GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נתן בבלי: עשינו זאת עם משרד המשפטים, עם משרד הפנים, עם משרד הביטחון ועם משרד החוץ, והראינו שהחוק הנוכחי בצורתו הנוכחית, אם יופעל על מבקשי מקלט, יהיה מנוגד למחויבויותיה של ישראל לפי האמנה.
נתן בבלי: שותפינו לדיאלוג מצד ממשלת ישראל – כולם הבטיחו לנו שאין כוונת החוק הזה להיות מופעל על אוכלוסיות שמוגנות באמנת הפליטים, ואנו הצענו שזה ייאמר וייכתב בבירור בטקסטים של החוק ולא בהערת הסבר, כפי שזה כרגע.
נתן בבלי: לכן אני מציע בשם נציבות האו"ם לפליטים ומבקש שהוועדה הזאת תכלול את הערת ההסבר לסעיף 3 בכל הנוגע לאמנת הפליטים בתוך גופו של החוק עצמו.
נתן בבלי: זה יבטיח הבדלה ברורה בין האחריויות והטיפול במבקשי מקלט מול אלה שנחשבים למסתננים, וזה ייעשה בהתאם לאחריותה של ישראל, לפי אמנת הפליטים מ-1951.
נתן בבלי: מבקש מקלט איננו מסתנן.
אמנון כהן: תמסור לשגריר שהוועדה תבחן את הבקשה.
אמנון כהן: אנחנו מבקשים שתעבירו את זה בכתב, ובדיון הבא נרצה לראות מה אפשר לעשות בנוגע לבקשתכם.
אמנון כהן: מוקד סיוע לעובדים זרים, בבקשה.
יונתן ברמן: אני עורך הדין יונתן ברמן ממוקד סיוע לעובדים זרים.
יונתן ברמן: אין לי הרבה מה להוסיף על דבריה של חברתי עורכת הדין ענת בן-דור.
יונתן ברמן: אני אומר לכם את הדברים בקצרה.
יונתן ברמן: הצעת החוק הזאת קורעת את המסכה מעל הצעת החוק הקודמת שהובאה לכאן – הצעת החוק למניעת הסתננות שפורסמה ב-2006 ושהממשלה משכה – במובן זה שהצעת החוק הקודמת הסתתרה מאחורי טיעונים ביטחוניים, והיום מאוד ברור, ואומרים לנו את זה כאן במפורש, שאנחנו הולכים לקחת אנשים שנכנסו לכאן כדי לבקש מקלט ולשים אותם במעצר לשלוש שנים, כשהתכלית היחידה היא לא ביטחונית- -
יעקב כץ: למה אתה חוזר כל הזמן על המילה "מקלט"?
יונתן ברמן: - - אלה הרתעה - -
יעקב כץ: למה אתה חוזר על המילה "מקלט", כאשר אנחנו יודעים בוודאות שמדובר במסתנני עבודה?
יעקב כץ: למה אתם חוזרים על השקר הזה?
יעקב כץ: תפסיקו עם השקר הזה.
יונתן ברמן: אם אנחנו יודעים - -
יעקב כץ: תפסיקו עם השקר הזה ועם הפופוליזם הזה.
יונתן ברמן: ברשותך, אדוני היושב ראש.
אמנון כהן: מותר לו להתפרץ, הוא חבר כנסת.
אמנון כהן: בשביל זה הוא עובר פריימריז- -
יעקב כץ: תפסיקו.
יעקב כץ: אתה לא עובד על העם.
יעקב כץ: כולם יודעים בשביל מה הם נכנסים לפה.
אמנון כהן: אבל תן לו לדבר, כן?
יעקב כץ: "מבקשי מקלט", "מבקשי מקלט", "מבקשי מקלט".
יעקב כץ: תגיד "פליטים".
אמנון כהן: שמענו את ההערה.
יונתן ברמן: אם יש מי שסבור שלא מדובר במבקשי מקלט – גם אנחנו תומכים בהצעה של נציבות האו"ם לפליטים להוסיף בגוף החוק – לא בדברי ההסבר – הגדרה ברורה לפליט- -
יעקב כץ: תתמכו בממשלת ישראל, במדינה.
יונתן ברמן: - - הגדרה ברורה בחוק למבקש מקלט והגדרה ברורה בחוק לקבוצה הגדולה ביותר מבין מי שנכנסים מהגבול הדרומי שהם אזרחים שמקבלים הגנה קבוצתית.
יונתן ברמן: כל עוד אלה לא מופיעים בחוק החוק הזה לא עומד בתנאים של - - - מעבר לזה, לא די בזה – ואני מניח שלכן גברת שטרנברג ממשרד המשפטים ביקשה להתייחס לסעיף 3 ולדברי ההסבר שמדברים על הימנעות מגירוש- - -
אביטל שטרנברג: - - - אבל בסדר.
אביטל שטרנברג: יונתן בבלי: - - של מי שנשקפת לו סכנה.
אביטל שטרנברג: לא מדובר כאן רק בגירוש.
אביטל שטרנברג: אם אנחנו מחליטים לא לגרש היום את כל אזרחי סודן ואריתריאה, ואנחנו מחזיקים אותם שלוש שנים במעצר סתם כשאין שום כוונה לגרש אותם, אז אנחנו ניצבים בפני בעיה מוסרית ומשפטית קשה.
אביטל שטרנברג: הנקודה האחרונה שאני רוצה להתייחס אליה היא שמעצר לא מרתיע.
אביטל שטרנברג: את זה אנחנו כבר יודעים, ומדינות רבות אחרות כבר הגיעו למסקנה הזאת.
אביטל שטרנברג: מעצר לא מרתיע לא מבקשי מקלט ולא מהגרים כלכליים.
אביטל שטרנברג: החברים פה ממשרד הפנים וממשרד המשפטים שעוסקים בנושא הזה כבר כמה שנים מולנו יודעים שבשנים 2007-2005, על-פי החוק למניעת הסתננות בנוסחו הנוכחי, הוחזקו מאות מבקשי מקלט.
אביטל שטרנברג: מאות אנשים הוחזקו במעצר שנה-שנתיים, ובכל זאת המספרים עלו.
אביטל שטרנברג: הניסוי שמנסים לעשות - -
יולי יואל אדלשטיין: הם עלו ברגע ששחררנו את הרצועה שלנו.
יונתן ברמן: הניסוי שמנסים לעשות כאן הוא ניסוי בבני אדם; נחוקק הצעת חוק לשלוש שנים, נראה מה יקרה – אולי זה יעזור, אולי לא.
יונתן ברמן: ניסויים לא עושים בבני אדם.
אמנון כהן: אתה מציע שיסיימו את בניית הגדר ולא ייכנסו לפה, ולא נצטרך לעצור.
יונתן ברמן: אני מציע לא להשתמש באמצעים עקרים - - -
יעקב כץ: הוא לא רוצה גדר.
יעקב כץ: הוא רוצה שכל אפריקה תיכנס לפה.
יעקב כץ: אבל הוא לא יודע שביהודה ושומרון לא הכנו מקום לכל הפליטים היהודים מתל-אביב.
יעקב כץ: לא בנינו שם.
יונתן ברמן: החוק הזה נקרא "החוק למניעת הסתננות"- - -
יעקב כץ: עוד מעט לא יהיה מקום בתל-אביב ליהודים.
יונתן ברמן: אין פה אף אמצעי מניעה - - -
אמנון כהן: רופאים לזכויות אדם, בבקשה.
שירי טננבאום: אני שירי טננבאום, אני רופאה אונקולוגית בבית החולים שיבא.
שירי טננבאום: אני לא בטוחה שאני אציג את הנושא, אלא את הצד שלי.
אמנון כהן: רק רגע.
אמנון כהן: רופאים לזכויות אדם.
אמנון כהן: יש פה קבוצה של אנשים שנרשמו כ"רופאים לזכויות אדם".
אמנון כהן: מי מייצג את הארגון הזה?
אמנון כהן: יש פה מישהו שמייצג את הארגון הזה?
שירי טננבאום: אני אייצג אותו.
אמנון כהן: את אמרת "כובע שלי", "כובע אישי".
אמנון כהן: אני רוצה לשמוע את הארגון "רופאים לזכויות אדם".
אמנון כהן: מי מדבר בשמו?
שירי טננבאום: אני אדבר.
שירי טננבאום: אז אני אתקן את דבריי ואגיד שזאת הפעם הראשונה שאני בכנסת ישראל, ואני קצת מתרגשת.
אמנון כהן: אל תתרגשי, זה הבית שלך, תגיעי לכאן לדיונים.
אמנון כהן: יש לך עמדות, תגידי.
אמנון כהן: וגם את העמדות שלך אחר כך, אבל קודם כול – רופאים לזכויות אדם.
שירי טננבאום: יש שלוש נקודות שאני רוצה להעלות.
שירי טננבאום: אני מטפלת ב"רופאים לזכויות אדם" בעיקר בחולים אונקולוגיים שנקרא להם "חסרי מעמד".
שירי טננבאום: אני אפילו לא בודקת מהם – אנשים חולים שאין להם ביטוח, ואין להם מעמד מגיעים אליי, ואני מטפלת בהם.
שירי טננבאום: נראה שהצעת החוק הזאת עומדת להפוך אותי לפורעת חוק.
שירי טננבאום: אם הפלטפורמה הוא החוק מ-1954 אז הוא קובע שמי שמסייע למסתנן דינו מאסר, ומכיוון שנראה שאני מסייעת להרבה מסתננים אז לא רק שאני עבריינית, אלא אני אפילו עבריינית סדרתית.
שירי טננבאום: אז קודם כול תרשו לי למחות על זה שסעד רפואי בכלל יכול באיזושהי הצעת חוק להיחשב פשע.
שירי טננבאום: דבר שני, ואני שוב לא מדקדקת בחוקים, ואני לא רואה איך כליאה יכולה להיות פתרון, ובעיקר אם אני אסתכל על זה מהצד הרפואי, ברור שכליאה מייצרת דחק נפשי וגופני.
שירי טננבאום: מדובר באוכלוסייה שאולי חלקה הם אנשים שעבר עינויים בארצם, חלקה השני עבר עינויים בסיני בדרך, ונראה שהפתרון היחיד שהמדינה מציעה זה לכלוא אותם, אם נשתמש בדוגמה של סהרונים לספק איזושהי פלטפורמה רפואית סבירה.
אמנון כהן: מי מממן את הטיפולים שאת מטפלת בהם?
שירי טננבאום: בעיקר חשבון הבנק שלי ושל אמא שלי.
אמנון כהן: באופן פרטי כאילו?
שירי טננבאום: כן, בחולים האונקולוגיים.
שירי טננבאום: הטיפול בחולים האונקולוגיים הוא נורא יקר - -
אמנון כהן: אין להם ביטוחים.
שירי טננבאום: אין להם ביטוחים בכלל, והטיפול בהם הוא מאוד יקר.
שירי טננבאום: אז אפילו מרפאות כמו של רופאים לזכויות אדם שנותנות טיפול שוטף בבעיות לא יכולות לממן טיפולים מצילי חיים שהם אונקולוגיים, שכולם כאן יודעים שהם עולים עשרות ואפילו לפעמים מאות אלפי שקלים.
שירי טננבאום: גם לי אין מאות אלפי שקלים, אבל טיפולים מצילי חיים שעולים עשרות אלפי שקלים בודדים – במוסר האישי שלי, לדעתי, אנשים שווים יותר מ-30-20 אלף שקל.
שירי טננבאום: לא אכפת לי הוא בא או מה הסיבה שהוא הגיע לכאן.
אמנון כהן: בסדרי העדיפויות שלנו - -
שירי טננבאום: אני לא אמרתי - - -
אמנון כהן: אז אני אומר שהדילמה קיימת:
אמנון כהן: אם יש לי כרגע חולה מבין האחים שלי שאני צריך לתת לו את התרופה יש לנו הדילמה הזאת.
אמנון כהן: אנחנו לא מדינה שיש לנו כל המשאבים בעולם.
אמנון כהן: כמו שאמר חבר הכנסת כץ הם גם תופסים את הדירות של הזוגות הצעירים שלנו כאשר החבר'ה שלנו נמצאים באוהלים ברחוב.
אמנון כהן: אני לא יכול להגיד, אל תחיו.
שירי טננבאום: אני רוצה לענות על זה.
אמנון כהן: באמת אני אומר.
שירי טננבאום: כרופאה אני מוחה כנגד החוק, אני לא עושה איפה ואיפה.
שירי טננבאום: בא בן אדם ומבקש עזרה, וזה מבחינתי כל המדד שלפיו הוא נמנה.
שירי טננבאום: אני יכולה להגיד משהו על המדינה ועל המשאבים הרפואיים שלה, כי בטיפול אונקולוגי ממוצע, בתרומה שאני משלמת עולה לקורס כימותרפי 1,000 שקל; הזריקה לעידוד מח עצם שרוב החולים מקבלים אחר כך עולה 8,000; את הכימותרפיה אני משיגה התרומה, אבל הזריקות ב-8,000 שקל זרוקות בכל מקום.
שירי טננבאום: אז כנראה למדינה יש מספיק כסף בשביל שה-8,000 השקלים האלה יהיו בעודפים בכל מקום, אבל אין לה 1,000 שקל לטיפול אונקולוגי.
שירי טננבאום: אבל זאת בכלל לא הנקודה שלי.
שירי טננבאום: הנקודה שלי היא שלא יכול להיות שהעובדה שאני בכלל מספקת צעד רפואי ייחשב כפשע.
שירי טננבאום: שנית, כליאה מייצרת דחק רפואי.
שירי טננבאום: לא יכול להיות שיהיו מתקני כליאה שבהם כולאים אנשים למשך 3 שנים, ובטח לא יכול להיות שמתקיים היום מתקן בסהרונים שלא מספק תמיכה פסיכיאטרית, פסיכולוגית – לנשים ולגברים שעוברים עינויים במדינות שלהם ובגבול.
קרני להד: סליחה, אדוני היושב ראש.
קרני להד: אני מצטערת שאני מתפרצת, אני פשוט סטודנטית.
אמנון כהן: יש לנו רשימה פה, אנחנו ניתן למי שרוצה לדבר לבוא לידי ביטוי בשמחה רבה.
אמנון כהן: שני מבקשי מקלט מבקשים לדבר.
אמנון כהן: יעקב ברי וקידנה אייזיק.
קידנה אייזיק: אני אדבר אנגלית.
קידנה אייזיק: קודם כול אני מאריתריאה, ואני יודע הרבה מאוד על אריתריאה.
קידנה אייזיק: זאת מדינה של דיקטטורה, אחת הדיקטטורות הגדולות בעולם.
קידנה אייזיק: יש לנו משבר פוליטי במדינה שלנו, ואנשים בורחים כל הזמן מהמדינה.
קידנה אייזיק: יש לנו מחנות פליטים במדינות השכנות, לא רק בישראל.
קידנה אייזיק: אנשים כל הזמן חושבים שישראל היא המדינה היחידה שאנחנו באים אליה.
אחז בן-ארי: איפה אתה גר עכשיו?
קידנה אייזיק: אני גר בתל-אביב.
אמנון כהן: איפה הוא עובד?
קידנה אייזיק: אין לי אשרת עבודה.
קידנה אייזיק: כתבו לי בוויזה שאני לא מורשה לעבוד.
קידנה אייזיק: אז יש לי חיים מאוד מורכבים, נכון?
קידנה אייזיק: הרבה אנשים כמוני אין עבודה בכלל.
קידנה אייזיק: לכן העניין הוא שאנשים חושבים שהגענו לישראל בשביל לעבוד – אנחנו רק עברנו את הגבול באופן בלתי חוקי כי אין לנו אשרת כניסה לגלית מהמדינה שלנו.
קידנה אייזיק: לכן אנחנו תמיד צריכים להתמודד עם הסיטואציה מאז שהגענו לכאן.
קידנה אייזיק: כשהגענו ממחנות הפליטים אין מה לעשות, רק לחפש את המקום שלך כי אף אחד לא דואג לך, אף אחד לא אומר לך ולא מכוון אותך, אז אנחנו צריכים להתמודד עם החיים שלנו ולחפש עבודה.
קידנה אייזיק: אף אחד לא נותן לנו השכלה ולא נותנים לנו לגליזציה לעניינים שלנו.
קידנה אייזיק: העניין הוא שזה לא יהיה פתרון, יהיה משבר.
קידנה אייזיק: הקהילות שלנו עדיין יגיעו אם - - -.
קידנה אייזיק: היה לי ניסיון בלוב – הממשלה הלובית בנתה מחנות פליטים גדולים, עדיין אנשים הגיעו כי דוחפים אותנו מהמדינה שממנה אני מגיע.
אמנון כהן: מי עוד מעוניין לדבר?
שני אורן: אני מהמאבק ברצח עם.
שני אורן: מדובר במצב קשה ביותר למדינת ישראל ובהתנגשות של ערכים וצרכים של המדינה שלנו, אבל יש דבר שצריך להגיד: אי אפשר לתקן מחדלים של ממשלה ומחדלים מנהליים בחקיקה תמיד - -
אמנון כהן: אתה ראש הממשלה, מה אתה מציע?
שני אורן: הממשלה החליטה להקים- - -
אמנון כהן: אתה שומע מה שואלים אותך?
שני אורן: כן – מה אני מציע.
שני אורן: אני אומר.
אמנון כהן: אתה ראש הממשלה עכשיו, ויש לך בעיה אמיתית עם כניסה למדינה, יש לך המדינה, יש לך הציבור שלך, יש לך מחאות, שביתות רופאים, כל מה שקשור לדירות ולתעסוקה, ויש לך הדברים האלה – מה אתה עושה?
שני אורן: ההצעה שלנו מאוד פשוטה, היא נחלקת לשני דברים: דבר ראשון צריך, להבנתנו, להקים את הגדר בגבול מצרים ולאפשר הגשה של בקשות מקלט מסודרות למי שהוא פליט – פליטים נרדפים שחייהם בסכנה במדינות מוצאם.
שני אורן: את הדבר הזה צריך לעשות בחקיקה מוסדרת.
שני אורן: הממשלה החליטה שהיא תגיש תזכיר להצעת חוק והצעת חוק, והדבר הזה עדיין לא קרה.
שני אורן: זה הוחלט בפברואר 2010.
שני אורן: בינתיים אי אפשר לקדם תהליכי חקיקה שהם תהליכים עוקפים וחלקיים, במיוחד כשהם פוגעים בדרך עקיפה באוכלוסיה הכי חלשה והכי מאוימת.
שני אורן: אמנם חלק מהאנשים הם מהגרי העבודה.
שני אורן: אפרופו רשות האוכלוסין אומרת שיש כאן למעלה מ-100 אלף שוהים בלתי חוקיים שמגיעים הנה במטוס בצורה מסודרת, ועוד למעלה מ-200 אלף עובדים זרים שחלקם נשארים פה ללא אשרה.
שני אורן: זאת בעיה הרבה יותר גדולה מ-15 אלף בשנה.
שני אורן: לוקחים את האוכלוסייה הזאת שחלקה הקטן, לדעתנו, הם פליטים שנשקפת סכנה לחייהם במדינות מוצאם, ואסור לפגוע באוכלוסייה הזאת - -
יעקב כץ: אגב, אתה יודע שכולם באים ממצרים ולא באים ממדינות מוצאם.
יעקב כץ: אחרי 4-3 הם נמצאים בסכנה ממקום מוצאם?
שני אורן: דרך מצרים - -
יעקב כץ: שאלתי.
יעקב כץ: תענה לי, אתה צריך גם לענות.
יעקב כץ: איך אחרי שאנשים שוהים 4-3 שנים במצרים, אתה אומר על מקום מוצאם?
שני אורן: אני מדבר על מקום מוצאם מכיוון שהאנשים האלה - - -
יעקב כץ: הם כבר שכחו את מקום מוצאם.
שני אורן: גם האנשים שהגיעו לשערי המדינה לפני 48' לא ברחו מגרמניה, הם ברחו מיוון.
יעקב כץ: תגיד דברים מדויקים כי אתה יכול - - -
שני אורן: לנו יש צו מוסרי כלפי אנשים שנרדפים ומעונים בגלל רצח עם ומכיוון שנשקפת סכנה לחייהם.
שני אורן: זה צו מוסרי של מדינת ישראל.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה לשאול שאלה, בבקשה.
אמנון כהן: מה שלומך, חברת הכנסת שמאלוב-ברקוביץ'?
אמנון כהן: איך את מרגישה?
אמנון כהן: טוב שהגעת לוועדה החשובה הזאת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: באמת חשובה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הייתי בחוק הוד"לים, והגעתי למסקנה שאולי פה יציעו משהו יותר טוב.
שני אורן: נו, ועצרתם את חוק הוד"לים?
אמנון כהן: למה לעצור?
שני אורן: מכיוון שלא מכניסים לשם את הדיור הציבורי בתקנות.
אמנון כהן: הכניסו עכשיו.
שני אורן: לא הכניסו, זאת הצהרה.
שני אורן: כי ההסתייגות- - -
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתה לא יכול לרקוד על שתי חתונות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתה רואה, אני באתי לפה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתה לא יכול להיות פה ולדבר על מה שקורה שם.
אמנון כהן: חברת הכנסת שמאלוב-ברקוביץ', את מי את רוצה לשאול?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אותו, את הבן אדם שכל כך דואג לאנשים, ואני רואה את זה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כל הכבוד לך.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: במדינת ישראל מעבר לכך שאנחנו לא מספיק תושבים שחיים כאן גם הגבולות שלנו מאוד קטנים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: רציתי לשאול אותך מה מספר הפליטים שמדינת ישראל אמורה לקבל ביחס לאוכלוסייה הקטנה מאוד שחיה כאן?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש לך תשובה?
שני אורן: תודה שאת שואלת.
שני אורן: אני אגיד שביחס למדינות המערב וביחס לקליטה של מדינות המערב כדי לשים את ישראל במקום החמישי ביחס לתל"ג שלה וביחס למספר האוכלוסייה שיש בתוכה, כל מה שמדינת ישראל צריכה לקלוט זה כ-1,750 פליטים בשנה שנשקפת לחייהם סכנה.
שני אורן: ישראל, מאז שהוקמה קלטה במשך כל השנים האלה 150 פליטים.
שני אורן: 1,750 פליטים בשנה כמכסה של 10 שנים שהיא בין 20-15 אלף פליטים זאת המכסה - - -
יעקב כץ: אבל לא 15 אלף בשנה.
שני אורן: - - - שאנשים - - -
שני אורן: כמובן, אנשים שהם פליטים שמגיעים לפה ומבקשים מקלט – צריך להגיע להסדר, ויש הסדר, ואפשר לעשות הסדר עם מדינות צד שלישי ולהעביר אותם לאוסטרליה ולארצות-הברית - - -
אמנון כהן: נציג האוצר פה?
אמנון כהן: הצעת החוק הזאת מותנית בכך שתהיה עיר.
אמנון כהן: הבנתי שמשרד האוצר עדיין לא מצא את התקציב הראוי לנושא הזה בסדר העדיפויות שלו, ומשרד הביטחון משתוקק לתקציב הזה הרבה זמן.
אמנון כהן: אני זוכר בוועדה המשותפת של ביטחון וכספים לתקציב, גם לא היו מספיק תשובות לגבי התכנון והבנייה, מה המתווה וכל הסיפור.
אמנון כהן: אנחנו כבר יודעים מה אנחנו רוצים?
עמית סדן: אמנם היו עיכובים גם בוועדה המשותפת, זה נכון.
אמנון כהן: אישרנו בסוף 10 מיליון שם, נכון?
עמית סדן: כן, אז אושרו, אם אני לא טועה, ועכשיו נדרש כסף לתכנון מפורט שאמור לעבור, אם לא יהיו תקלות נוספות, בשבוע הבא בוועדת הכספים – 25 מיליון לטובת הנושא הזה.
עמית סדן: התכנון המפורט אמור להיות חודשיים-שלושה, ואם הכול ילך כמו שצריך ולא יהיו בעיות נוספות נעביר את התקציב הכולל.
אמנון כהן: עקרונית מבחינת כסף אין בעיה.
אמנון כהן: השאלה היא תכנונית.
אמנון כהן: יודעים כמה זה יעלה בסוף?
עודד דינר: לפי הערכה של משרד הביטחון, זה אמור לעלות כ-400 מיליון שקל.
עודד דינר: זה עוד לא על השקל, אבל- -
אמנון כהן: חצי מיליארד שקל על זה.
אמנון כהן: תן לזוגות צעירים.
שני אורן: זה כולל תפעול שנתי?
עודד דינר: לא, זה להקמה בלבד.
אמנון כהן: רק להקמה.
שני אורן: כמה לתפעול שנתי?
אחז בן ארי: הרבה כסף.
עמית סדן: גם משהו בסביבות 400 מיליון שקל.
שני אורן: זאת אומרת כמעט מיליארד שקל.
אמנון כהן: אתה אל תפריע, אתה לא חבר כנסת.
אמנון כהן: בשביל לשאול שאלות צריך לעבור פריימריז אצלנו.
שני אורן: אצל חלק מהמפלגות.
אמנון כהן: או לעבור אצל הרב את המבחן.
יעקב כץ: אצל הרב עובדיה הוא עובר בטוח.
אמנון כהן: או אצל הרב ליברמן.
עמית סדן: שוב, זה לא סכומים סופיים
אמנון כהן: אבל לא תהיה בעיה עם התקציב.
אמנון כהן: המדינה יודעת - -
יעקב כץ: אבל עמית, זה כבר היה צריך להיות.
עמית סדן: - - -
אמנון כהן: אני לא רוצה להעביר חוק שאין לו תקציב, ובסוף לא יכולים לממש את החוק.
אמנון כהן: אני שואל: אם אנחנו מעבירים את החוק הזה הוא מגובה בתקציב?
עמית סדן: החלטת הממשלה דיברה על מהלך משולב שזה החוק הזה, הגדר והמתקן.
אמנון כהן: הכול מתקדם כרגע כרגיל?
יעקב כץ: לא מתקדם.
יעקב כץ: העיר לא מוקמת.
אמנון כהן: העיר לא מוקמת כי יש בעיות תכנוניות.
יעקב כץ: לא, אין בעיות.
יעקב כץ: יש בעיות בראש.
עמית סדן: אנחנו החלטנו להעביר את הכסף הזה.
עמית סדן: בשבוע הבא אמור לעבור הכסף.
אמנון כהן: בעזרת השם.
אמנון כהן: סטודנטית, את רצית לדבר.
קרני להד: שמי קרני להד, ואני סטודנטית לרפואה.
קרני להד: אני מודה לכם על האפשרות לדבר.
קרני להד: לי חשוב להגיד משהו מזווית של סטודנטית לרפואה, ואני אחזק את דבריה של ד"ר שירי טננבאום על כך שבכך שהחוק מחזיר את החוק מ-1954 הוא בעצם מעביר מסר חינוכי מאוד ברור לכל הסטודנטים לרפואה לעתיד ולרופאים לעתיד: תתעלמו מכל מה שאמרו לכם משבועת הרופא ומשבועת הרופא העברי- -
יעקב כץ: אבל את לא משתתפת בזה נגד השביתה של הרופאים.
יעקב כץ: את נגד השביתה של הרופאים.
קרני להד: איך אני נגד השביתה של הרופאים?
יעקב כץ: כי לא מטפלים בחולים, מחרימים ועובדים במתכונת שבת.
יעקב כץ: את גם נגד זה שלא מטפלים ביהודים.
קרני להד: לא.
קרני להד: יש בעיות מאוד גדולות במערכת הבריאות והרבה מאוד פערים - -
יעקב כץ: ולכן צריך לשבות.
קרני להד: - - גם כלפי אזרחים במדינה - -
קרני להד: אני אשמח לדבר על זה, באמת- -
יעקב כץ: מותר להתעלל גם ב - - -
קרני להד: אבל זה לא נושא הדיון בוועדה הזאת, וגם מה שהרופאים עושים בסופו של דבר זה כדי לשפר את הבריאות בטווח הארוך.
קרני להד: ברור שמערכת הבריאות כמו שהיא מתקיימת כיום לא יכולה להמשיך להתקיים.
יעקב כץ: על זה מותר להם לשבות.
אמנון כהן: אני מבקש ממך לא להפריע.
קרני להד: אבל כאמור, זה לא נושא הישיבה.
קרני להד: אחד הדברים הבסיסיים שמלמדים אותנו בתור סטודנטים לרפואה זה לטפל באדם באשר הוא אדם.
קרני להד: לא סתם יש גם שבועה מיוחדת – שבועת הרופא העברי.
קרני להד: זה לא הגיוני להגדיר ומכיוון שבחוק יש סעיפים מעורפלים, כגון מה זה עזרה, מה זה מישהו שמהווה סכנה לבריאות הציבור – בעצם אתם הולכים להפוך פה אנשים שבסך-הכול מנסים לבצע את העבודה שלהם בצורה אתית, לפושעים.
קרני להד: הנושא האחרון שרציתי להגיד – עולה פה הרבה עניין הדיור - -
אחז בן-ארי: על איזו סיטואציה את מדברת אם אפשר לדעת?
אחז בן-ארי: אני שומע את הניגון הזה - -
יעקב כץ: הם צריכים להגיד את זה, אחרת הם לא ב - - - של הרופאים לזכויות האזרח.
אחז בן ארי: באיזו סיטואציה את חושבת שתיקלעי לביצוע עבירה?
קרני להד: כרגע יש מרפאה של רופאים לזכויות אדם - -
אחז בן-ארי: מגיע אלייך אדון יעקב, והוא בא אלייך לטיפול, את חושבת שאת מבצעת עבירה כשאת מטפלת בו?
קרני להד: אני לא יודעת, אני לא משפטנית, אני קראתי את החוק- -
יעקב כץ: אז למה את אומרת את זה?
קרני להד: אז אני אומרת – אני קראתי את החוק, וממה שאני מבינה - -
יעקב כץ: את עושה מצדיקים – פושעים.
אמנון כהן: לאט, לאט.
קרני להד: כתוב בחוק - -
אמנון כהן: אנחנו כמובן לא רוצים לפגוע בעבודת הרופאים.
אמנון כהן: עבודת הרופאים היא מבורכת, והיא גם לא מסתכלת אף פעם על מי האיש, אלא נותנת את הטיפול, וככה זה צריך להיות.
אמנון כהן: אנחנו חס וחלילה לא רוצים שתפרו את השבועה החשובה שאתם כביכול נשבעים בה כדי לתת את הטיפול לכל אדם באשר הוא, לא משנה מי הוא, מה הוא, איזה צבע, איזה גזע.
אמנון כהן: אני מבקש, אני לא נכנס לחוק.
קרני להד: אתם ביקשתם לדעת מאיפה אני מבינה שהחוק הולך להעניש אותי, אז אני רוצה להקריא את הסעיף.
אמנון כהן: אם יש סעיף בחוק שאומר שאם החוק הזה יעבור איתו זה יהפוך אותך לעבריינית כי לא תוכלי לטפל באותו מסתנן לא חוקי, אבל הוא בן-אדם, ואת רוצה לתת לו את הטיפול, אני רוצה לדעת.
אמנון כהן: איפה הסעיף הזה?
קרני להד: בחוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט), תשי"ד-1954, סעיף 6: "מי שנתן מחסה למסתנן או נתן לו סעד אחר כדי להקל על הסתננותו או על שהותו שלא כדין בישראל, דינו מאסר 5 שנים או קנס 5,000 לירות או שני עונשים כאחד.
אחז בן-ארי: זאת הוראה שקיימת היום.
אחז בן-ארי: איך קרה הדבר המופלא הזה שעד היום לא הועמד איש לדין על הדברים האלה.
יונתן ברמן: כי אתם שיניתם את ההגדרה של "מסתנן" לחוק.
אמנון כהן: אתה לא יכול לדבר.
קרני להד: אני יודעת שעד עכשיו לא אכפו את החוק הזה, אבל כמו שאמרו, שינו חלק מההגדרה של מי שהוא מסתנן וגם מאחר שמחדשים את החוק יכולה להיות פתאום אכיפה.
קרני להד: תמיד כשמחוקקים חוקים אנחנו צריכים להניח שהחוקים יישארו אחרינו, ולא רק הממשלה הזאת.
קרני להד: כשאנשים לא בהכרח הגיוניים יעמדו בראש הממשלה כשיש להם חוק כזה שנותן להם כוח – זה בעייתי.
קרני להד: בנושא הדירות שעלה פה כמה פעמים, שהמסתננים לוקחים דירות – לי יש כאן הדרישות של מאהל המחאה הירושלמי לגבי הנושא של הדירות, ואני לא רואה במחאה משהו שאומר שהמסתננים לוקחים דירות או שמבקשים - -
יעקב כץ: למה הם לא אומרים את זה?
יעקב כץ: תשאלי למה לא אומרים.
יעקב כץ: זה חלק מהאג'נדה.
קרני להד: כי זה באמת לא הפתרון.
קרני להד: ואל תכניסו לי מילים לפה.
יעקב כץ: אם הם לא אומרים אז הם לא לוקחים דירות?
אמנון כהן: נשמע עכשיו את הבחור השני, יעקב.
אמנון כהן: בוא, דבר עברית, אתה כבר הרבה זמן בארץ.
יעקב כץ: בואי לדרום תל-אביב ותראי את כל הדירות.
קרני להד: יש פתרונות אחרים איכותיים יותר - - -
יעקב מרגי: אני קודם כול רוצה לדבר על המצב שאנחנו חיים פה.
אמנון כהן: כמה זמן אתה בארץ?
יעקב מרגי: אני שלוש שנים בארץ.
נתן בבלי: תן לו לדבר.
נתן בבלי: במשפט הראשון הוא הפסיק אותו.
אמנון כהן: מה קרה לך?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הוא שאל בסך-הכול כמה זמן הוא בארץ.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מספיק עם האיבה הזאת לאחים שלכם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לדאוג רק לאחרים ולשכוח מה שקורה במדינה הזאת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה הוא שאל?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הוא שאל כמה זמן הוא בארץ.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שנאת אחים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אלוהים ישמור.
יעקב מרגי: אני לא אדבר באנגלית כי העברית שלי לא מספיק טובה.
יעקב מרגי: אני אדבר על הסיטואציה שבה אנחנו חיים בישראל, ומה קורה באופן ספציפי בדרפור וגם בישראל הסיטואציה לא פשוטה.
יעקב מרגי: כשאתה מסתכל על החיים של האנשים שחיים בדרפור אתה לא יכול לדבר על בנייה של מרכזי מעצר לאלה שהגיעו לישראל.
יעקב מרגי: כי אם מדברים על סיטואציה הומניטארית המצב מאוד קשה בדרפור, וכולם יודעים מה קורה בדרפור.
יעקב מרגי: רצח עם שמושווה לשואה, כמו שקרה לכם.
יעקב מרגי: מזווית זו מה שאני צריך מממשלת ישראל היא לבצע פעולות מספקות כדי להגן על מי שהגיע לישראל.
יעקב מרגי: אתם קוראים לנו "מסתננים", אבל זאת בוודאי הגדרה אחרת.
יעקב מרגי: אנחנו לא טרוריסטים, ואין לנו שום קשר לטרור – אנחנו דארפורים, ואנחנו צריכים מישראל ביטחון וכן מזווית זו אנו זקוקים שיהיה לנו קשר עם כל בן אדם בעולם.
יעקב מרגי: אבל הקשרים צריכים להיות מבוססים על כבוד הדדי.
יעקב מרגי: הרבה אנשים מדברים על אנושיות.
יעקב מרגי: אנשים אומרים שאנחנו מסתננים, הם פליטים, הם לא אזרחים, הם לא כלום.
יעקב מרגי: אתם יודעים, אין שום הבדל בין בני אנוש במושגים הומניטאריים, אבל אני הייתי רוצה לדבר על חינוך, בריאות והרבה דברים שחסרים בחברה שלנו בישראל.
אמנון כהן: אין הרבה זמן, אנחנו צריכים לסיים.
אמנון כהן: עוד שני משפטים.
יעקב מרגי: קודם כול אנחנו צריכים מערכת בריאות, חינוך ולא עוד מרכזי מעצר.
אמנון כהן: משרד החוץ, יש לכם מה להגיד בנושא?
אמנון כהן: כן, בבקשה.
דרו: קוראים לי דרו, אני סטודנטית באוניברסיטת תל-אביב בתואר שני במדיניות ציבורית.
דרו: לגבי הדירות – בקשר לחוק אני לא חושבת שכדאי לכם לקחת את הקבוצה של המסתננים ולהגיד שבגללם אין דירות.
דרו: אין לנו דירות בגלל אנשים שלוקחים לנו כל כך הרבה כסף.
דרו: אני גם גרתי בשוק הכרמל, שזה לא מקום כל כך טוב, ומכיוון שלא היה לי הרבה כסף, גרתי שם.
דרו: נאלצתי לעזוב מכיוון שהאוכלוסייה של מהגרי העבודה החוקיים השתלטו על המקום, ופשוט לא היה לי נעים להישאר שם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אסור לך לדבר ככה.
דרו: אני רוצה להגיד שהדירות שבהן המסתננים גרים הן דירות מגעילות רצח- -
יעקב כץ: זה לא אמת.
יעקב כץ: תבואי לשכונת התקווה, ותראי דירות יפהפיות שמושכרות היום - - -
אמנון כהן: את רוצה שניתן להם גם דירות?
דרו: לא, אני לא חושבת שצריך לשפץ, פשוט צריך להגיד שיש הרבה גורמים מעבר למסתננים שבגללם אין לנו דירות.
דרו: זה לא רק מסתננים.
יעקב כץ: 100 אלף - - - לאיפה נכנסו?
אמנון כהן: משרד המשפטים, בבקשה, תתייחסי לכל הדברים, ואנחנו רוצים לסיים את הדיון הזה.
בוסנה ירדני: אני מהייעוץ המשפטי של המשרד לביטחון הפנים.
אמנון כהן: שאלתי אם זה לחוץ, לא רצו לדבר.
בוסנה ירדני: זה לחוץ.
אמנון כהן: תכף ניתן לך לדבר.
אמנון כהן: משרד המשפטים, בבקשה.
אביטל שטרנברג: אני ממחלקת ייעוץ וחקיקה, ורציתי להגיד כאן בצורה הכי ברורה שכשהכנו את הצעת החוק היה לנו ברור שחלק מהאוכלוסייה היא אוכלוסייה של מבקשי מקלט, וחלק היא אוכלוסייה של מהגרי עבודה.
אביטל שטרנברג: אחד החריגים שמנוי בסעיף 30א המוצע, סעיף קטן (ב)(5), (6) נועד בדיוק להבחנה הזאת.
אביטל שטרנברג: יכול להיות שתחשבו שפרקי הזמן שאמורים באותם סעיפים הם פרקי זמן ארוכים מדי או קצרים מדי, אבל הם נועדו להוציא מהמשמורת את מי שהוא פליט אמיתי.
אביטל שטרנברג: דהיינו, על משרד הפנים להתחיל לטפל בבקשה למקלט בתוך שלושה חודשים ולסיים את הטיפול בתוך תשעה חודשים.
אביטל שטרנברג: יכול להיות שפרקי הזמן האלה לא נראים לכם, אבל על זה בדיוק הדיון כאן, כדי למצוא את האיזון הנכון.
אביטל שטרנברג: אבל זאת כוונת מכוון כדי להוציא מכל התהליך את מבקשי המקלט.
אביטל שטרנברג: לעניין הטיפול הרפואי – לגבי מתקן השהייה שדובר בו קודם, הכוונה היא שבמתקן השהייה יינתנו כל הצרכים של אותם אנשים, ובכלל זה הטיפולים הרפואיים.
אביטל שטרנברג: למיטב ידיעתי – לצערי, לא נמצא פה נציג שב"ס – בסהרונים ניתנים טיפולים, ובכלל זה טיפולים אונקולוגיים.
אביטל שטרנברג: אנחנו מטפלים כרגע במקרה כזה.
שירי טננבאום: לא נכון, אחד.
אמנון כהן: סליחה, לא להפריע.
אביטל שטרנברג: בכל מקרה התנאים באותו מקום אמורים לספק את כל הצרכים הבסיסיים של האנשים שיהיו במתקן.
אביטל שטרנברג: נקודה אחרונה היא לעניין עבירת הסיוע שבה לא נגענו.
אביטל שטרנברג: בדיונים הקודמים הצהרנו בהצעת החוק הקודמת, ואני חוזרת ומצהירה גם כאן ועכשיו שאין כוונה להעמיד לדין רופאים מעולם, מאז שהחוק נחקק.
אביטל שטרנברג: בדקנו את כל המקרים שבהם אנשים עמדו לדין – לא הועמד רופא לדין.
אביטל שטרנברג: אם הוועדה תחשוב שצריך להוסיף איזו הערה לסעיף, אפשר לשקול - -
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: היא אומרת את זה לך, קרני.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מדברת אלייך.
יעקב כץ: היא לא שומעת.
יעקב כץ: היא תגיד אותו דבר שוב.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: את לא מקשיבה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: את רוצה להגיד, ולא חשוב מה אומרים לך.