GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
בקשי דורון: רב, מטבעו, רוצה ועושה למי שהוא מכיר ולגבי הבעיות שהוא מכיר אותן, אבל במקומות רבים, במספר מצומצם של אנשי בית הכנסת, לגבי אנשים שהם קרובים אליו, הוא לא מודע לבעיה - וגם אנחנו לא מודעים לבעיה שלצערנו, המשטרה מגלה אותה או בית הדין הרבני.
בקשי דורון: אני חושב שצריך להיות שיתוף פעולה מלא והדוק.
בקשי דורון: אם המשטרה למשל מודעת לכך שיש אשה מוכה, אז נכון שהיא מטפלת בעניין עם בית הדין בדאגה לצווי הרחקה וכדומה, אבל צריך להיות איש קשר שידווח לרב המקומי, לרב העיר, לרב השכונה: יש בעיה במשפחה פלונית, והרב בתוקף תפקידו ובתוקף סמכותו, יכול לעשות הרבה.
בקשי דורון: נכון שאין לו שיניים, אבל בהרבה מקרים הוא יכול לעשות זאת, אם העובדות הסוציאליות יראו באמת את הרב ככתובת לעזרה בנושאים האלה.
בקשי דורון: לדעתי אפשר באמת לשבת עם נציגי ועדי רבני השכונות, הרבנים, ולראות את הרב המקומי כאיש שמטפל גם אחרי סגירת התיק במשטרה, והוא הדין גם בבתי הדין הרבניים.
בקשי דורון: נושא האלימות לא התחיל, לצערנו, מהיום והוא גובר מיום ליום, אבל נציגי הלובי החברתי כבר בכנסת שעברה, נדמה לי בראשותו של מר עמור, ישבו איתנו, עם הרבנים הראשיים, וזה היה לברכה.
בקשי דורון: חלק גדול מהנושאים של אלימות במשפחה מתנקז לבתי הדין הרבניים.
בקשי דורון: בתי הדין הרבניים עמוסים מאד ויכולים רק לכל היותר לפתור תיקים במסגרת של דיונים, כשיש להם 20 ו- 30 תיקים ביום.
בקשי דורון: בוודאי שהם לא יכולים לעשות את העבודה הרבנית של שלום בית, שצריכים לשבת עם כל אחד בנפרד, לשמוע את הבעיות, לנסות לפייס, ולא האווירה של בתי הדין יכולה לעשות זאת.
בקשי דורון: בכמה בתי דין - והיתה הצלחה בכך - יש עוזרות סוציאליות שהן צמודות לבתי הדין.
בקשי דורון: בזמנו, אני זוכר שהלובי החברתי בדק את העניין ותגבר בעוד כמה עובדות סוציאליות, אבל גם עד היום בבתי הדין אין את השירות המינימלי שיש למשל בבית משפט למשפחה, שבכל בית דין בצמוד לדיינים, יש עובדת סוציאלית שיכולה לפתור את הבעיה לפני הגט וגם אחרי הגט, שלא יקרו דברים באלימות.
בקשי דורון: דיינים לא יכולים לעשות זאת - מחוסר זמן ובאווירה המקומית עובדת סוציאלית יכולה לפגוש את האנשים בבית, לתחקר ולעשות זאת.
בקשי דורון: במקביל לעובדת הסוציאלית שנמצאת בעיר, יש עובדות סוציאליות שיכולות להנחות בדרכים.
בקשי דורון: זו לא טוענת רבנית, זו עובדת סוציאלית במקום.
בקשי דורון: הרב בן דהן יכול לדווח שראינו באמת ברכה בכל מקום: בירושלים, בחיפה, במקום שיש עובדות סוציאליות כאלה, הן יכולות גם לגשר בין הרב המקומי, בין הרבנות המקומית.
בקשי דורון: על כל פנים, אני חושב שהעצה של שר הדתות מבורכת מאד.
בקשי דורון: אם התכנסנו כאן, כדאי באמת ליצור מטה פעולה של קשר הדוק בין המשטרה, העובדות הסוציאליות או כל מגזר וגורם, שיידעו שהכתובת לשלום בית זה הרב.
בקשי דורון: הרב יקבל את הכתובות, ידווח להם, וכמובן שהפתרון היסודי והעקרוני הוא באמת בחינוך מוקדם ביותר, אבל לזה כבר כולם דואגים ומודאגים, והקדוש ברוך הוא יעזרנו.
בקשי דורון: נזכור דבר אחד - שתווית הזיהוי שלנו שאנחנו רחמנים, ביישנים וגומלי חסדים, ולצערנו הרב, קצת איבדנו את הזהות הזאת, וצריכים באמת לחנך יותר לרחמנות, גם ביישנות זו לא חולשה.
בקשי דורון: ביישנות, כשהיא נעשית מתוך אמת ובטחון אמיתי, זה דבר מבורך ביותר, ונדמה לי שגם בנושאים האלה אנחנו צריכים יותר לכוון את האנשים.
בקשי דורון: אני תקווה שתחל שנה וברכותיה.
דוד אזולאי: תודה לכבוד הרב הראשי לישראל, הרב בקשי דורון.
דוד אזולאי: כבוד שר הדתות, הרב יצחק כהן, הציג חלק מתכניתו בפני הממשלה באחד הדיונים שהיו.
דוד אזולאי: היינו מבקשים כאן, ואני אומר זאת גם בשם חברי הוועדה: אנחנו כוועדה, לא רק שנהיה מקדמים ומברכים את הרעיון הזה, אני חושב שגם נהיה המאיצים כדי ליישם את הרעיון של כבוד השר.
דוד אזולאי: אני מבקש שכבוד השר יציג בראשי פרקים את תכניתו למניעת אלימות במשפחה במסגרת משרד הדתות.
יצחק כהן: כבוד הרבנים הראשיים לישראל, הרב הראשי הרב לאו שליטא, כבוד הרב הגאון הרב אליהו בקשי דורון שליטא, ידידי יושב-ראש הוועדה, דוד, חבר הכנסת כבוד הרב דרוקמן, המנכ"ל, מנהלי היחידות, כל אחד לפי כבודו ולפי מעלתו.
יצחק כהן: אני שמח על הדיון הזה, הדיון הזה הוא בהמשך לתכנית שמשרד הדתות נזעק לתרום את חלקו באווירה הקשה שהשתררה בשנים האחרונות ובחודשים האחרונים.
יצחק כהן: הגענו, לצערי, כבוד הרבנים, למצב שבחוץ תשקל חרב ובחדרים אימה - מצב מזעזע שזיעזע את אמות הסיפים במדינה.
יצחק כהן: משרד הדתות החליט, עשה מעשה ונרתם לעניין בכל כוחו בכל היחידות שלו, החל ביחידה המפוארת של הרבנות הראשית, שהרבנים הראשיים קיבלו ואימצו את התכנית מיד, יחידת בתי הדין - ראשי היחידות יפרטו את חלקם בתכנית - אנשי המשרד, מנכ"ל המשרד שהוא למעשה איש הקשר בין כל היחידות להפעלת התכנית.
יצחק כהן: לצורך הביצוע, הקמנו וזה עדיין בגיבוש סופי, צוות חשיבה שיכלול את הרבנים הראשיים, את אנשי המקצוע, מנהלי היחידות, נציגי המועצות הדתיות כשלמשרד הדתות יש פריסה ארצית למעשה בכל הארץ של יחידות עם משאב אנושי מעולה - אלה המועצות הדתיות בכל עיר ועיר וזה אנשי המשרד שהם הרבנים הראשיים בכל עיר, רבני השכונות, עובדי המשרד, הבלניות במקווה, מדריכות הכלות שלמעשה מגיעות במגע ראשוני עם הזוג הנישא, ובדרך כלל נותנות את ההדרכה ההילכתית.
יצחק כהן: במסגרת התכנית, יתווסף להדרכה ההילכתית והן יוכשרו גם לתת הדרכה נוספת בנושא מניעת האלימות, נושאי הדרכה של יחסי גומלין בחיי הנישואין, הורים כמחנכים, ועוד.
יצחק כהן: בצוות יהיו גם אנשי מקצוע, הכוונה לאנשים שיושבים כאן סביב השולחן: המשטרה, נעמ"ת וכל מי שיושב כאן.
יצחק כהן: כמובן, מנכ"ל בתי הדין הרבניים ונשיא בתי הדין השרעיים.
יצחק כהן: הם גם מצטרפים לעניין, מקרי האלימות חוצי גבולות, לצערי הרב.
יצחק כהן: כפי שאמרתי, מדריכות הכלות ירחיבו את נושאי ההדרכה שהן נותנות לכלות ולחתנים.
יצחק כהן: החתנים גם כן ייכנסו לתכנית הדרכה, יוקמו סדנאות להורים - סדרת סדנאות בנושא הורים כמחנכים ויחסי גומלין בחיי הנישואין.
יצחק כהן: הרבנים, רבני השכונות, יוכשרו, בנוסף לכישרון הרב שיש להם.
יצחק כהן: מוכח שיש מקומות שבהם רבנים הם דומיננטיים, מקומות שרבני העיר מקרינים מזיוום, מהודם על הסביבה, הפעילות שלהם מאד מאד חיובית והיא תורמת תרומה מכרעת בנושא אלימות, בנושא שלום בית בכלל.
יצחק כהן: תיכף אגיע לפירוט בנושא בתי הדין, לשם למעשה מתנקזות כל הבעיות, שם מתחיל הגרעין שהולך ומתפתח ותופס ממדים של כדור שלג עד למצבים קשים מאד שאנחנו עדים להם, לצערי הרב.
יצחק כהן: זו התכנית בראשי פרקים.
יצחק כהן: אני מקווה מאד שבשיתוף פעולה של כל הגורמים, של כל אנשי המקצוע במדינה, אנחנו נצליח אם לא לבטל לגמרי, לפחות להוריד את רמת האלימות, ולהזכירכם שהתא המשפחתי שהיה מודל לחיקוי, זה התא המשפחתי הזה שמעולם לא היתה בו אלימות, תמיד היה כבוד הדדי.
יצחק כהן: בכל העולם הוא היווה מודל לחיקוי, ולצערי הרב, בשנים האחרונות, בחודשים האחרונים, נדרשים אנחנו לטפל בעניין הזה ולהפעיל את כל יחידות המשרד, לטפל בתכנית, ויהי רצון שבשם השם נעשה ונצליח.
יצחק כהן: הייתי מבקש מהיושב-ראש לתת את רשות הדיבור לראשי היחידות, למנכ"ל בתי הדין, לפרט את התכנית.
דוד אזולאי: הייתי מבקש קודם כל לשמוע התייחסות של נציג המשטרה.
יצחק כהן: אני חייב לציין נקודה אחת.
יצחק כהן: אנחנו נבדוק את התוצאות של המבצע הזה והוא יימדד.
יצחק כהן: ניקח חברה חיצונית שתמדוד ביחידת זמן ומודלים קבועים כיצד התכנית הזו פעלה והשפיעה.
יצחק כהן: במהלך השנתיים-שלוש של הפעלת התכנית אנחנו נציג נתונים ונראה כיצד הדבר השפיע וכיצד הוא פועל - ואין לי שום ספק שהוא אכן יצליח בשיתוף פעולה של המשטרה, משרד העבודה והרווחה וכל היחידות.
יצחק כהן: אנחנו נבסס זאת ונפעיל זאת כיחידות קבועות.
דוד אזולאי: כבוד השר, הייתי רוצה לשאול מתי מתחילים בתכנית הזאת שכבר נכנסת לביצוע - האם זה בשנת התקציב הנוכחית, או שאנחנו מחכים לאסון הבא, חס ושלום?
יצחק כהן: אנחנו מנתקים זאת מדיוני התקציב.
יצחק כהן: מכיוון שהדבר דחוף ובוער, אנחנו מיד נתחיל עם זה.
יצחק כהן: נגבש צוות חשיבה ונצא לדרך.
דוד אזולאי: נציג המשטרה, המשרד לבטחון פנים.
רפ"ק שרון ולדניגר: לגבי התכנית שכבוד השר הציע, מאחר שהיא איננה בפניי ואני לא יודעת אם היא נמצאת בפני מישהו מהיושבים כאן שהוא לא מתוך משרד הדתות, אני חושבת שיש בעיה להתייחס.
רפ"ק שרון ולדניגר: זה לא יהיה רציני, כי צריך לראות את פרטי התכנית כדי שאפשר יהיה להתייחס בצורה רצינית.
רפ"ק שרון ולדניגר: באופן כללי, מה שאני יכולה לומר זה שהמשטרה עובדת בשיתוף פעולה עם גורמי הרווחה מזה מספר שנים, מאחר שכבר לפני הרבה שנים היתה הבנה שבאכיפה לבד לא נוכל להתמודד עם התופעה הקשה של אלימות במשפחה, של אלימות בין בני זוג, והמשטרה היום עובדת בשיתוף פעולה עם גורמי רווחה, כאשר גורמי הרווחה נכנסים במקביל להליך הפלילי.
רפ"ק שרון ולדניגר: לגבי שיתוף של כל גורם אחר, צריך לבחון את זה לגבי כל הליך והליך, אם יש מקום, האם זה עומד בקנה אחד עם החוק, האם זה עומד בקנה אחד עם נוהלי המשטרה.
רפ"ק שרון ולדניגר: בוודאי שאי אפשר להתייחס לכך בצורה כזו כאשר הדברים אינם מפורטים בפנינו.
יצחק כהן: אני מקווה שאין לך ספק שזה עולה בקנה אחד עם החוק.
יצחק כהן: השאלה היתה כנראה שאלה מיותרת, אבל מכיוון שאתם תשותפו בצוות החשיבה ואתם תצטרכו לשלוח נציג קבוע לצוות, אתם תהיו סביב שולחן הדיונים באופן קבוע, ואני מאד מקווה ששיתוף הפעולה יהיה פורה.
רפ"ק שרון ולדניגר: אנחנו נשמח לשתף פעולה, כמובן כל גורם, כי המטרה של כולנו היא מטרה זהה.
רפ"ק שרון ולדניגר: כאשר נקבל תרשים כללי לפחות של התכנית, אפשר יהיה באמת להתייחס אליה, אבל כל מאמץ מצד כל גורם יתקבל כמובן בברכה על ידי המשטרה ויזכה למירב שיתוף הפעולה.
יצחק כהן: כולל שליחת נציג לצוות החשיבה.
דוד אזולאי: אני מאד מקווה שלא נזדקק לחקיקה ולכל הפרוצדורה, כי אז יעברו הרבה מים בנחל והסכנה הרבה יותר גדולה.
דוד אזולאי: אני חושב שזאת יוזמה ברוכה, ובהחלט התכנית צריכה להיות מוצגת בפני כל הנוגעים בדבר על מנת ליצור את שיתוף הפעולה הגדול ביותר עם כל הנוגעים בדבר.
דוד אזולאי: נציג משרד העבודה והרווחה, מר חיים פוזנר.
חיים פוזנר: כבוד הרבנים, כבוד השר, חברי הכנסת, חבריי, המהלך לא יכול להיות קצר וקשה מאד למדוד דברים כאלה בתקופה קצרה.
חיים פוזנר: כל המהלך הזה גם של שינוי אווירה כללית, גם השפעה על מערכת החינוך, גם פיתוח מודלים כאלה או אחרים - ומיד אתייחס לזה - זה מהלך מאד ארוך ופרמננטי, וכן מאד קשה להכחיד את התופעה.
חיים פוזנר: צריך לצמצם אותה, יהיה קשה להכחיד אותה וצריך להיות ריאליים ולהבין שלא מדובר ב"זבנג וגמרנו".
חיים פוזנר: זהו תהליך ארוך, ממושך, וצריך לעשות אותו בכוחות משותפים.
חיים פוזנר: יש היום מערכות מורכבות שפועלות בעניין - אין הצלחה מלאה, אבל הן פועלות בעניין.
חיים פוזנר: יש מקלטים לנשים מוכות, יש לנו מרכזים למניעת אלימות, תחנות ייעוץ בחיי הנישואין, יש לנו גם מערכות מיוחדות לציבור דתי וחרדי שפיתחנו בשנים האחרונות, יש מרכז חירום לילדים, יש מערכת חקיקה מסועפת כאשר אנחנו עובדים בשיתוף עם פקידי סעד, קציני משטרה, בכל התחומים האלה, וכל זה כמובן לא מספיק נוכח המצב שקיים היום.
חיים פוזנר: אנחנו מודעים לכך שצריך אכן את המעורבות של כל הגורמים בקהילה, וזה כבר קיים.
חיים פוזנר: היום, המרכזים למניעת אלימות, כולם בקשרים עם הרבנים.
חיים פוזנר: במידה שיש למשפחה איזשהו קשר והיא מוכנה להיות מושפעת, יש להם קשר עם הרבנים השכונתיים ועם אחרים, אבל ברור לנו שאנחנו צריכים לשתף את כל הגורמים בקהילה, ומדובר בראשי רשויות, מנהיגות פוליטית, רבנים, וזה מובילי דעת קהל אחרים.
חיים פוזנר: עבודה פרטנית עם כל משפחה זו עבודה מאד ממושכת, קשה ומייגעת ופחות אפקטיבית.
חיים פוזנר: לנו יש גם הצעה קונקרטית, מעבר לדברים כלליים.
חיים פוזנר: יש לנו צוותי היגוי ברשויות המקומיות, שלמעשה כל הגורמים שותפים בהם - משטרה, משרד הבריאות, מרכזים למניעת אלימות, מחלקות לשירותים חברתיים.
חיים פוזנר: יש לנו היום ברשויות המקומיות צוותי היגוי משותפים, שבהם יושבים כל הגורמים בקהילה ביחד: הגורמים ברשות המקומית, משרדי ממשלה, משטרה, מרכזים למניעת אלימות ואחרים, ונראה לי שצריך להצטרף לתוך אותה מערכת ולראות איך מרחיבים אותה גם לתחומים אחרים ואולי לאוכלוסיות אחרות.
חיים פוזנר: אני עכשיו בא עם הצעה קונקרטית.
חיים פוזנר: אם רבני השכונות מעוניינים ומוכנים להיכנס לתחום הזה בצורה יותר מסיבית ממה שכבר הוצג כאן שהם נכנסים, אנחנו מוכנים להקים צוות היגוי משותף כדי להכין סדנאות ראשונות, מודולות מקצועיות, בשיתוף עם משרד הדתות כדי לקדם אותם גם מבחינת האוריינטציה הכללית והמקצועית בעניין הזה, לעשות הערכה אחרי הפגישות הראשונות, לראות איפה אפשר לתאם יותר, איפה אפשר יותר ללכת ביחד, איפה הבעיות במעבר בין בעלי מקצוע אחרים, ולקדם את העניין.
חיים פוזנר: תודה.
דוד אזולאי: נציגת נעמ"ת.
רונית לב ארי: שמי רונית לב ארי, נציגת נעמ"ת ועוסקת הרבה שנים בנושא.
רונית לב ארי: קודם כל, אני רוצה מאד מאד לברך, בשם נעמ"ת, וכן להתנצל בשם מר אלי בן-גרא, יושב-ראש איגוד העובדים הסוציאליים שברגע האחרון נבצר ממנו לבוא, על המפגש הזה ועל ההתגייסות של שני הרבנים הראשיים לנושא הזה, וכן שר הדתות, הצמרת הדתית במדינת ישראל, גם במגזר הערבי.
רונית לב ארי: במשך שנים אני מרגישה שצריך לעשות את זה, ובכל זאת מר פוזנר דיבר על ועדות, ומאד חשוב ברמה המקומית שיהיו בוועדות הרבנים המקומיים, אבל ברמה הלאומית של האקלים החברתי והאווירה, יש לדעתי מקום מיוחד לאנשים כמוכם שבאמת מביאים איזשהו מסר כללי.
רונית לב ארי: אני רוצה דווקא להתייחס לנושא של אלימות כלפי ילדים, שאני רואה בכך את השורש ואת הבסיס, ואם יורשה לי - לא פעם, אנשים שמכים את הילדים בברוטליות, נתלים בפסוק: "חושך שבטו שונא בנו", והם עושים מזה אידיאולוגיה.
רונית לב ארי: אני רוצה להביא זאת לתשומת לב כבודכם.
רונית לב ארי: אני חושבת שכאן, מצד אחד יש את אנשי המקצוע, העובדים הסוציאליים, וכמו שמר פוזנר אמר, אני גם מצטרפת יחד עם חברתי מויצו ועם כל המומחים - אני בטוחה שכולנו נהיה מוכנים, אם יסכימו, לקבל גם את הנשים כמומחיות, לעזור בהדרכה, ואני כאן מזמינה את כל הפורום המכובד לבקר במקלט לנשים מוכות של נעמ"ת בתל-אביב שפועל עם משרד העבודה והרווחה בעיריית תל-אביב - לבוא ולהתרשם מקרוב, לשמוע את הדברים.
רונית לב ארי: אני חושבת שהבעיה היא בעיה מורכבת, קשה, כאשר אלימות במשפחה יוצרת חברה אלימה.
רונית לב ארי: משם יוצאים האלימים.
רונית לב ארי: זה לא סתם שרצח בחור במגזר הערבי, ועצוב מאד שמישהו בא וניסה להאשים ציבור שלם.
רונית לב ארי: אתמול הייתי בערערה, שם דיברה יושבת-ראש נעמ"ת חדווה אלמוג, שאסור לנו להאשים ציבור, ואני מוכנה לחתום, בלי להכיר את המשפחה, שאותם רוצחים שרצחו, לא באים ממשפחות דמוקרטיות וחמות.
רונית לב ארי: אין כאן שאלה בכלל.
רונית לב ארי: כנ"ל הרוצח של רבין זכרו לברכה.
רונית לב ארי: הוא לא בא ממשפחה דמוקרטית.
רונית לב ארי: אני חושבת שקודם כל צריך להסתכל על המשפחה.
רונית לב ארי: אני לא רוצה להיכנס לכך כי זה נושא מורכב עם דינמיקה, עם חוקים וכללים - יושב כאן מר אלי בן דהן, מנכ"ל בתי הדין, שהוא שותף שנים למאמצים בנושא הזה בבתי הדין הרבניים.
רונית לב ארי: אני מאד תומכת ברעיון של יחידות סיוע, כמו יחידת הסיוע בבית דין למשפחה, אני חושבת שזה רעיון חשוב.
רונית לב ארי: יש הרבה מה להגיד ולעשות.
רונית לב ארי: גם אנחנו, כנעמ"ת, נשמח מאד לשתף פעולה, לעזור ביידע שלנו כדי לראות את הייחודיות של הציבור הנכבד הזה, והרבנים הראשיים במיוחד וצמרת משרד הדתות בנושא הזה.
דוד אזולאי: נציגת ויצו.
חיה ליאונוב: בוקר טוב.
חיה ליאונוב: אני באמת מברכת את כל האנשים שכאן התכנסו, כי אני חושבת שהצמרת של הציבור הדתי, כמו צמרת הציבור הפוליטי והצמרת של הציבור החרדי, צריכה לתת את הדעת על הנושא.
חיה ליאונוב: היום נגזר דינו של ארז טבעוני - שני מאסרי עולם מצטברים והוא לא יוכל לבקש חנינה.
חיה ליאונוב: המקרה קרה לפני ארבעה חודשים במקלט שבו האמא שהתה אצלי שבעה חודשים עם שני הילדים.
חיה ליאונוב: זה קשה, זה קשה, קשה מאד - קשה כבן-אדם, קשה כאיש טיפול, קשה בכלל בחברה שלנו לתפוס שאבא יכול לגרום נזק לילדים.
חיה ליאונוב: אני חושבת שחשובה ההתחברות, חשובה העזרה של אנשי המקצוע, ואני חושבת שכאן נעמ"ת, ויצו, ובכלל ארגוני הנשים ואנשי המקצוע שיודעים ועובדים בתחום הרבה מאד שנים, יכולים לתת עזרה, יכולים לתת הדרכה ויכולים לתת גב וכתף.
בבכי ממרר: בהחלט יש לנו ידע, יש לנו נכונות לתת הדרכה, לתת יחידות עזרה לרבנות - אני חושבת שבהחלט אנשי מקצוע, העובדים הסוציאליים, צריכים להשתלב מצד הארגונים, מצד שירותי הרווחה, בהחלט ליצור מערך שיהיה בו קישור בין כל הגורמים, בין יחידות המשטרה ובין שאר הגורמים, כדי שלא יפלו בין הכיסאות ושלא ייגרם נזק לא לילד ולא לאשה, וחס וחלילה גם לא לגבר שבהחלט הוא רוצה את המשפחה שלו, אבל כנראה שיש דברים שבהם צריך לעזור לו כדי לקיים את המשפחה בצורה הטובה ביותר.
בבכי ממרר: אנחנו רוצים להציל את הנפשות.
בבכי ממרר: במידה שהמשפחה הזאת לא יכולה להתקיים ביחד, בהחלט לסייע לה להיפרד בדרך הולמת ובריאה כדי שכל אחד יוכל לחיות, ולא למות בתוך המשפחה.
בבכי ממרר: זאת הכוונה ואני חושבת שזה המודל המרכזי שאנחנו רואים אותו באמת, אחרת זו תהיה המגיפה של השנה ושל המאה הבאה.
בבכי ממרר: זה הטרור הפנימי שלנו.
בבכי ממרר: דיברנו קודם על טרור חיצוני ועל טרור מאנשים אחרים.
בבכי ממרר: אני חושבת שקודם כל צריך להסתכל בתוך הבית ובתוך המשפחה, והשאיפה שלנו באמת להגן על הדמויות והנפשות הפועלות ולסייע כאנשי מקצוע.
בבכי ממרר: תודה רבה.
דוד אזולאי: נציגת אמונה.
הרבנית שלומית רוזן: רציתי לדבר בשני כובעים שאני נמצאת בהם - הכובע של נציגות אמונה שאנחנו רואים את המציאות הזאת במערכת ארצית, כשניסינו בכוחות הדלים שלנו להקים מרכזים לייעוץ לנשים בכמה מקומות בארץ ומנסים לעזור בתחום המניעה וכן בתחום הטיפולי.
הרבנית שלומית רוזן: יש לנו צוות גדול מאד של נשים שעוסקות בייעוץ - גם משפטי, גם סוציאלי וגם פסיכולוגי.
הרבנית שלומית רוזן: הכובע השני שאני רוצה לייצג כאן, וזה אולי באמת הודות לשיתוף פעולה נפלא שיש לנו עם הרבנים הראשיים ועם משרד הדתות, להכשיר מנחות להעשרת הזוגיות בתחום הקהילתי.
הרבנית שלומית רוזן: המנחות שלנו פרוסות על פני כל הארץ, באות אלינו נשים שלומדות מהגולן ועד באר-שבע.
הרבנית שלומית רוזן: פרוייקט נוסף שאנחנו מנסים לעשות בו ביכולת הקטנה שלנו זה פרוייקט שנקרא "אחוות" והוא הכנה של מדריכות ומנחות לזוגיות ומדריכות לזוגות עצמם ולכלות לפני החתונה.
הרבנית שלומית רוזן: אנחנו מכשירות מדריכות כלות שיעסקו בהכנה לא רק של הכלה, אלא של הזוג, לפני הנישואים - דתיים ולא דתיים - לתת להם כלים אולי למניעה ראשונית, זאת אומרת לתת את הערכים הנכונים איך לבנות נכון את הזוגיות ואת ההורות.
הרבנית שלומית רוזן: יש לנו גם הכשרה של מנחות להורות.
הרבנית שלומית רוזן: בהקשר זה הייתי רוצה לציין דבר אולי באופן אישי.
הרבנית שלומית רוזן: אני חושבת שאחד הדברים שצריך כאן זה אולי לצאת בקריאה לכלי התקשורת לפרסם פחות את כל מקרי האלימות - אולי את הענישה ולא את המעשים עצמם על כל הפירוט שלהם.
הרבנית שלומית רוזן: אני חושבת שכל מעשה כזה שמקבל פירוט כל כך נרחב על ידי כלי התקשורת, מעורר גירוי לאנשים שלא צריכים הרבה כדי לתת להם את הדחיפה לעשות את מה שהם עושים.
הרבנית שלומית רוזן: אני חושבת שכבוד הרבנים כבר דיברו על כך שהתורה והדרך היהודית מורה באמת את הדרך של רחמנים ולתת את היכולת הזאת כפי שאמר כאן קודם המנחה: "רחם אב על בנים", אני חושבת שהדרך של "חושך שבטו שונא בנו" זאת לא הדרך, אלא היכולת יכולה להיות גם באמירה ובדיבור, זה לא תמיד צריך להיות במכות.
הרבנית שלומית רוזן: לתת באמת את יכולת החינוך ולא רק את יכולת הענישה.
הרבנית שלומית רוזן: התורה רואה באמת בכל גורם של אלימות דבר שלילי ביותר, וזה אולי אחד הדברים שאנחנו מנסים להנחות את כל העובדות שלנו בתחום הזה - לתת להן את הדרך לתת כלים להתמודד עם אותם צרכים שנובעים מתוך המציאות שלנו בארץ.
דוד אזולאי: אני מבקש מהרב בן דהן להציג את הדברים ולהיכנס יותר לפירוט איך התכנית הזאת יכולה להשתלב עם כל הגופים שקיימים היום.
דוד אזולאי: היום, כולנו יודעים שהכלות מקבלות הדרכה.
דוד אזולאי: האם גם החתן מקבל איזושהי הדרכה?
הרב דוד שפירא: זה התחום של הרבנות, לא שלו.
אליהו בן דהן: אני רוצה לומר שלושה דברים בנושא של אלימות במשפחה והקשר לבתי הדין הרבניים.
אליהו בן דהן: ראשית, בכנסת הקודמת, במאמץ משותף שלנו יחד עם הוועדה למעמד האשה, נחקק חוק בכנסת ותוקן החוק למניעת אלימות במשפחה כך שגם בתי הדין הרבניים יהיו מוסמכים להוציא צווי מניעה ולהרחיק בן זוג אלים מן הבית, גם ללא התנאים שהיו קודם.
אליהו בן דהן: בתי הדין הרי מעצם טבעם עוסקים בדיני משפחה, בחיי משפחה ובהתדיינויות שבין בני זוג.
אליהו בן דהן: לפני תיקון החוק, לבתי הדין היתה סמכות לטפל בהרחקות בעלים או בן זוג אלים אך ורק אם זה היה במסגרת התדיינות בנושא גירושין.
אליהו בן דהן: ללא התדיינות כזאת לא היתה לבתי הדין הרבניים שום סמכות להיכנס לעובי הקורה בנושא של אלימות, ובעקבות תיקון החוק אנחנו גם תיקנו תקנות שאושרו ונחתמו עוד בכנסת הקודמת, כך שהיום יש גם תקנות שקובעות סדרי דין מיוחדים לנושא של אלימות במשפחה.
אליהו בן דהן: בסך הכל, אנחנו יודעים שסדרי הדין זאת המסגרת שלפעמים היא מסגרת קצת נוקשה להתדיינות, כמו למשל נושא של סמכויות מקומיות.
אליהו בן דהן: בנושא של אלימות במשפחה, בגלל הפיזור של מקלטים לנשים מוכות והמציאות הזאת שבדרך כלל אשה מוכה תעדיף לשהות במעון לנשים מוכות שאיננו בעירה אלא דווקא בעיר אחרת.
אליהו בן דהן: ..
חיה ליאונוב: זו אפילו חובה.
אליהו בן דהן: לא אגיד חובה מוחלטת, אבל כעדיפות ראשונה בוודאי זה כך.
אליהו בן דהן: את יודעת שאני ביקרתי כמעט בכל המעונות ושוחחתי הרבה עם נשים שם.
אליהו בן דהן: אנחנו תיקנו למשל את התקנות לעניין החוק של אלימות במשפחה כך שהסמכות המקומית לא תהווה בעיה, זאת אומרת אם אשה נמצאת במעון לנשים מוכות בירושלים והיא מתגוררת בחיפה, היא תוכל להתדיין בירושלים במקום המוגן על ידי המעון לנשים מוכות ועל ידי העובדים המיוחדים, כדי למנוע את ההיחשפות שלה למקומו של הבעל.
אליהו בן דהן: זו דוגמה אחת, יש לנו עוד דוגמאות רבות נוספות שאנחנו בעניין הזה הלכנו לקראת בני הזוג הסובלים מאלימות, ובלבד שנוכל להקל עליהם ככל האפשר.
אליהו בן דהן: אני מציין נקודה זאת כאן, כי בסך הכל צריך להעלות את המודעות לכלל הציבור, בעיקר אולי אפשר לומר לציבור הדתי והחרדי שלרוב נמנע מלהגיש תביעות כלפי בן זוג בנושא אלימות במשפחה, מכל מיני סיבות וכן בגלל המבנה המיוחד של תא המשפחה הדתי.
אליהו בן דהן: כאן יש לו אפשרות להגיש את התביעה הזאת לתוך מסגרת שהיא מבינה את המבנה ואת המורכבות של התא המשפחתי, וגם תנהג בהתאם לכך בדרך שבה יחליטו הדיינים איך לנהוג כלפי בן הזוג האלים.
אליהו בן דהן: נקודה שניה היא בנושא יחידות הסיוע.
אליהו בן דהן: כבר קדמוני הרבנים הראשיים והזכירו - אנחנו כבר לפני שבע שנים איבחנו והבנו שיש צורך חיוני שליד בתי הדין הרבניים יהיו עובדות סוציאליות שיסייעו לבתי הדין הרבניים, יסייעו לדיינים בעבודה השוטפת.
אליהו בן דהן: גם בסיוע של הלובי החברתי, קיבלנו מספר תקנים, אבל עדיין החסר הוא גדול מאד, ואם מדברים על השוואה למערכת של בתי המשפט למשפחה, שם לכל שופט מוצמד או מוצמדת.
חיים פוזנר: בחוק, אבל לא נתנו את התקנים.
אליהו בן דהן: ברוב בתי המשפט זה כך.
אליהו בן דהן: אני מסכים לקבל את מה שיש לך, חיים.
אליהו בן דהן: לכל שופט יש עובד סוציאלי או עובדת סוציאלית שמוצמדת לשופט כדי שתסייע לו בטיפול בתיקים.
אליהו בן דהן: נכון שעדיין אין לכל השופטים כולם, אבל לגבי מירב השופטים זה כך.
אליהו בן דהן: בבתי הדין הרבניים אנחנו מדברים בקושי על עובדת אחת לבית דין שלם.
אליהו בן דהן: אם ניקח את תל-אביב שיש שם למעלה מעשרה הרכבים, יש עובד אחד בלבד, או בירושלים חמישה הרכבים עם עובד אחד.
אליהו בן דהן: כנ"ל בחיפה, חמישה הרכבים, יש עובדת אחת בלבד שבוודאי איננה יכולה לתת את השירות הנדרש.
אליהו בן דהן: למרות הרצון הטוב והמקצועיות הגדולה שהן מגלות, הן לא יכולות לתת את השירות ואת הצורך האמיתי.
אליהו בן דהן: בעניין זה גם הכנו תכנית למשרד האוצר.
אליהו בן דהן: אנחנו כולנו יכולים לדבר על הרבה דברים, אבל הכסף הוא בהחלט גורם חשוב.
אליהו בן דהן: חבל מאד שהנושא הזה לא מקבל את הביטוי האמיתי שלו בצרכים התקציביים.
אליהו בן דהן: בכל אופן, לדעתי בתקציבים לא גדולים, ניתן לבנות יחידות סיוע כאלה שתהיינה בכל בית דין באופן שיהיה לפחות לכל הרכב שיפוטי עובד או עובדת סוציאלית אחת, שהיא תשנה באופן מהותי את ההתייחסות לבעיות המשפחתיות באופן מקצועי, כפי שנדרש היום בתקופת החיים המודרנית.
אליהו בן דהן: נקודה שלישית שאני רוצה להעלות כאן, שאנחנו נתקלים בה במסגרת העבודה של בתי הדין הרבניים זה הנושא של חוסר התיאום או סינכרוניזציה בין כל המערכות המטפלות בענייני משפחה, ואסביר למה אני מתכוון.
אליהו בן דהן: במסגרת התדיינות של בני זוג בבתי הדין הרבניים, שמעצם טבעה עוסקת, מלבד המהות - להתגרש או לא להתגרש ואיך להתגרש, יש גם תמיד צדדים נלווים של נושאי רכוש, נושא של ילדים וכו'.
אליהו בן דהן: לא תמיד הנושא של אלימות במשפחה עולה וצף במסגרת הדיון ולפעמים יש לגורמים המקצועיים האחרים - לשכות הרווחה או פקידי סעד או גופים אחרים שעוסקים בטיפול בענייני משפחה - מידע על משפחות מסויימות שיש בהן בעיות כאלה של אלימות מילולית ופיסית.
אליהו בן דהן: כאן אני בא בקריאה לכל הגופים - צריך למצוא את המנגנון שבו יהיה יידוע של הגורמים המקצועיים לבתי הדין הרבניים כדי שהם בהחלט יקבלו את זה כנתון שלא תמיד עולה מצד בני הזוג, והנתון הזה יכול לשנות בהרבה מאד את ההתייחסות של בית הדין לאותו תיק, לאותם בני זוג, הן במסגרת צורת ההתדיינות, משך ההתדיינות, רציפות הדיונים, המשקל שיינתן לטענות שיועלו.
אליהו בן דהן: אני כאן יוצא בקריאה ואני חושב שצריך למצוא את המנגנון הזה של העברת המידע באופן מלא לפחות למערכת בתי הדין שהיא מערכת שעוסקת בחיי המשפחה, ובטוחני שהמידע הזה שיגיע, בוודאי יתרום את חלקו במניעה ובזירוז הטיפול בתיקים.
אליהו בן דהן: תודה רבה.
אליהו בן דהן: אני מסכים בעיקר בנושא של סדרי משמורת, בנושא של אלימות לא.
חיה ליאונוב: צריך אולי לשאול את השאלות ולהוסיף את זה כסעיף.
אליהו בן דהן: זה נכון, אבל זה קצת יהיה מוזר.
אליהו בן דהן: כשדנים על כל בני זוג, יגידו: יש אלימות במשפחה?
דוד אזולאי: הרב בן דהן, יכול להיות שבמקרה כזה אולי צריך לבדוק אפשרות שפעם בשבוע הצוות הזה יתכנס וידון על אותם מקרים חריגים ולשלב בכך את כל הגורמים האחרים, אם זה נציג המשטרה, העובדת הסוציאלית, יועץ משפטי שיהיה בתוך הצוות הזה, כי מה שיקרה אחר כך - ברוך השם, אני שומע שיש כאן הרבה גופים.
דוד אזולאי: להוסיף כאן עוד גוף...
אליהו בן דהן: צריך להיות תיאום.
דוד אזולאי: צריך למצוא את התיאום, אחרת מרוב גופים, לא נראה את הטיפול.
חיים פוזנר: אנחנו, פקידי סעד לסדרי דין, מגישים תזכירים לבתי הדין הרבניים, ומה שנאמר כאן על ידי הרב, שלמעשה אנחנו נוציא הנחייה - אני כבר אומר זאת - שבתוך התזכירים האלה יתייחסו גם לנושא אלימות במשפחה.
חיים פוזנר: אין קל מזה, ואז בתזכירים שיגיעו נניח בעוד חודש לבתי הדין, תהיה התייחסות לנושא הזה.
בקשי דורון: תזכירים בדרך כלל זה רק כשיש בעיה של ילדים.
דוברת: אבל יש גם תזכירי אלימות.
חיים פוזנר: גם אם יהיה תזכיר בנושא ילדים וגם על דברים אחרים, אנחנו ננחה להתייחס במיוחד אם יש שם רקע של אלימות במשפחה.
הרבנית שלומית רוזן: האם זה יהיה רוטיני?
חיים פוזנר: רוטיני.
יצחק כהן: מר פוזנר, אתם מיידעים גם את המשטרה?
חיים פוזנר: על פי החוק, תלונה בקשר לאלימות יכולה להגיע או לפקיד סעד או לשוטר, ויש החלפת מידע.
יצחק כהן: נניח כשזה לא הגיע למשטרה, זאת אומרת האשה לא התלוננה.
ציפי נחשון גליק: אז ממליצים לה ללכת.
ציפי נחשון גליק: לא מגישים תלונה בשמה.
יצחק כהן: אתם לא מעבירים את המידע למשטרה?
חיים פוזנר: על פי החוק, יש צוות משולש שכולל את נציג הפרקליטות, נציג המשטרה ופקיד סעד, שברגע שיש מידע, הם גם מתייעצים ביניהם אם להמשיך בתהליך פלילי או לא להמשיך בתהליך פלילי, או תהליך טיפולי וכן הלאה, זאת אומרת גם אם התלונה מגיעה למשטרה.
דוד אזולאי: מה קורה אם בכל זאת זה לא הגיע לידיעת המשטרה, זה הגיע לבית הדין.
דוד אזולאי: לא היתה תלונה במשטרה.
יצחק כהן: כשאתה מגיש תזכיר כזה על אלימות, אתה מעביר העתק ממנו למשטרה?
יצחק כהן: מדוע?
חיים פוזנר: כי לפי החוק צריך להגיש את זה רק לשופט או לדיין.