GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אזולאי: אם כך, לאיזה אחוז מהשכר הממוצע של הרשות המקומית מגיע המציל?
אהרון עוזיאלי: אני אומר שוב, בלי טובות של אף אחד, שכרם הקובע של המצילים היום הוא כבר גבוה בהרבה לעומת יתר העובדים ברשות.
אהרון עוזיאלי: בלי קשר לשום דבר, במובן האבסולוטי, שכרם הקובע לגמלאות הוא גבוה.
אהרון עוזיאלי: הוא גבוה מכיוון שאוטומטית, מעבר לשכר המשולב, יש להם סדר גודל של אלפיים שקל תוספת מצילים שהיא פנסיונית.
דוד אזולאי: אני מבקש מנציג המצילים להסביר, אני רואה כאן תלוש משכורת הסותר את הדברים שנאמרו.
דוד אזולאי: התלוש כאן מדבר על 2,150 ש"ח נטו.
דוד אזולאי: בכמה שנות ותק מדובר כאן, מה אחוזי הפנסיה?
אבי אפייה: מציל מתחיל עובד שנים רבות בתור עוזר על מנת ללמוד את המקצוע.
אבי אפייה: היום הולכים לקורס של שלושה שבועות והופכים למציל, זה דור העתיד.
דוד אזולאי: מהן שעות העבודה של המציל במשך כל השבוע?
דוד אזולאי: מה אתם עושים בחורף?
אבי אפייה: שעות העבודה של המציל הן מצאת החמה עד צאת הנשמה, משבע בבוקר ועד שבע בערב, הוא עובד 12 שעות ביום, יום יום למעט יום כיפור, זה היום היחיד בו מותר לא להופיע לעבודה.
מרינה סולודקין: מה לגבי תשעה באב?
אבי אפייה: בתשעה באב עובדים יום מלא.
אבי אפייה: מציל עובד כל יום מהשעה שבע בבוקר ועד שבע בערב, כל יום, אין יום חופשי, אין שבת חופשייה, אין חופשת חג, הרי רוב ימי החג הם בעונת הקיץ במהלך חצי שנת עבודת המציל.
גדעון עזרא: רק מציל אחד יש בתחנת הצלה?
אבי אפייה: שלושה מצילים יושבים באותה תחנת הצלה.
אבי אפייה: שלושתם צריכים לסרוק את המים ומתוך אלפי האנשים השוחים במים, המציל צריך לדעת מי עומד לטבוע.
אבי אפייה: המקצוע שלנו לא דומה לכבאי האש.
אבי אפייה: שם למשל, הכבאים יושבים בחדר עד שמזעיקים אותם ורק אז הם מחלצים.
אבי אפייה: בעבודה שלנו, אנחנו צריכים לסרוק את המים כל היום ולבדוק מי עומד לטבוע או מי פוטנציאל עתידי להגיע למים ולטבוע.
דוד אזולאי: כמה מצילים יש בחוף אחד?
אבי אפייה: שלושה מצילים.
אבי אפייה: הגזרה היא 150 מטר, 75 מטר מכל צד.
אבי אפייה: כלומר, בכל גזרה של 150 מטר - שלושה מצילים, אבל הם חולשים על קילומטרים.
דוד אזולאי: באותה גזרה נמצאים רק שלושה מצילים?
אבי אפייה: כן, רק שלושה מצילים כל היום שמתחלפים ביניהם.
דוד אזולאי: אני מבין מדבריך ששלושה מצילים נמצאים באותה גזרה מהבוקר ועד הליל.
אבי אפייה: נכון.
דוד אזולאי: אם כך, כמה מצילים יש בכל רשות מקומית?
אבי אפייה: זה תלוי במספר התחנות.
אבי אפייה: בחוף של עשרה קילומטר יש שבע תחנות, אז תעשה את החשבון ואז תבין את ההבדל בין כמות התחנות שיש בחופים לבין כמות המצילים.
אבי אפייה: אותם מצילים עובדים מהבוקר, כל יום, כל השבוע ואין להם חופש.
אבי אפייה: מה קורה?
אבי אפייה: האדון הנכבד הזה טוען שהוא נותן לי חופש בחורף.
אבי אפייה: הוא לא נותן לי כלום, הוא עושה לעצמו טובה, הוא לא צריך לשלם לי בחורף.
אבי אפייה: אני מעונין לעבוד בחורף, אני אראה לכם מכתבים שכתבתי לרשות שאני מעונין להיות מועסק בחורף, אבל לא כדאי להם להעסיק אותי בחורף.
אבי אפייה: באותה חצי שנה המצילים עובדים 3,000 שעות ויותר, אם מחלקים זאת לאורך כל השנה, נשאר לי זמן עודף מהזמן המקורי של 42.5 שעות שבועיות.
אבי אפייה: למעשה, מהדברים של האדון הנכבד משתמע, שאני עובד רק חצי שנה.
אבי אפייה: אנחנו לא עובדים רק חצי שנה, אנחנו למעשה עובדים בסדר גודל של שלוש משרות.
אבי אפייה: אם נגדיר את המשרה שלנו ונקביל אותה למשרה של עובד רשות מקומית, היו צריכים להעסיק שלושה מצילים באותה משרה.
אהרון עוזיאלי: זה לא נכון, אתה עובד כאלפיים שעות בשנה.
אבי אפייה: אנחנו נותנים כאלפיים שעות עבודה בחצי שנה.
אהרון עוזיאלי: נכון, בחצי שנה עד שבעה חודשים.
דוד אזולאי: ואם המצילים היו עובדים במהלך כל השנה, כמה שעות הם היו צריכים לתת?
אהרון עוזיאלי: גם אלפיים שעות.
אבי אפייה: גם אלפיים שעות אבל הייתי עובד שבע שעות ביום, רואה את המשפחה שלי, מבלה איתה את השבת.
דוד אזולאי: אתה בחרת במקצוע הזה.
גיורא רוזנטל: גם בהסכם הזה הוא בחר.
אבי אפייה: אני מחזיק בפני תלוש משכורת בגובה של 2,000 שקלים.
יעקב אגמון: לא רצינו להביא לכאן תלושים, אני מחזיק בידי תלושים של 30,000 שקלים, לכן אני מציע שלא יעלו את ענין המשכורות.
אבי אפייה: אם האדון הנכבד אומר שתלושי המשכורת שלנו הם בגובה של 30 אלף שקל, מה שיעור הפנסיה, 30%, עשרת אלפים שקלים?
אבי אפייה: שייתן לנו עשרת אלפים שקל פנסיה, אנחנו חותמים על ההסכם.
אבי אפייה: הכל שטויות.
אבי אפייה: הוא מראה תלושים שאנשים יצרו מכיוון שהכניסו את ענין הרכב וזה יוצר תלוש מנופח.
אבי אפייה: השכר המשולם למצילים בפנסיה הוא 70% מתוך השכר המשולב, ובסך הכל מגיעים ל- 4,000 שקלים.
אבי אפייה: מה שקורה, שעובד עם 35 שנות ותק מרוויח 20 אלף שקל ברוטו ויוצא עם 5,000 שקל בפנסיה, ולכן הוא לא יצא לפנסיה לפני גיל 65.
אבי אפייה: למה הוא לא יצא לפני גיל 65?
אבי אפייה: איך הוא יפרוש לפני כן אם הוא לא יכול לקבל אחזקת רכב?
אבי אפייה: יוצא מזה שמציל לפני גיל 65 לא יכול לפרוש כי אחרת יהיו לו רק 25 שנות ותק הנותנות לו רק 50%.
אבי אפייה: הכל שטויות, הם מייצרים בלונים מנופחים.
אבי אפייה: בתל-אביב מייצרים מצב חדש.
אבי אפייה: יש לפני תלוש של עובד שפרש בשנת 1982 וקיבל 10,000 שקל פנסיה.
אבי אפייה: לא ביקשנו זאת.
דוד תמיר: האוצר אישר זאת.
דוד תמיר: משרד האוצר, פה, בחדר הזה, אמר:
דוד תמיר: אנחנו לא מכשירים את "הממזר" הזה, זה "ממזר" ואנחנו לא מוכנים לתת לו יד.
דוד תמיר: אבל חודשיים לאחר מכן הם חתמו על הסכם שכן הכשיר את ההסכם הזה.
אבי אפייה: כאשר מיכה גולדמן היה יושב ראש הוועדה, הסכמנו לפשרה שכפו אותה עלינו.
אבי אפייה: הסכמנו על 1,250 שקל תוספת פנסיונית, כתבו אתנו הסכמים במשך כל החורף, אבל שבוע לפני תחילת עונת הרחצה, החברים הנכבדים אמרו: האמנתם שנחתום על זה?
אבי אפייה: תהיו רציניים.
גיורא רוזנטל: אף אחד לא אמר דבר כזה.
אבי אפייה: יש פרוטוקול.
אבי אפייה: חבר הכנסת מיכה גולדמן אמר:
אבי אפייה: כאן יחתם המסמך, פה יסגר הענין.
אבי אפייה: לפני עונת הרחצה נתבשרנו שישבנו לשווא.
גיורא רוזנטל: תוציא את הפרוטוקול, שים אותו כאן שכולם יראו מה אמרנו ועל מה רצינו לחתום.
דוד תמיר: גיורא, על מה עמד ההסכם בשתיים לפני בוקר, על 200 שקלים שדיברת עליהם?
גיורא רוזנטל: אני מבקש שתוציא את הפרוטוקול ותראה לוועדה את הנאמר, לא היו דברים מעולם.
דוד אזולאי: הפרוטוקול יוכיח את הדברים.
דוד אזולאי: הפרוטוקול מקובל עליך?
גיורא רוזנטל: כן.
גיורא רוזנטל: תראה את הכתוב, שייראו כולם.
גיורא רוזנטל: כל עוד אתה אומר את האמת אני שותק.
עמית יעקב: רבותי, אני חושב, שלא רציני הדבר בוועדה מכובדת זאת שכל אחד ישלוף תלוש.
עמית יעקב: על כל תלוש של אלפיים שקל אני יכול לשלוף תלושים של 20 אלף שקל.
דוד אזולאי: אשמח מאוד באם גם מרכז השלטון המקומי וגם משרד האוצר יציגו תלושי משכורת.
עמית יעקב: זה לא מכובד.
דוד אזולאי: למה לא מכובד?
דוד אזולאי: כאשר אנחנו מציגים תלוש, אנחנו מדברים על עובדות.
עמית יעקב: ישנם גם תלושים של 20 אלף שקל, ולכן אני מבקש מיושב ראש הוועדה, לא לקבל שום סוג של תלוש מכיוון שכאשר מדברים על הממוצע, נתוני האוצר מדברים על הממוצע.
עמית יעקב: יש מקרים של עובד חדש שפרש ולעומת זאת עובד ותיק שיצא לגמלאות, ולכן אי אפשר לקחת תלוש של מסכן או עשיר ולעשות הכללה.
עמית יעקב: בקשר לדיון שהתקיים עם חבר הכנסת מיכה גולדמן.
עמית יעקב: בזמנו דובר על תוספת הצלה.
עמית יעקב: עכשיו יש להם ביד את הנושא של הסדרת הפנסיה עם תוספת מכובדת שהיא גדולה יותר מאותה תוספת שחבר הכנסת מיכה גולדמן הציע לפנסיה.
שלום בן-אבי: מה פתאום.
דוד אזולאי: ובכל זאת, מדוע הם שובתים?
עמית יעקב: בעבר, במסגרת לימודיי, עשיתי עבודה בנושא יחסי עבודה.
עמית יעקב: באותה עבודה ציינתי את שכר המצילים במסגרת מרכז השלטון המקומי, שהוא חריג.
עמית יעקב: רק למצילים יש הסכם קיבוצי מיוחד ובכל זאת הם שובתים, למה?
שלום בן-אבי: המצילים ברשויות המקומיות לא שבתו במשך 30 שנה.
עמית יעקב: שורש הרע בעבודה של המצילים הם תנאי העבודה והחוקים.
עמית יעקב: אנחנו יושבים כאן בבית המחוקקים ומכאן צריכה לצאת הקריאה לבדיקה מחודשת של החוקים והנהלים של חופי הרחצה.
עמית יעקב: כאן גם המקום לבדוק את תנאי העסקתם של המצילים.
עמית יעקב: למה המצילים מרגישים שהם עובדים קשה?
עמית יעקב: מכיוון שהם עובדים שבעה חודשים רצופים, ואני אומר, שזה מצב בלתי רגיל שאדם עובד שבעה חודשים רצופים ללא מנוחה.
עמית יעקב: זאת בעיה אמיתית המתישה את המציל ואת משפחתו.
עמית יעקב: גם למעביד יש בעיה מכיוון שהוא מקבל עובדים שחוקים ומותשים.
עמית יעקב: זאת בעיה שצריכה לבוא על פתרונה.
עמית יעקב: יש בעיות נוספות, כגון חוסר גמישות בהצבת המצילים.
גדעון עזרא: אני לא מבין, איך קורה שבשעה שבע בבוקר נמצאים שלושה מצילים, בשעות השיא שלושה מצילים ובשעות הצהרים יש גם שלושה מצילים?
גדעון עזרא: אני לא מבין את החוקים הללו.
עמית יעקב: החוקים הקיימים הם חוקים אבסורדיים.
עמית יעקב: אני דיברתי בענין עם משרד הפנים, אבל לא עזר דבר.
עמית יעקב: לכן אני אומר, הקריאה צריכה לצאת מכאן.
עמית יעקב: צריך לבדוק את החוקים.
עמית יעקב: המצב אבסורד, דווקא בחודש אפריל כאשר התלמידים עדיין לומדים ואינם בחופשה, בסוכת המציל ישנם שלושה מצילים, למרות שזאת עדיין תקופת חורף ואין עדיין מתרחצים.
עמית יעקב: לעומת זאת, בחודשי הקיץ, ביולי אוגוסט, שיא העונה, אלפי אנשים, ישנם גם שלושה מצילים.
עמית יעקב: אני חושב שצריך להגמיש את החוקים על פי שיקול דעתו של המנהל.
עמית יעקב: מה שקורה, בגלל שמגדירים למתרחצים תחום של 150 מטר בלבד, יוצא מכך שמכניסים אלפי מתרחצים לאמבטיה.
עמית יעקב: אנחנו פוגעים בתושבים עצמם.
עמית יעקב: אלפי מתרחצים מצאו פתרון לבעיה הזאת, יוצאים מהתחום המוכרז, מתרחקים ומתרחצים בחופים לא מוכרזים.
דוד אזולאי: אולי תסביר לי אדוני, מדוע משרד הפנים לא מביא את השינויים האלה בתיאום עם המצילים ומרכז השלטון המקומי?
דוד אזולאי: למה אתה צריך לחכות לדיון כזה בוועדה או עד לשביתת המצילים?
יעקב אגמון: הוא פנה בענין זה מספר פעמים.
יעקב עמית: אני זועק את הזעקה כאן בוועדה.
יעקב עמית: אני קול קורא ואני בא לבית המחוקקים ומבקש שהמחוקקים יבחנו את החוק ויבדקו איפה הליקויים.
יעקב עמית: תוספת שכר לא תפתור את הבעיה, המצילים נשחקים עם שיטת העבודה, הרשויות לא מקבלות שירות ובלי שינוי חקיקה לא יועיל דבר.
יעקב עמית: היו"ר דוד אזולאי: עם כל הכבוד למשרד הפנים, אני חושב שההסכם צריך להידון בין מרכז השלטון המקומי לבין המצילים.
יעקב עמית: משרד הפנים יכול להגיש המלצות לשינוי חקיקה, אבל לומר שצריך לשנות דברים כאשר מתנהל משא ומתן עם המצילים, אני חושב שזה לא שייך לענין.
יעקב אגמון: אני חושב, שהגיע הזמן לבחון את הנושא מחדש יחד עם משרד הפנים.
יעקב אגמון: יושב ראש מרכז השלטון המקומי והמנכ"ל התבטאו לא פעם שיש לבדוק את כל הנושא, את החוקים והכללים.
יעקב אגמון: יכול להיות שבשעות "מתות" לא צריך שלושה מצילים אלא רק מציל אחד.
יעקב אגמון: צריך לבדוק את המרחקים בין הסוכות, מספר האנשים, טיב ההכשרה, והדבר החשוב ביותר, מציל חדש, העסקה רציונלית לאורך כל השנה של המציל.
יעקב אגמון: ההצעה שלנו שבמשך הקיץ הוא יעבוד חמישה ימים בשבוע.
דוד אזולאי: מייד יקום נציג ההסתדרות ויאמר שזאת פגיעה בהסכמי העבודה.
דוד תמיר: לא, זה מתאים לנו.
יעקב אגמון: הם חתמו והסכימו שהתנאי לכל ההסדר הזה, שלא תתקיים העסקה בלתי אפשרית על המציל החדש.
יעקב אגמון: זה לא יתכן שמציל יעבוד כל כך הרבה שעות ואם הוא עושה זאת הוא הופך לרובוט.
דוד אזולאי: או שהוא לא עובד או שהוא לא עושה את עבודתו כראוי.
אבי אפייה: הרובוטים הללו מוכיחים את עצמם הלכה למעשה.
אבי אפייה: מדברים כאן פקידים, אנשי משרד.
אבי אפייה: אני מדבר מהשטח, אתה מבין את ההבדל?
דוד אזולאי: אתה מסכים לזה, שזה בלתי אפשרי שאדם יעבוד 12 שעות במשך שבעה חודשים?
דוד אזולאי: אתה רוצה לומר לי שהוא נותן את אותה תועלת של עובד העובד שמונה שעות?
יעקב אגמון: אני מבקש שהוועדה תרשום לעצמה את הפניה החשובה, להסדיר את נושא ההצלה, ואני בטוח שמרכז השלטון המקומי יתרום את תרומתו יחד עם ראשי הערים.
יעקב אגמון: חבר הכנסת גולדמן הציע הצעה, לפי דעתי פעל ביושר כאשר רצה לפתור את הסכסוך.
יעקב אגמון: לא היתה התחייבות בבית הזה שאנחנו חותמים על ההסכם.
יעקב אגמון: חבר הכנסת גולדמן לקח על עצמו לשכנע את משרד האוצר, את מרכז השלטון המקומי ואת הרשויות כדי לנוע ולהתקדם הלאה.
דוד אזולאי: רבותי, ראיתי את המסמכים, אבל אני מצטער לומר, לא היתה כאן שום החלטה.
אבי אפייה: לא אמרתי שהיתה החלטה.
דוד אזולאי: כך השתמע מדבריך.
אבי אפייה: אני חוזר בי.
אבי אפייה: אם אמרתי, טעיתי, אבל אני אומר שוב, במשך כל עונת החורף התקיימו דיונים.
דוד אזולאי: היתה המלצה של היושב ראש הקודם להגיע להבנה וההמלצה הזאת לא היתה מקובלת על משרד האוצר ולא על מרכז השלטון המקומי.
אבי אפייה: במשך ששה חודשים התקיימו דיונים.
דוד אזולאי: טרם קיבלנו תשובה על השאלות הבאות: ראשית, מה ההכשרה הדרושה על מנת להיות מציל?
דוד אזולאי: שנית, כרגע אנחנו ערים להקפאת שביתת המצילים, מתנהל משא ומתן, השאלה היא, מתי השביתה עומדת לפרוץ?
עמית יעקב: היא לא תפרוץ, נגיע להסכם.
דוד אזולאי: אשרי המאמין, אבל על פי רוח הדברים שנשמעים כאן, אני לא בטוח.
דוד תמיר: בנושא הכשרה מקצועית: אדם שרוצה להיות מציל, ראשית הוא משמש כעוזר למציל - נערי חוף - ורק כאשר הוא מגיע לגיל שהחוק מאפשר הוא עובר בחינה בהצלה בבריכה.
דוד תמיר: המקצוע הצלה בבריכה מחייב לימודים עיוניים במשך שלושה שבועות ובמקביל לימודים מעשיים בבריכה.
דוד תמיר: לאחר מכן הוא עובר תקופת הכשרה נוספת למצילי ים, תקופה של שלושה שבועות הכשרה בים.
דוד אזולאי: לאחר הכשרה של שלושה שבועות בבריכה ושלושה שבועות בים הוא מקבל תעודת מציל?
דוד תמיר: כן.
דוד תמיר: למעשה, המצב האידאלי, שאנשים יוצרים לעצמם את ההכשרה במשך הזמן.
דוד תמיר: עם כל הכבוד, האנשים שמדברים כאן יושבים במשרד ממוזג ולא מכירים את העסק מקרוב.
דוד אזולאי: לא נכון, הם מסתובבים בחופים ומכירים את העסק מקרוב.
דוד תמיר: זה לא המצב.
עמית יעקב: אני מגיע לחוף הים, נכנס לסוכת המציל ורואה שתמיד יש מציל אחד בתורנות שהולך לישון בתוך סוכת המציל.
דוד תמיר: אני אתן לכם דוגמה, בריכה בגודל של 20 על 50 מטר מכילה ביום שבת מקסימום 200-300 מתרחצים וארבעה מצילים.
דוד תמיר: לעומת זאת, חוף רחצה, טווח של 75 מטר ימינה, 75 מטר שמאלה, 300 מטר לתוך הים, שזה מה שהחוק מחייב, בנוסף לזה, שליטה על עוד 300 מטר צפונה ו- 300 מטר צפונה, רק שלושה מצילים.
עמית יעקב: וכמה עוזרים?
דוד תמיר: הלוואי שהיו עוזרים, תתנו.
דוד תמיר: החוק אומר: לא יפחת משלושה מצילים.
דוד תמיר: כלומר, לרשות יש אפשרות לתגבר על פי המצב בשטח.
דוד תמיר: זאת אומרת, מינימום שלושה מצילים.
דוד תמיר: חייבים לפחות שלושה מצילים, מכיוון שרוב הטביעות מחייבות מינימום שני מצילים.
דוד תמיר: מקרה טביעה מתחיל באחד ויכול להסתיים עם עשרה טובעים.
דוד תמיר: אם מצילים יוצאים עם סירת הצלה, זהו מצב ששני מצילים צריכים להיכנס להצלה והשלישי צריך להישאר בתחנה.
דוד תמיר: לא סתם קבע המחוקק את החוק.
דוד תמיר: החוק אומנם משנת 1964, אבל אנשי מקצוע ישבו וחשבו על האפשרויות.
דוד אזולאי: אתה מסכים אתי שהגיע הזמן לבחון מחדש את כל חוקי הרחצה?
דוד תמיר: כן, ללא ספק.
דוד תמיר: ישבנו עם המפקח הארצי והצענו הצעות.
דוד תמיר: אני רוצה לסכם.
דוד תמיר: דיברתם על שביתת המצילים, עם כל הכבוד, אנחנו לא שבתנו כל שעות היממה, נתנו שירותי הצלה מהשעות שמונה ועד שלוש.
דוד תמיר: אם בית המחוקקים הזה נזעק לנושא חיי אדם, מדוע מרכז השלטון המקומי או כל גורם אחר במדינת ישראל לא מוציא צווי ריתוק למשטרת ישראל במקומות של תאונות דרכים?
דוד תמיר: אין להשוות זאת לשביתת המצילים.
דוד תמיר: אנחנו נתנו שירותי הצלה, לא אמרנו שאנחנו לא נותנים שירותי הצלה, אנחנו ביקשנו הכרה בשעות לצורך פנסיה.
עמית יעקב: אתה מקבל משכורת במשך שנה וחצי עבור עבודה של חצי שנה.
דוד תמיר: אתה לא עושה לי טובה.
דוד אזולאי: חברי הוועדה מבקשים לדעת, על מה עומד הויכוח ביניכם לבין מרכז השלטון המקומי?
שלום בן-אבי: אני רוצה לומר לך, שמשרד האוצר מוכן לשלם תוספת, אבל הוא רוצה לשלם מהכיס של המצילים לחסל את העבודה המאורגנת.
שלום בן-אבי: למשרד האוצר יש טראומה עוד מאז שהשר יעקב נאמן אמר, שיש עובדים המרוויחים בשבת על שעת עבודה 475%.
שלום בן-אבי: משרד האוצר קיבל הוראה לרדת מהערך הזה.
שלום בן-אבי: החוק אומר, אדם שעובד בשבת יש לתת לו יום חופשי חלופי.
שלום בן-אבי: למצילים אין יום חופשי, הפיצוי בא בכסף.
שלום בן-אבי: במשך 30 שנה לא היתה שביתת מצילים של השלטון המקומי - היתה שביתת מצילים בת"א -.
שלום בן-אבי: אנחנו מסכימים לתנאי העסקה שונים של הדור החדש.
שלום בן-אבי: כלומר, שהמציל החדש יעבוד חמישה ימים בשבוע כמו עובד עירייה, 42.5 שעות.
שלום בן-אבי: אבל משרד האוצר לא רוצה בזה.
שלום בן-אבי: משרד האוצר רוצה שנסכים לכך, שהמצילים יעבדו בשכר המקביל לעובד נקיון חדש שמתקבל לעבוד בעיריה - בהסכם ההיסטורי משנת 1959 כתוב, שהוא יקבל תוספת של 75% באם יעבוד בשבת - ויקבל את התוספת על עבודה בשבת.
שלום בן-אבי: אנחנו התכוונו לתנאי העסקה שונים.
שלום בן-אבי: משרד האוצר רוצה שהעבודה של המציל תהיה זולה.
שלום בן-אבי: כל הזמן מאיימים עלינו בהפרטה, הפרטת ההצלה, הפרטת מד"א וכו'.
דוד אזולאי: אם עובדים ישבתו וכתוצאה מכך אנשים יקפחו את חייהם, הגורם לכך הם השובתים.
אבי אפייה: זאת פעם ראשונה שהתקיימה שביתה.
דוד אזולאי: ברגע שמתרחשת שביתה ולו פעם אחת, יש חומר למחשבה לפעול בענין.
שלום בן-אבי: מדינת ישראל יצרה גוף הנקרא בית הדין לעבודה.
שלום בן-אבי: במשך שלוש פעמים פנה מרכז השלטון המקומי לבית הדין הארצי לעבודה בענין.
שלום בן-אבי: בית הדין בחן את כל הסוגייה, האם המצילים יכולים לשבות מבלי שייקרה אסון?
שלום בן-אבי: בזמן השביתה, מרכז השלטון המקומי יכל להציב פקחים בחופי הרחצה ולגרום לכך שאנשים לא יכנסו לים.
שלום בן-אבי: דיברו כאן על תוספת הצלה.
שלום בן-אבי: תוספת ההצלה בגובה של 2,000 שקלים והיא מורכבת מתוספת איזון, תוספת ביגוד.
שלום בן-אבי: בזמנו טעינו ולא ציינו מפורשות, שצריך לעדכן את תוספת ההצלה מדי פעם.
שלום בן-אבי: משרד האוצר אומר: בדקתי ומצאתי שהערך של תוספת ההצלה היא בשיעור של 2,700 שקל.
שלום בן-אבי: אם כך, תנו להם את ה- 700 שקל.
אהרון עוזיאלי: השאלה היא, האם היא עודכנה לפי ההסכמים?
אהרון עוזיאלי: התשובה היא, שהיא עודכנה על פי ההסכם.
שלום בן-אבי: משרד האוצר אומר:
שלום בן-אבי: תן לי ערך שעות של 1,000 שקל ואני אתן לך 300 שקל כשתצא לפנסיה.
שלום בן-אבי: כמובן שהמצילים לא מוכנים לכך, הם אומרים, נקנה ביטוח חיים או קופת פנסיה אחרת ונקבל יותר.
שלום בן-אבי: מרכז השלטון המקומי מעונין לפתור את הבעיה אך משרד האוצר מחזיק אותו "קצר" ואומר: לא.
דוד אזולאי: רבותי, אנחנו רוצים לשמוע סיכום, היכן הענין עומד כרגע בין מרכז השלטון המקומי לבין המצילים.
דוד אזולאי: בשורה התחתונה, אני רוצה להיות בטוח שלא תפרוץ שביתה.
גיורא רוזנטל: יש לנו הסכם מסגרת לניהול המשא ומתן, שם כתוב כי יש סיכום לגבי דור ב', באותה מידה לגבי הפנסיה ותוספת המצילים.
גיורא רוזנטל: לדעתי, בנושא תוספת המצילים, אנחנו נמצאים בטווח שאפשר לגשר עליו.
גיורא רוזנטל: בנושא דור ב', חילוקי הדעות הוצגו כאן בחריפות שלא תואמת את המציאות, אפשר להגיע להסכמה בענין דור ב'.
גיורא רוזנטל: בנושא הפנסיה, למעשה כמעט הסכמנו בנושא.
גיורא רוזנטל: דרך אגב, זה הדבר הראשון שהסכמנו עליו.
גיורא רוזנטל: באותו הסכם מפורסם עם מיכה גולדמן, הם בכלל לא העלו את הדרישה הזאת, לא מוזכרת שם מילה בנושא הפנסיה ולמרות זאת אמרנו בנושא הפנסיה יש עיוות ויש לתקנו.
גיורא רוזנטל: אני חושב שאם כולם יגלו רצון טוב, אפשר לסיים מייד את המשבר ולהגיע להסכם המקובל על כל הצדדים.
דוד אזולאי: אני רוצה לסכם ולומר: הוועדה מעריכה את עבודת המצילים, מדובר כאן בהצלת נפשות.
דוד אזולאי: הוועדה קוראת לכל הצדדים, נציג מרכז השלטון המקומי, נציג המצילים, נציגי האוצר - אני גם מוכן להירתם למשימה - לשבת יחד על מנת לסגור פערים ולהגיע לסיכום.
דוד אזולאי: היות והועלו טענות בענין ההכשרה של המצילים, מי שרוצה לקחת על עצמו אחריות הוא חייב לקחת את הנושא הזה בידיים ולא להתעלם מכך.
דוד אזולאי: חייבים לתת הכשרה מקצועית מאוד, הרי מדובר בחיי אדם.
דוד אזולאי: הכשרה של שלושה שבועות שלושה שבועות נוספים, זאת לא הכשרה מקצועית, עם הכשרה כזאת לא הייתי מוכן להפקיד את נשמתי בידי אותו מציל.
דוד אזולאי: לכן, אני מציע לבחון מחדש את הכשרת המצילים.
דוד אזולאי: אני פונה למשרד הפנים על מנת לשנות את החקיקה.
יוסף עמאר: משרד העבודה מכשיר את המצילים ולא משרד הפנים.
דוד אזולאי: לגבי חוקי חופי הרחצה.
דוד אזולאי: הוועדה ממליצה להביא את חוקי הרחצה לבחינה מחודשת.
דוד אזולאי: אנחנו נמצאים בעידן שנות האלפיים והשאיפה של כולנו להתקדם.
דוד אזולאי: אין סיבה שחוקים הקיימים למעלה משלושים שנה ישארו כבעבר ולא ייבחנו מחדש.
דוד אזולאי: אני חושב שבחינה מחודשת תהיה לטובת המצילים והמתרחצים גם יחד.
דוד אזולאי: אני מבקש מהמצילים, נציג מרכז השלטון המקומי ונציג משרד האוצר, להישאר כאן על מנת לסכם את הנושא, לקבוע מועד להמשך ישיבה - אני לא מדבר על ישיבת ועדה - או לנסות ולהגיע להבנה.
יוסף עמאר: יושב ראש הוועדה קורא להביא את חוקי הרחצה לבחינה מחודשת.
יוסף עמאר: מאחר ואני ממונה מטעם שר הפנים בנושא זה, אני רוצה לומר שמשרד הפנים מינה ועדה בינואר 1999 שתפקידה לבחון מחדש את הצווים והתקנות.
יוסף עמאר: הוועדה עובדת ומכינה חומר מקצועי בענין.
דוד אזולאי: מי חברי הוועדה?
דוד אזולאי: מי מינה אותה?
יוסף עמאר: מינינו יועץ חיצוני בענין זה.
יוסף עמאר: משרד הפנים מחדש את הצווים והתקנות.
דוד אזולאי: אם יש ועדה כזאת ודאי ישנן המלצות ומן הראוי להביאן בפני הוועדה.
יוסף עמאר: משרד הפנים מינה יועץ חיצוני לבחון מחדש את הצווים והתקנות.
דוד אזולאי: אני מבקש ממך, שהוועדה שאתה מדבר עליה תגיש את המלצותיה עד לחודש אוקטובר, עם תחילת מושב החורף של הכנסת.
דוד אזולאי: אני מתכבד לפתוח את הישיבה.
דוד אזולאי: היום נדון בחוזה הבכירים.
דוד אזולאי: זה עלה בעקבות ויכוח שהיה כאן בשבוע שעבר, שכולנו היינו עדים לו, בין משרד האוצר לבין מרכז השלטון המקומי בעקבות כך שהאוצר דרש לפרסם את כל הדוחות של מקבלי שכר הבכירים ואילו מרכז השלטון המקומי התנגד לכך.
דוד אזולאי: לצערי הרב בהרבה רשויות יש מספר לא מבוטל של אנשים שמקבלים משכורות גבוהות מאוד על-פי חוזה הבכירים.
דוד אזולאי: אחת הבעיות שלנו היא שלא תמיד האנשים שמקבלים את השכר הגבוה הם באמת אנשים מקצועיים.
דוד אזולאי: ישנה תחרות גדולה היום בין השוק הפרטי לשוק הציבורי.
דוד אזולאי: כדי להביא אנשי מקצוע טובים לשירות הציבורי צריכים לשלם להם.
דוד אזולאי: הבעיה היא כאשר מדובר על רשויות שמשלמות לכל מיני מקורבים ולכל מיני עוזרים בחוזה בכירים.
דוד אזולאי: נוצר מצב אבסורדי.
דוד אזולאי: לא פעם אנחנו רואים ראשי רשויות שמקבלים שכר נמוך מאותם פקידים בכירים, שהתמנו לצורך פיתרון בעיות פוליטיות או בשל קירבה פוליטית לראש העיריה וקיבלו כוח.
דוד אזולאי: אני חושב שהדבר הזה צריך להיפסק.
דוד אזולאי: אני מדגיש, אני לא מתייחס לאנשי המקצוע - המשפטן, המבקר, מנכ"ל העיריה - שכדי להתחרות בשוק הפרטי טוב שייקבלו שכר ראוי.
דוד אזולאי: הבעיה שלנו היא עם אותם אנשים שאין להם את הנתונים הדרושים והם מקבלים חוזה בכירים אך ורק בשביל לפתור בעיות פוליטיות, או בשל קירבתם אל ראש העיריה.
דוד אזולאי: דבר נוסף, אני חושב שמותר לאזרח העיר שמשלם ארנונה לדעת מי הם הפונקציונרים ברשות המקומית שלו שמקבלים חוזה בכירים.
דוד אזולאי: אני חושב שאם האזרח יידע למי הכסף שלו הולך, למי משלמים, תהיה לו הרגשה יותר טובה, וגם לא יבואו אחר-כך בטענות כלפי הרשות המקומית שהיא מבזבזת את כספה לריק.
דוד אזולאי: זה הנושא העומד על סדר היום.
דוד אזולאי: הייתי מבקש קודם כל לשמוע את עמדת האוצר.
מקסים לוי: אולי האוצר גם יתייחס לדברים שאני אומר.
מקסים לוי: בהבנה שהושגה עוד בשנות ה80- בשלטון המקומי נאמר שיהיה שכר בכירים.
מקסים לוי: הנימוקים היו, כפי שאמר יושב-ראש הוועדה, שניתן להביא כוח עבודה מיומן לרשות המקומית - כמו מהנדס, מנכ"ל, מבקר או יועץ משפטי - על-ידי הבאתם לאיזושהי דרגה מסויימת של שכר בכירים.
מקסים לוי: לאט לאט אני מבין שהתמוססה ההבנה הזאת.
מקסים לוי: גם עם האוצר - שלא בא היום בידיים נקיות, אני יודע את זה טוב מאוד כי הייתי הרבה שנים בשלטון המקומי.
מקסים לוי: האוצר הגיע להבנה עם משרד הפנים לא רק לגבי שכר הבכירים האלה, זה היה בהסכמה, ואילו כשאנחנו מגיעים לדוח מבקר המדינה אז שואלים איך שכר בכיר ברשות המקומית מגיע ל30,000- שקל, ל40,000- שקל.
מקסים לוי: זו הסכמה שניתנה על-ידי משרד האוצר ומשרד הפנים.
מקסים לוי: אבל אני רואה שההבנה הזאת פרצה גבולות.
מקסים לוי: למרות שאני מגן על השלטון המקומי, הייתי רוצה לראות פה את מר עדי אלדר, שייסביר את הדברים.
מקסים לוי: הפריצה הזאת נראית כך: עוזר מנכ"ל - 80%; עוזר של עוזר מנכ"ל - 70%.
מקסים לוי: לאט לאט כולם הופכים להיות עוזרים ועוזרים ועוזרים ומקבלים שכר גבוה כאשר הרשויות המקומיות נמצאות במצוקה, תחת המטרייה של משרדי האוצר והפנים.
מקסים לוי: אי אפשר לבוא ולאשר הסכמים כאלה.
מקסים לוי: שמעתי ממשרד הפנים שבעצם יש הסכמה שעוזרי מנכ"לים, עוזרים כאלה ואחרים יקבלו 70% ו80% משכר מנכ"ל, שכר המגיע ל20,000- שקל.
מקסים לוי: כאשר הייתי ראש עיריה הכרתי מישהו שהרוויח 7,000 שקל והיום פתאום שכרו קפץ ל20,000- שקל.
מקסים לוי: אז משהו לא בסדר.
מקסים לוי: לכן יש צורך בהבנות, יש צורך להגן על הדברים האלה ולא לקבל עוד פעם את דוח מבקר המדינה ולהתחיל לדון בו כאשר הרשויות המקומיות רוצות הגנה, גם מבחינת חברי הכנסת וגם מבחינת הוועדה הזאת.
שי וינר: קודם כל אני אתן את הבסיס ואני חושב שזה יוריד חלק מהבעיות שעלו פה.
שי וינר: כידוע לכם חוק ההסדרים למשק המדינה לשנת 99, שנכתב בפברואר השנה, קבע שרשויות מקומיות יפרסמו את הדוחות הכספיים שלהן, במתכונת שייקבעו שר הפנים ושר האוצר, בעיתון מקומי בחודש יולי, ובכל מתכונת אחרת נוספת שייקבע שר הפנים.
שי וינר: זה פחות או יותר לשון החוק.
שי וינר: על מנת ליישם את החוק, שנחקק בהתאם לרוח הדברים שהציג יושב-ראש הוועדה, ישבנו: משרד הפנים, משרד האוצר ומנכ"ל מרכז השלטון המקומי וניסינו לקבוע את המתכונת.
שי וינר: אחרי כ3-2- דקות, לא יותר, הישיבה פוצצה על-ידי מר עדי אלדר.
שי וינר: הוא אמר שאין לו כוונות ליישם את החוק ועד שכל מיני גורמים אחרים לא יעשו דברים אחרים אין לו כוונה ליישם את החוק.
שי וינר: הוא אמר שהוא לא יישב על מתכונת ואסר על שאר חברי המשלחת של השלטון המקומי לשבת איתנו ביחד.
שי וינר: לאור זאת ישבנו עם משרד הפנים וסיכמנו מתכונת לפירסום דוחות כספיים, כאשר בחלק חשוב אבל קטן מתוך המתכונת באמת דובר על פירסום 5 המשכורות הגבוהות ברשות.
שי וינר: אני חייב לציין שמדובר על המשכורות הלא-סטטוטוריות, לא של נבחרים ולא המשכורות הסטטוטוריות שחבר הכנסת מקסים לוי דיבר עליהן.
מקסים לוי: אבל נתתם בעבר הסכמה בטופס של משרד הפנים לתת לעוזר מנכ"ל 80% ו90%-.
שמואל נחמני: לא נכון.
מקסים לוי: למה אתה אומר "לא נכון"?
מקסים לוי: אל תגיד לי "לא נכון".
מקסים לוי: אני אומר לך שהדבר הזה סוכם.
מקסים לוי: איפה נציגי משרד הפנים?
שי וינר: לא אמרתי שזה לא נכון.
שי וינר: לא אמרתי שזה נכון ולא אמרתי שזה לא נכון.
אבי עדן: נתנו אישור, לא באופן גורף.
שי וינר: סוכם בין משרד הפנים למשרד האוצר לפרסם את חמש המשכורות הגבוהות ברשות, לא של בעלי התפקידים הסטטוטוריים ולא של נבחרים.
דוד אזולאי: למה רק 5?
יהודית נאות: זה בדיוק המילכוד.
יהודית נאות: הרי הטיעון שלנו הוא שיש 25.
אנה שניידר: יש בעלי תפקידים שחייבים על-פי החוק.
דוד אזולאי: ואם יש 10?
שי וינר: אם תהיה דרישה של הוועדה לפרסם 25 - נשמח על כך.
דוד אזולאי: למה 25?
דוד אזולאי: למה לנקוב בכלל במספר?
דוד אזולאי: למה לא לדרוש לפרסם את כל בעלי השכר הבכיר ברשות המקומית?
מקסים לוי: נדמה לי, אדוני היושב-ראש, שבדוח הכספי שמבקש משרד הפנים מופיע כל שכר העובדים ברשות המקומית.
שי וינר: בואו נעשה הפרדה בין דברים שצריך לפרסם, צריך להעביר לממונה על השכר, או צריך להעביר לכל גורם אחר, ובין הנקודה הספציפית שעליה אנחנו מדברים, שהרשות המקומית תפרסם לתושביה בעיתון מקומי.
שי וינר: כשאנחנו מדברים על פירסום בעיתון מקומי, הוא צריך להיות מוגבל גם בגודל.
שי וינר: לכן דרישה לפרסם בעיתון את השכר של כל עובדי הרשות לדעתי היא בלתי סביר.
שי וינר: אבל יכול להיות שצריך להגדיל את זה מ5-.