GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
סתיו שפיר: מה ניסה לעשות איזשהו בעל שליטה?
סתיו שפיר: בוא נדבר על הסיפור.
סתיו שפיר: מה קרה כאן?
סתיו שפיר: מה הסיפור בגללו באתם אלינו היום?
<רוני טלמור: בלי קשר לחוק הזה ושנים לפני שהחוק הזה בכלל עבר, יש חברות בהן יש משקיע מיעוט שהוא מחזיק אחוזים משמעותיים מהחברה אבל הוא לא חלק מקבוצת השליטה.
<רוני טלמור: זה בניגוד למצבים של שליטה משותפת.
<רוני טלמור: אנחנו לא מדברים על מצב כזה אלא אנחנו מדברים על מצב שהוא מה שנקרא בעל עניין בחברה ולא שולט בה.
<רוני טלמור: בגלל שהוא בעל עניין בחברה ויש לו אינטרס יחסית משמעותי בחברה, מבחינה כספית הוא שם הרבה כסף שלו כדי להשקיע בחברה, הוא מעוניין למנות דירקטור אחד כדי שבמסגרת אותו גוף שמפקח על הניהול של החברה, ישב גם מישהו שהוא מינה.
<רוני טלמור: אז יש לנו דירקטור מטעם מיעוט.
<רוני טלמור: כמו שדוקטור גבע מרשות ניירות ערך הסביר קודם, זאת סיטואציה שבגדול בעינינו היא סיטואציה רצויה כי אם יש בעלי מניות משמעותיים, שהם גם יהיו דומיננטיים בפיקוח על מה שקורה.
<רוני טלמור: הרי הדח"צים שמתמנים מתמנים באישור של המיעוט.
<רוני טלמור: נכון?
<רוני טלמור: כי צריך רוב מהמיעוט כדי שהם יוכלו להיכנס לדירקטוריון.
<רוני טלמור: אבל נכון להיום מי שמביא אותם, את הדח"צים לכהן, זה בעל השליטה והוא זה שמציע אותם ומבקש את הרוב מהמיעוט באסיפה.
<רוני טלמור: כאן מדובר על מצב שבו הולך בעל מניות מהמיעוט ופשוט ממנה דירקטור שהוא בוחר אותו והוא בוחר אותו כדי שישב שם ויעזור בפיקוח על מה שקורה בחברה.
<רוני טלמור: הפיקוח הזה הוא מאוד חשוב באופן כללי למה שקורה בחברה ובטח בחברות בהן מצאנו שיש בעיית נציג עמוקה יותר בגלל שהן נמצאות בתחתית הפירמידה וכאן יש את כל החששות עליהם דיברנו בשלבי החקיקה, ואם תרצו אני יכולה לחזור עליהם.
<רוני טלמור: מנגד, אם אנחנו משאירים את מספר הדח"צים הנדרש היום בחוק על כנו, התוצאה תהיה בהכרח שבעל השליטה כבר לא ממנה את רוב הדירקטורים בדירקטוריון כדירקטורים "שלו".
<רוני טלמור: יש לזה שתי משמעויות.
<רוני טלמור: האחת, אנחנו בעצם פוגעים בו פגיעה יותר קשה מכפי שהתכוונו כי אנחנו דרשנו ממנו לוותר על החברה כחברת שכבה בתוך ארבע עד שש שנים.
<רוני טלמור: המשמעות תהיה שהוא בעצם מאבד את השליטה בחברה הזאת כבר היום כי הוא לא יכול יותר לשלוט במה שקורה בדירקטוריון באמצעות הדירקטורים שלו ויש אפילו טענה חשבונאית – שוב, לא אנחנו כמחוקקים צריכים לעסוק בה אבל יש טענה – שבמצב כזה זה אפילו נחשב מבחינה חשבונאית לאובדן שליטה בחברה.
<רוני טלמור: זאת לא נקודתה מוצא שלנו.
<רוני טלמור: בגלל הכללים החשבונאים שמסתכלים אחרת מהכללים המשפטיים על מה שקורה בחברה.
<רוני טלמור: מה שמעניין אותנו, זה הכלל שאנחנו הצענו אותו.
סתיו שפיר: טענה חשבונאית, זה נשמע מאוד טוב אבל אנחנו נשמח להרחבה.
משה גפני: אדוני היושב ראש, היות וזה לא דבר דחוף, אני יכול לבקש לאפשר לנו כמה ימים ללמוד את זה?
ניסן סלומינסקי: ראשית, בשמחה, אבל זה היה על סדר היום.
בועז טופורובסקי: זה כן היה בחוק המקורי.
ניסן סלומינסקי: זה היה בסדר היום ומי שרצה, היה לו שבוע ללמוד את זה.
ניסן סלומינסקי: לי לא אכפת.
ניסן סלומינסקי: אם אתה מבקש עוד זמן, לא אכפת לי.
משה גפני: כמה ימים כדי לראות.
משה גפני: אתה רוצה, תאשר את זה.
ניסן סלומינסקי: בוא נשמע עכשיו את אלה שהם נגד.
ניסן סלומינסקי: זאת ההזדמנות.
בועז טופורובסקי: למה לדחות?
בועז טופורובסקי: הם הסבירו.
בועז טופורובסקי: זה היה חלק מהחוק.
בועז טופורובסקי: הם אומרים שיש כאן אפשרות שלבעל שליטה לא יהיה רוב.
ניסן סלומינסקי: יש כאן מישהו שהוא נגד וכדאי לשמוע אותו.
משה גפני: אני לא למדתי את הנושא לפני הישיבה.
משה גפני: הכרתי את זה, עת באתי לכאן.
ניסן סלומינסקי: תשלימי את הדברים.
<רוני טלמור: הצגנו בעצם חצי מהתקנות.
<רוני טלמור: המקרה הראשון שהרחבנו עליו הוא מקרה שבו יש
משה גפני: זהבה, את מצביעה נגד?
זהבה גלאון: אני מצביעה נגד התקנות.
<עמירם גיל: עמירם גיל, מהמרכז האקדמי למשפט ולעסקים.
ניסן סלומינסקי: חשבתי שאתה מאחד ממשרדי הממשלה.
משה גפני: משרדי הממשלה לא יותר חשובים.
ניסן סלומינסקי: אם מישהו ממשרדי הממשלה בא לטעון נגד, רציתי לשמוע אותו.
משה גפני: אני לא נגד ואני לא בעד.
משה גפני: אם אני לא יודע מה לעשות, אני אעשה מה שאת עושה אבל כדאי ללמוד את הנושא.
ניסן סלומינסקי: אתה מבין מה אמרת עכשיו?
משה גפני: זה לא בכל הדברים.
ניסן סלומינסקי: הפרוטוקול רשם.
משה גפני: אני רוצה להגיד לך.
משה גפני: אתמול שר האוצר הביא למליאת הכנסת הטבות לניצולי השואה.
משה גפני: זאת לא הדוגמה שלה, אבל אמרתי לו שאני מזדהה אתו רק בעניין הזה ולא בשום מקרה אחר.
משה גפני: רבתי אתו על כך שהוא אמר להעביר את החוק לוועדת העלייה והקליטה ואני אמרתי שזה פשוט לא לעניין כי הכול בוועדת הכספים.
ניסן סלומינסקי: אני ביקשתי מחבריי שגם יאמרו כך ואכן הם אמרו כך.
ניסן סלומינסקי: אנחנו מקווים שזה יהיה כאן.
משה גפני: אני אמרתי ראשון, בלי שאמרת לי.
משה גפני: אני חושב שזה צריך להיות כאן.
ניסן סלומינסקי: גם אני חושב כך.
משה גפני: הוא הולך לעשות פוליטיקה כי יושב ראש ועדת הקליטה הוא מ"יש עתיד".
ניסן סלומינסקי: צריכים לוודא בוועדת הכנסת שזה יישאר אצלנו.
משה גפני: תעקוב אחרי זה.
ניסן סלומינסקי: ודאי שאני עוקב.
ניסן סלומינסקי: כבר היו שיחות.
משה גפני: גם אני ביקשתי מהעוזרים שלי לעקוב.
משה גפני: אני באמת חושב שהמקום הוא ועדת הכספים ולא ועדת הקליטה.
ניסן סלומינסקי: כבר דיברנו על זה ובערב היו שיחות על כך.
משה גפני: על כל פנים, אני מבקש לדחות בכמה ימים את הנושא.
סתיו שפיר: אני מסכימה עם גפני למרות שאני גם מוכנה להצביע היום.
ניסן סלומינסקי: יכול להיות שאת ההצבעה נדחה, אבל בואו נשמע את ההסברים.
משה גפני: במקרה הזה אני לא נגד
משה גפני: כם אלא שאני פשוט לא מבין.
<רוני טלמור: המקרה השני בו התקנות עוסקות, אולי נציג אותו ונראה את התמונה הכוללת, מתייחס למצב בו בחברה יש לארגון - - -
זהבה גלאון: גפני, אנחנו אמרנו שבתקופת המעבר תהיה שכבה שלישית.
זהבה גלאון: אנחנו לא אוהבים את הרעיון של שכבה שלישית אבל אמרנו שבתקופת המעבר תהיה שכבה שלישית.
זהבה גלאון: אם כן, למה אנחנו צריכים עכשיו להקל עליהם?
זהבה גלאון: שיישאר כמו שזה.
זהבה גלאון: זה במשפט אחד.
משה גפני: זה גם לא דבר קריטי.
ניסן סלומינסקי: אנחנו באמצע דיון.
ניסן סלומינסקי: אני מבקש מהאורחים שנכנסו, כל מי שרוצה לדבר, בכבוד, אבל בחוץ ולא כאן.
<רוני טלמור: המקרה השני בו אנחנו מציעים שמספר הדח"צים יוכל לפחות מרוב פחות אחד עד למינימום של שליש לפי הנדרש, זה במצב שבו מכהנים בחברה דירקטורים שמתמנים לפי הצעה של ארגון עובדים יציג באותה חברה, לפי הסכם קיבוצי.
<רוני טלמור: זה נראה לנו נוהג שצריך לכבד אותו ולעודד אותו כאשר בעל השליטה הגיע כבר להסכמה או מגיע להסכמה עם ארגון העובדים היציג שיכהנו בדירקטוריון דירקטורים מטעם העובדים.
<רוני טלמור: יש מדינות כמו גרמניה בהן ייצוג של עובדים בדירקטוריון הוא מחויב לפי החוק.
<רוני טלמור: בישראל זה לא מחויב אבל זה בהחלט דבר ראוי.
ניסן סלומינסקי: זה יהיה על חשבונו?
<רוני טלמור: שוב, ההצעה בתקנות היא שזה יהיה על חשבון הדח"צים ולא על חשבונו כי אם זה יהיה על חשבונו, לא יהיה לי רוב בדירקטוריון.
ניסן סלומינסקי: מה קורה בלי ההצעה עכשיו?
<רוני טלמור: הוא מאבד את הרוב בדירקטוריון.
ניסן סלומינסקי: בלי ההצעה הנוכחית, אם הוא עושה הסכם עם ועד העובדים או עם מיעוט, הנציג שהוא נותן יהיה על חשבונו?
<רוני טלמור: על חשבונו.
ניסן סלומינסקי: על חשבון אחד מהשישה.
<רוני טלמור: המשמעות תהיה שהיום הוא לא יגיע להסכם כזה.
<רוני טלמור: אם אנחנו למשל רואים שיש חברת השקעות גדולה שהיא חברת שכבה שקראתי בעיתונים שעובדים שם התאגדו ואין להם כרגע הסכם כזה, והם ירצו ללכת לבעל השליטה ולבקש ממנו נציג שלהם בדירקטוריון, הוא יגיד שהוא מצטער כי הוא יאבד את הרוב שלו בדירקטוריון אם הוא יגיע להסכם כזה אתם ולכן הוא לא יכול.
<רוני טלמור: ההצעה שלנו תאפשר להגיע להסכם כזה.
ניסן סלומינסקי: אז ההצעה שלכם אומרת שהאחד שיינתן להם יהיה על חשבון הדח"צים?
<רוני טלמור: יש בזה גם הגיון משום ששוב, מדובר בדירקטור שהוא לא דירקטור של בעל השליטה אלא הוא דירקטור שמבחינת הפיקוח הוא בלתי תלוי בבעל השליטה.
<רוני טלמור: יש לו כמובן את האינטרסים האחרים כי הוא מייצג עובדים וכולי
ניסן סלומינסקי: למה בלי התיקון שלכם אי אפשר לעשות את זה?
<רוני טלמור: החוק קובע היום רוב פחות אחד דח"צים.
<רוני טלמור: לבעל השליטה יש רק דירקטור אחד בניגוד למצב היום שיש רק שני דח"צים ולכן נגיד מתוך הדוגמה של 11 דירקטורים, תשעה הם דירקטורים של בעל השליטה ושני דח"צים.
<רוני טלמור: המצב בהוראת המעבר מחמיר בהרבה ומחלק את הדירקטוריון של 11 לשש-חמש, בדוגמה שאתה נתת – חמישה דח"צים – ובעצם לבעל השליטה יש רק דירקטור אחד יותר מהנדרש.
<רוני טלמור: זאת אומרת, את המינימום הנדרש כדי שיהיה לו רוב.
<רוני טלמור: אם הוא יאבד אחד, הוא יאבד את הרוב שלו.
<רוני טלמור: אם הוא יסכים או עם בעל מניות מיעוט או עם ועד עובדים על מינוי של דירקטור מטעמם, לא יהיה לו רוב בדירקטוריון.
<רוני טלמור: המשמעות של זה היא שתיפגע היכולת שלו לשלוט בחברה ואולי גם תיפגע עצם השליטה שלו בחברה מבחינה חשבונאית.
ניסן סלומינסקי: נניח חברה בה יש 51 אחוזים לאדם אחד ו-49 אחוזים לאדם אחר.
ניסן סלומינסקי: לפי החוק לזה שיש 51 אחוזים יש שישה כאשר אחד מהם הוא בלתי תלוי ולזה עם ה-49 אחוזים אין בכלל כלום.
ניסן סלומינסקי: יש עוד חמישה דח"צים.
<רוני טלמור: אנחנו מדברים על חברה ציבורית שקודם כל יש אחזקות מיעוט.
<רוני טלמור: 51-49 אחוזים, זאת חברה פרטית.
<רוני טלמור: כי אין ציבור.
ניסן סלומינסקי: הציבור קנה 49 אחוזים.
ניסן סלומינסקי: הם מאוחדים על ידי גוף אחד, או שהם עשו הסכם או שזה אדם אחד שקונה.
<רוני טלמור: אין דבר כזה.
<רוני טלמור: זה לא ציבורי.
ניסן סלומינסקי: למה זה לא ציבורי?
<רוני טלמור: לבעל השליטה יש 51 אחוזים - - -
ניסן סלומינסקי: וה-49 אחוזים בבורסה והציבור קונה.
ניסן סלומינסקי: אני יכול להיות הציבור שקונה.
<רוני טלמור: כן, אבל הציבור לא מאוגד.
ניסן סלומינסקי: ואם הוא יתארגן?
<רוני טלמור: זה לא מה שמאפיין חברות ציבוריות.
<רוני טלמור: בעלי מניות מיעוט לא מאורגנים.
<רוני טלמור: יש לפעמים בתוך ה-49 אחוזים איים.
ניסן סלומינסקי: יש איסור על מישהו לקנות נניח ארבעים אחוזים?
<רוני טלמור: השאלה אם החברה תוכל להמשיך להיסחר במצב כזה.
ניסן סלומינסקי: יש בעיה עם זה?
<רוני טלמור: אין איסור, אבל זה לא המצב.
ניסן סלומינסקי: זה שיש לו ארבעים אחוזים, אין עליו כל איסור.
<רוני טלמור: זה מצב תיאורטי.
<רוני טלמור: אתה מדבר על מצב תיאורטי.
ניסן סלומינסקי: יכול להיות שזה אמיתי.
ניסן סלומינסקי: בכוונה אני מקצין כדי לנסות להבין.
ניסן סלומינסקי: יכול להיות מצב שמישהו במיעוט יש לו ארבעים אחוזים ואין לו שום נציג בדירקטוריון?
<רוני טלמור: תיאורטית זה יכול להיות אבל זה לא מקרה שאנחנו מכירים שקיים.
<איל גבע: יש מצבים של בעלי אחזקות משמעותיות במיעוט בלי נציגים בדירקטוריון.
ניסן סלומינסקי: כלומר, אם אין לו הסכם עם בעל השליטה.
<איל גבע: אם הוא לא מקבל מכוח ההסכם - - -
ניסן סלומינסקי: אז אין לו כלום.
<איל גבע: הוא לא אסף את זה בבורסה.
<איל גבע: זה מגיע מיום שהוא השקיע בחברה וקיבל את הזכות הזאת.
<איל גבע: הוא קיבל פוזיציית מיעוט והוא מבין שהוא במיעוט אבל הוא מקבל זכות למנות דירקטור שמבחינתו הוא מייצג אותו ומפקח על עסקי החברה.
<איל גבע: בהרבה מובנים הוא בעצם דח"צ.
ניסן סלומינסקי: זה אם יש לו הסכם עם בעל השליטה.
<איל גבע: אם בהשקעה הוא התנה את זה, יהיה הסכם.
ניסן סלומינסקי: אבל אם לא, אז אין לו.
<איל גבע: אם הוא עשה את זה בבורסה, לא תהיה לו שום זכות למנות דירקטור.
ניסן סלומינסקי: לא יהיה לו שום דבר.
<איל גבע: לא, אבל ככל הנראה הוא יוכל להכריע לגבי הדח"צים.
<איל גבע: הוא ייחשב מיעוט וצריך רוב מקרב המיעוט ולכן הוא יצביע עם המיעוט בעד או נגד הדח"צים והוא יוכל להכריע את זהותם.
אראל מרגלית: לבעל השליטה אסור להצביע על הדח"צים.
<איל גבע: הוא מצביע.
ניסן סלומינסקי: אם בעל השליטה עושה הסכם עם מישהו והוא נותן לו אחד משלו, הבעיה היא שלו.
<רוני טלמור: קודם כל, המקרה הרגיל הוא לא המקרה שאתה מתאר אלא מקרה בו יש בעל שליטה שמחזיק 45, 50 אחוזים ויש בעל מניות מיעוט שמחזיק נגיד עשרה אחוזים, 15 אחוזים, עשרים אחוזים ולא יותר מזה.
<רוני טלמור: במצב כזה אותו בעל מניות מושקע פיננסית בצורה משמעותית בחברה ולכן יש לו עניין לקבל ייצוג בדירקטוריון.
ניסן סלומינסקי: לפי מה שאתם אומרים, אם הוא לא עושה הסכם עם הבעלים, לא יהיה לו נציג.
ניסן סלומינסקי: הוא לא יכול לקבל נציג.
<רוני טלמור: ממנים דירקטורים באסיפה ברוב.
ניסן סלומינסקי: חלק ברוב של המיעוט.
<רוני טלמור: אני מדברת על הדירקטורים הרגילים.
<רוני טלמור: במצב כזה כדי שבעל מניות המיעוט יוכל למנות דירקטור, הוא צריך להגיע להסכם עם בעל השליטה שאומר שבעל השליטה בעצם יתמוך במועמד שיציע או במועמד שיאשר אותו בעל מניות המיעוט.
ניסן סלומינסקי: אבל זה לא צריך להיות על חשבונו.
ניסן סלומינסקי: זה יכול להיות על חשבון אלה שנבחרים, הדח"צים האחרים.
ניסן סלומינסקי: למה הוא צריך לתת משלו ואחר כך להיכנס לתסבוכת?
<קריאה: את הדח"צים הדין קובע.
<קריאה: את מספר הדח"צים הדין קובע.
ניסן סלומינסקי: מה זה הדין קובע?
ניסן סלומינסקי: גם כאן צריך רוב.
ניסן סלומינסקי: הם יכולים ליצור רוב ולבחור.
ניסן סלומינסקי: בין כה וכה הוא צריך להיות אדם בלתי תלוי.
<רוני טלמור: בהסכמים קיימים בדרך כלל נותנים יותר מדירקטור אחד, או לפחות בהסכם שאנחנו מכירים.
<רוני טלמור: הסיטואציה הזאת, בגלל ההסכם, מסווגת אותם לעניין מינוי הדח"צים כבעלי עניין משותף.
<רוני טלמור: לכן אותו בעל מניות מיעוט לא נהנה גם מזה וגם מזה.
<רוני טלמור: הוא לא גם משפיע באופן דומיננטי על הדח"צים וגם משפיע באופן דומיננטי על דירקטורים רגילים אלא הוא נמצא באחד הצדדים והוא נמצא בצד שבעצם ממנה דירקטורים.
<רוני טלמור: בגלל שכאמור עד הוראת המעבר רוב הדירקטוריון היה נתון במרחב החלטתו של בעל השליטה שיכול היה גם להסכים לגבי חלק ממנו, הוא יכול לתת מכסה של דירקטורים לבעל מניות מיעוט ולמנות דח"צים ועדיין לשמור על רוב משמעותי מבין הדירקטורים שהוא בוחר אותם בעצמו לפי הבנתו כדי לנהל את החברה בצורה הטובה ביותר.
ניסן סלומינסקי: לפי החוק עכשיו אסור לו והוא חייב שיהיה לו רק אחד פלוס.
ניסן סלומינסקי: נניח יש לו שישה עם אחד בלתי תלוי.
ניסן סלומינסקי: איך נבחרים החמישה האחרים?
<רוני טלמור: החמישה האחרים הם דח"צים.
ניסן סלומינסקי: מה זה דח"צים?
ניסן סלומינסקי: איך הם נבחרים?
<רוני טלמור: כאשר מביאים אותם לאסיפה הכללית, מונים רק את מי שהם בעלי מניות המיעוט ומתוכם נדרש רוב, אבל מי שיש לו הסכם עם בעל השליטה, לא יכול להשתתף ברוב הזה.
<איל גבע: זאת שאלה נפרדת.
<איל גבע: העניין הוא שזה לא דירקטור מטעמו.
<איל גבע: הדח"צ הוא בהגדרה דירקטור שלא ניתן למנות אותו, ובעיקר לפטר אותו, במהלך כהונה ולמנות מחדש.
<איל גבע: זה לא יהיה דירקטור של בעל מניות מיעוט כי אחד שהוא מונה, הוא ממונה לשלוש שנים ואי אפשר לפטר אותו.
<איל גבע: לכן אין לו שום שליטה עליו וזה כבר לא באמת דירקטור של בעל מניות מיעוט במובן של הסכם הגנת מיעוט.
<איל גבע: זה לא אותו הדבר.
<איל גבע: לכן זה לא מספיק כדי להגן על המיעוט.
<איל גבע: גם נציגי העובדים לצורך העניין.
ניסן סלומינסקי: מה שאנחנו עושים כאן זה שמצד אחד אנחנו רוצים שלבעלים תהיה שליטה בחברה.
ניסן סלומינסקי: מצד שני אנחנו רוצים לשמור שהוא לא יוכל לעשות.
ניסן סלומינסקי: אמרנו שניתן לו רוב של אחד פלוס אבל האחד הזה יהיה בלתי תלוי.
ניסן סלומינסקי: זה כאילו חצי-חצי, נכון?
ניסן סלומינסקי: עדיין יש לו שליטה אבל זה לא שהוא יכול לעשות הפקרות ומה שהוא רוצה.
<איל גבע: יש לו שליטה בדירקטוריון בגלל השליטה בהון החברה וזה לא שונה.
<איל גבע: יש רוב בלתי תלוי בדירקטוריון וזה לא שונה.
ניסן סלומינסקי: מה זה רוב בלתי תלוי?
ניסן סלומינסקי: יש לו חמישה פלוס עוד אחד.
<איל גבע: על פי חוק החברות.
ניסן סלומינסקי: יש לו שישה, מתוכם אחד בלתי תלוי.
ניסן סלומינסקי: אנחנו רוצים לשמור על הרוב שלו אבל מצד שני אנחנו רוצים שיהיה כלב שמירה גדול שישמור שהוא לא יעשה.
ניסן סלומינסקי: אתם באים ואומרים שהוא יכול לעקוף את זה על ידי זה שיעשה הסכם עם מישהו מבעלי המיעוט וכתוצאה מכך הוא בסוף יקבל עוד אחד בדירקטוריון.
<רוני טלמור: אתה שואל שאלה טובה כי המצב הוא בדיוק הפוך.
<רוני טלמור: לכאורה אתה אומר שיש לך את החובה הזאת ועכשיו אתה תלך ותחפש איזה בעל מניות שמוכן לעשות אתך הסכם וכך תיפטר מהחובה למנות דח"צים.
<רוני טלמור: לכן הכנסנו בתקנות הוראה שאומרת שהאפשרות להפחתה במקרה כזה היא רק לפי הסכם שנערך לפני תחילתן של התקנות.
<רוני טלמור: אם אתם רוצים שזה יהיה יותר ברור, נאמר לפני החוק.
ניסן סלומינסקי: החוק כבר קיים.
<רוני טלמור: זה יהיה הסכם ותיק.
<איל גבע: רק על הסכמי העבר.
<רוני טלמור: הרעיון הוא שאם יש חברה שבה כבר היום מכהנים דירקטורים מטעם, רק במצב כזה מספףר הדירקטורים - - -
ניסן סלומינסקי: בואו נשמע את עמירם ואחר כך נראה.
<עמירם גיל: אני עורך דין עמירם גיל מהמרכז האקדמי למשפט ולעסקים.
<עמירם גיל: אדוני, בגדול הגישה שלנו היא בעד הקלות היכן שניתן וכן, חוק הריכוזיות נועד לשמר את שליטתו של בעל השליטה גם בשכבה שלישית ומטה בתקופת המעבר וזה ברור.
<עמירם גיל: עם זאת, אנחנו חושבים שההקלות שמוצעות כאן בחלקן הן מרחיקות לכת מדי ואני אסביר.
<עמירם גיל: הרעיון הוא בעצם לומר שאין צורך בכל כך הרבה דח"צים, בכל כך הרבה דירקטורים עצמאיים מטעם הציבור, במידה וחלק מהדירקטורים המכהנים בדירקטוריון ממילא הם למעשה סוג של עצמאיים.
<עמירם גיל: כלומר, הם לא מונו ישירות על ידי בעל השליטה אלא על ידי מישהו אחר.
<קריאה: על ידי מי?
<עמירם גיל: זאת בדיוק השאלה.
<עמירם גיל: התקנות מתייחסות לשני מקרים.
<עמירם גיל: מקרה אחד בו אותו מישהו אחר הוא ועד העובדים.
<עמירם גיל: לטעמנו זאת הקלה ראויה מפני שבאמת כאשר ועד עובדים ממנה דירקטור על חשבון בעל השליטה, מן הראוי להקל על בעל השליטה ולהפחית במספר הדח"צים.
ניסן סלומינסקי: הוא בעל מיעוט.
<עמירם גיל: נכון.
<עמירם גיל: מפני שבאיזה בעל מניות מיעוט מדובר כאן?
<עמירם גיל: לא מדובר במיעוט כמו שאנחנו חושבים עליו.
<עמירם גיל: לא מדובר בגוף מוסדי, במשקיע קטן כמונו מהציבור, לא, מדובר בדרך כלל במה שנקרא בעל מניות משני או בעל מניות קטן שזה לצורך העניין משקיע גדול.
ניסן סלומינסקי: אני רוצה לעצור אותך לרגע.
ניסן סלומינסקי: אתם מדברים רק על מי שיש לו הסכם עוד מלפני החוק.
ניסן סלומינסקי: יש מציאות
ניסן סלומינסקי: כזאת?
<רוני טלמור: אנחנו מכירים.
ניסן סלומינסקי: כמה מקרים כאלה?
<רוני טלמור: התקנות האלה יחולו על מקרה אחד של חברה שבה יש בעל מניות מיעוט ומקרה אחד של חברה בה יש עובדים שמתמנים על ידי ועד העובדים.
ניסן סלומינסקי: מי זאת החברה בה יש מיעוט?
<רוני טלמור: החברה בה יש החזקת מיעוט זאת חברת שופרסל, בה החזקת הרוב שייכת לדסק"ש והחזקת המיעוט שייכת לקבוצת ברונפמן-פישר.
<רוני טלמור: יש להם הסכם שאם אני זוכרת נכון הוא מ-2007 או מ-2010.
<עמירם גיל: חודש ב-2010.
<עמירם גיל: במקור הוא מ-2007.
<רוני טלמור: ההסכם הזה מבטיח לקבוצת ברונפמן-פישר ארבעה דירקטורים בתוך דירקטוריון של 15.
<עמירם גיל: אדוני, אם נחזור לטיעון שלי.
<עמירם גיל: זאת בדיוק הבעיה.
<עמירם גיל: לא מדובר כאן בבעל מניות מיעוט קלאסי.
<עמירם גיל: מדובר במשפחת ברונפמן.
ניסן סלומינסקי: אני שואל את משרד המשפטים.
ניסן סלומינסקי: עכשיו אתם רוצים שהארבעה האלה לא יפגעו בבעל השליטה, בדיסקונט השקעות.
<רוני טלמור: זה לא בדיוק כך.
ניסן סלומינסקי: יש ביניהם הסכם?
<רוני טלמור: יש ביניהם הסכם מ-2007, הסכם מיעוט של רשות ניירות ערך.
<עמירם גיל: שמשפחת ברונפמן יכולה למנות נציגים.
ניסן סלומינסקי: לפי ההסכם יש להם ארבעה דירקטורים מתוך הדירקטורים שלו.
<רוני טלמור: כאשר המצב עד הוראת המעבר – הוראת המעבר נכנסת לתוקף ב-11 ביוני, בעוד מספר ימים – היה שמתוך 15 דירקטורים בדירקטוריון, שניים צריכים להיות דח"צים ולכן בעצם הדירקטורים של בעל השליטה הם 13.
<רוני טלמור: אותם 13 מתחלקים כך שתשעה הם לבעל השליטה וארבעה לבעל מניות המיעוט.
<רוני טלמור: לאחר שהוראת המעבר תיכנס לתוקף - - -
ניסן סלומינסקי: מותר שיהיו לך רק שמונה.
ניסן סלומינסקי: לא תשעה אלא רק שמונה.
<רוני טלמור: שמונה ושבעה.
<רוני טלמור: השמונה האלה הם פחות ממה שהוא ממנה היום ומכוח ההסכם - - -
ניסן סלומינסקי: מתוכם הוא צריך לתת עוד ארבעה.
<רוני טלמור: ברור שגם אם הם ירדו לשליש, גם אם התקנות יאושרו ולא יהיה צריך יותר משליש דח"צים, עדיין החלוקה הקיימת לא תוכל להישמר כפי שהיא והם יצטרכו ככל הנראה לפתוח את ההסכם ולהגיע להבנות איך הם חיים בתוך תקופת המעבר.
אראל מרגלית: בין דסק"ש לבין ברונפמן.
ניסן סלומינסקי: ודאי שיצטרכו.
<רוני טלמור: משום שמתוך 15 דירקטורים, שליש הם חמישה ונשארים עשרה לחלק.
<רוני טלמור: כאשר היום הם מחלקים 13, הם יצטרכו לחלק את זה מחדש.
גילה גמליאל: ועשרה בחלוקה של?
<רוני טלמור: אני לא יודעת איך החלוקה תהיה ביניהם.
<רוני טלמור: הם יצטרכו לסכם ביניהם.
<רוני טלמור: אני רק אומרת שהעיקרון שאנחנו עמדנו עליו בעת חקיקת החוק היה שבתקופת המעבר לא רוצים לפגוע ברוב של הדירקטורים שבעל השליטה ממנה.
משה גפני: למה לא עשיתם את זה בחוק?
ניסן סלומינסקי: עכשיו הם מביאים את החריגים.
<רוני טלמור: הכרחתם אותנו ואנחנו מביאים.
ניסן סלומינסקי: להסמיך את החריגים.
משה גפני: אני חוזר על בקשתו, אם אפשר לקבל כמה ימים ללמוד את הנושא.
משה גפני: אני רואה שגם אתה לא למדת.
ניסן סלומינסקי: אני עכשיו כבר כן מבין את זה.
ניסן סלומינסקי: יש שני מקרים כאשר האחד בו התחייבו לוועד העובדים.
משה גפני: אתה איש מוכשר.
אראל מרגלית: גפני, בזמן האחרון אתה משבח את הקואליציה.
משה גפני: לא משבח שום דבר.
אראל מרגלית: אתמול את שר האוצר והיום את יושב ראש הוועדה.
משה גפני: הרוב לא מקשיבים לדיאלוג שלכם.
ניסן סלומינסקי: אני חושש שאם ניתן עוד כמה ימים, זה לא יעזור.
משה גפני: זה יעזור.
ניסן סלומינסקי: אחרי שהסברתם לנו את זה וגם שמענו את הסיבות אולי למה לא, ואני מבין שהסיבה המרכזית למה לא מתמקדת ועיקר הוויכוח הוא רק על נושא של מיעוט כי בוועד עובדים גם אתה שמייצג את ההתנגדות כרגע, מבין שוועד עובדים זה סיפור אחר ואפשר ללכת על זה.
ניסן סלומינסקי: כל העניין מתמקד במקרה אחד.
אראל מרגלית: לא מקרה אחד.
ניסן סלומינסקי: יש רק מקרה אחד.
<עמירם גיל: שופרסל.
ניסן סלומינסקי: מדובר רק על הסכמים שהיו.
<עמירם גיל: יש חברה אחת שזה חל עליהם.
ניסן סלומינסקי: יש מקרה אחד כזה ומקרה אחד כזה.
ניסן סלומינסקי: הכול מתמקד במקרה אחד בלבד.
ניסן סלומינסקי: את ההצבעה נקיים בשבוע הבא ובינתיים ניתן זמן לחברים ללמוד את הנושא.
ניסן סלומינסקי: תאמרי לחברים שאולי הם יסתדרו לבד בלי כל התיקונים האלו.
ניסן סלומינסקי: זה לא טוב לעשות תיקון לצורך חברה אחת בלבד.
ניסן סלומינסקי: אנחנו נדחה את ההצבעה לשבוע הבא.
ניסן סלומינסקי: שוב, בשבוע הבא לא תעמוד לנו זכות הגנת ינוקא, הכוונה לכך שאנחנו לא מבינים.
משה גפני: אלא אם נגיד שלמדנו ואמרנו שהמצב הוא כזה וכזה.
ניסן סלומינסקי: בנושאים האלו, אין כאן עניין של קואליציה ואופוזיציה אלא מה שההיגיון והיושר אומרים.
ניסן סלומינסקי: את ההסברים שמענו.
ניסן סלומינסקי: אנשים רוצים לחשוב.
ניסן סלומינסקי: אם תרצו, תעשו עבודה על כמה אנשים ותדברו עם חברי כנסת ותסבירו להם.
ניסן סלומינסקי: בשבוע הבא נעלה את זה אבל רק להצבעה.
ניסן סלומינסקי: אם רוצים עוד לשאול שאלות, זה הזמן.
ניסן סלומינסקי: בשבוע הבא אנחנו מעלים את זה להצבעה.
מיכל בירן: צריך לחשוב ואז לשאול שאלות.
ניסן סלומינסקי: לא נתחיל עוד פעם את הדיון.
משה גפני: אפשר לשאול בטלפון.
ניסן סלומינסקי: יש לכם את הזמן.
ניסן סלומינסקי: תדברו עם מי שאתם רוצים ותבררו.
ניסן סלומינסקי: על סדר היום ביטול סבסוד מעונות היום בקריית שמונה.
משה גפני: הצעה לסדר או שאלה לסדר.
משה גפני: אני מאוד שמח על כך שאישרת לדיון את הנושא של ביטול סבסוד מעונות היום בקריית שמונה שלי ושל חבר הכנסת מרגלית.
משה גפני: אני כמובן יודע מה הדרישה שלו וכנראה אני אצטרף לעניין.
משה גפני: אני רוצה לדעת למה מחקת את הסעיף הקודם של סבסוד מעונות היום, משפחתונים וצהרונים, דיווח והשלכות על יציאת נשים לעבודה, כאשר כולם יודעים – מי שמתעניין – ששר הכלכלה בנט פרסם כללים בהם נשים חרדיות לא יקבלו סבסוד.
משה גפני: על פי החוק החדש גברים מקבלים פטור בגיל 22 ומי שתורתו אומנותו והמצב הסוציו אקונומי הוא כזה, מקבל סבסוד.
אראל מרגלית: הרב גפני, הגיעו חבר'ה מקריית שמונה ולכן בוא נתחיל בנושא שלנו.
אראל מרגלית: אנחנו יצאנו מוועדת חוץ וביטחון.
משה גפני: למה הורדת את זה מסדר היום?
משה גפני: אני מוחה על כך וחושב שזה לא בסדר.
משה גפני: היה צריך לדון על זה.
משה גפני: זה יגרום לנשים חרדיות לא לצאת לעבודה.
משה גפני: עכשיו נעבור לקריית שמונה.
ניסן סלומינסקי: אכן אראל פנה וביקש ממני ואני הכנסתי את הנושא.
ניסן סלומינסקי: אמרתי שהם הם מגיעים, נדון גם בעוד נושאים.
ניסן סלומינסקי: באותו זמן בכלל לא ידעתי את מה שאתה אומר.
ניסן סלומינסקי: צלצלתי לאחד מארגוני הנשים וביקשתי שיבואו כי יש נושא.
ניסן סלומינסקי: הם אמרו שאין להם בעיה מיוחדת ולכן מאחר ואין בעיה מיוחדת ומצד שני לנושא הזה נכנסה – וזאת ההזדמנות לברך את מלי – שהיא ראש האגף למעונות יום במשרד הכלכלה וביקשה ממני קצת ימים כדי ללמוד את כל הנושא.
ניסן סלומינסקי: לכן אמרתי שנחזור לבסיס.
ניסן סלומינסקי: הנושא הזה יעלה אבל אני אומר שכאשר הוא עלה, לא ידעתי על הנושא שלכם כי לא התבקשתי לדון בו.
ניסן סלומינסקי: חשבתי שזה משהו כללי ואם אנחנו כבר מביאים את האנשים, אולי יש בעיות לארגוני הנשים.
ניסן סלומינסקי: זה יעלה ונדבר על זה.
משה גפני: עכשיו קריית שמונה.
ניסן סלומינסקי: יש כאן נציג של מערכת הביטחון?
ניסן סלומינסקי: של משרד הביטחון?
אראל מרגלית: הוציאו אותנו מדיון בוועדת חוץ וביטחון כדי לקיים את הדיון על קריית שמונה.
ניסן סלומינסקי: גם אני לא הלכתי לדיון הזה.
ניסן סלומינסקי: הרמטכ"ל נמצא שם, אבל לא הלכתי.
אראל מרגלית: כי אנחנו חושבים שזה קו עימות חברתי.
גילה גמליאל: גם אני לא הלכתי כי קריית שמונה חשובה לי.
ניסן סלומינסקי: מורג, נציג משרד הביטחון, לא נמצא כאן?
ניסן סלומינסקי: הם למעשה הגוף המרכזי.
אראל מרגלית: ניסן, בוא נתחיל ומי שנמצא, נמצא.
אראל מרגלית: לפני שנה הקמנו כאן בכנסת את השדולה למען הפיתוח הכלכלי של הצפון תחת הכותרת באירוע הגדול שעשינו שם: ישראל מאבדת את הצפון.
אראל מרגלית: באמת הדברים המרכזיים שאנחנו עובדים עליהם, אלה חברי כנסת מהקואליציה ומהאופוזיציה ביחד, זה כל הנושא של הפיתוח הכלכלי, מקומות עבודה וכולי, ודווקא להתמקד לא רק בבעיות של הצפון אלא בהזדמנויות של הצפון ומקומות העבודה שאפשר היום ליצור שם בגלל כוח האדם המאוד איכותי.
אראל מרגלית: אלא מה, בעוד אנחנו עובדים על דברים גבוהה גבוהה של הבאת השקעות, של עשייה בקריית שמונה – עשינו בדיוק באותו יום את הסיור בעיר – ניגשה אלי בקפה לנדוור החדש במקום – שמעון קמרי ואליס שמנהלת שם את נעמ"ת הכירו לי אותם - קבוצה של אימהות ובעצם בזמן מאוד קצר של שתיים-שלוש שיחות, ביקשו שאגיע בעוד יומיים לעיר.
אראל מרגלית: הגענו לעיר ושם היו שישים אימהות.
אראל מרגלית: זה היה פשוט מדהים.
אראל מרגלית: הסתבר לנו שבשנה האחרונה ממשלת ישראל בחרה לקחת את מעמד קו העימות מקריית שמונה וזה אומר באופן מעשי שאימהות עובדות, נשים – כמעט כולן נשים למרות שהיו כמה גברים – שעד היום היו מקבלות סבסוד של הקצבה למעונות היום שהייתה מגיעה והן היו משלמות עבור ילד מתחת לגיל שלוש משהו כמו 600 שקלים לחודש, אבל בבת אחת בניקוד כזה או אחר, הסכום עלה למשהו כמו 2,200 שקלים לילד.
אראל מרגלית: מה שקרה זה שמספר אדיר של אימהות הוציאו את הילדים שלהן מהמעון כי יש להן שני ילדים קטנים ולא יוצאות יותר לשוק העבודה.
אראל מרגלית: בשיחה עם יושבת ראש נעמ"ת, גליה וולך, ועם אליס יצחק שנמצאת כאן והיא ראש נעמ"ת בקריית שמונה, אנחנו פשוט עשינו סקר על כל מה שקורה שם בעיר והסתבר שלמעלה ממחצית הילדים הוצאו מהמעון.
<אליס יצחק: מכל המעונות.
<אליס יצחק: לא רק של נעמ"ת.
<אליס יצחק: מדברים על כל הארגונים.
אראל מרגלית: ילדים עד גיל שלוש.
אראל מרגלית: עוד לפני החג אני שלחתי מכתב לראש הממשלה.
משה גפני: באיזו מסגרת התקבלה ההחלטה הזאת?