן, כמו שאנחנו מעלים את זה פעם אחר פעם ונמשיך – אנחנו רוצים לראות התייחסות אחרת, שאתם מעלים מדרגה מבחינת ההתמקדות, מבחינת הצפת הנושא, מבחינת התווית תוכנית עתידית, עם ביקורת עצמית, עם שינוי גישה וגם שינוי תוצאה.
אריה ביבי: עכשיו ניתן את זכות הדיבור לנציגי ציבור.
אריה ביבי: ראש עיריית ג'דיידה.
אחמד יונס: אני יונס אחמד, מנהל אגף החינוך בג'דיידה-מכר.
אריה ביבי: איפה ראש העיר שלך?
קריאה: אולי בעתיד תהיה ראש עיר.
אחמד יונס: אני לא רוצה להיות ראש עיר.