GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אלון מוזס: בתקופה האחרונה חשנו על פי תהום.
<אלון מוזס: היתה הרגשה שיש סכנה של פירוק.
<אלון מוזס: הגענו להקפאה שלא הוכרה בעבר במערכת הרפואית.
<אלון מוזס: ההקפאה הזאת גרמה לנו לנזק והרגשנו שיש הליך שיכול להביא לפירוק, וזה לא מובן מאליו שלא הגענו אליו.
<אלון מוזס: אני מוכרח להגיד שהיכולת שלנו לא להגיע לפירוק נבעה מעזרה מגורמים רבים.
<אלון מוזס: מצד אחד, היה חשש שזה יקרה, שאולי יש גורמים שרוצים להביא לפירוק, אבל הגורמים הטובים הצליחו להתגבר על הפירוק, ואני חושב שכולנו צריכים לברך על זה.
<אלון מוזס: כל אחד מדבר על התרומה שלו, ואני לא יכול לא לדבר על התרומה של הרופאים.
<אלון מוזס: התרומה של הרופאים היתה תרומה יוצאת דופן, גם בשכר, גם בתנאים האקדמיים, גם ויתור על ותק, גם ויתור על תקנים של רופאים.
<אלון מוזס: אלה הם דברים שלא מובנים מאליהם ועמדנו כל הזמן במקום שצריך לשמור על שיווי משקל כך שהדסה תישאר אטרקטיבית מספיק שתוכל להביא רופאים בעתיד.
<אלון מוזס: אני חושב שהצלחנו איכשהו לשמור על זה, אבל אנחנו מאוד על הגבול.
<אלון מוזס: כשהיינו כאן בישיבות קודמות היתה הרגשה של טיפול נמרץ – צריך להציל את הדסה.
<אלון מוזס: כולם אוהבים טיפול נמרץ.
<אלון מוזס: כשעברנו את תקופת הטיפול נמרץ, כרגע, יש לי הרגשה שחייבים לזכור שאנחנו בפני תהליך של שיקום.
<אלון מוזס: הציבור לא אוהב שיקום, הרופאים לא אוהבים את העבודה הסיזיפית של שיקום, אבל אי-אפשר ללא שיקום.
<אלון מוזס: שיקום קודם כול זה המורל.
<אלון מוזס: תסתובבו כרגע במסדרונות הדסה, אומנם בימים האחרונים ניגשו אלינו אישית ואמרו: תודה רבה שהגעתם להסכמה, ואנחנו מרגישים שאנחנו ביחד עם האחיות ושאר העובדים, אבל המורל הוא נמוך, הפעילות ירדה, ואנחנו זקוקים לתמיכה והעלאה של המורל מלמטה עד למעלה.
<אלון מוזס: צריך להבין שזה לא משהו מובן מאליו.
<אלון מוזס: הליווי שלאוניד אידלמן דיבר עליו הוא ליווי מאוד חשוב.
<אלון מוזס: אני כל-כך מבין את הדאגה מחשב.
<אלון מוזס: אנחנו אומרים: בסדר, אנחנו רוצים שמישהו יעזור לנו לפקח, אבל אם יבוא חשב שלא יאפשר לעשות את הדברים ששומרים על המצוינות שלנו, לא יבואו האנשים הטובים.
<אלון מוזס: אני רואה את זה.
<אלון מוזס: האנשים כרגע עדיין בדרך לעזוב.
<אלון מוזס: זה לא מובן מאליו שהמשבר מאחורינו.
<אלון מוזס: יש אולי כסף עכשיו שאפשר להשתמש בו, אבל האם האנשים יחזרו למסלול הקודם?
<אלון מוזס: זה לא מובן מאליו.
<אלון מוזס: אנחנו זקוקים לעזרה.
ניסן סלומינסקי: ד"ר רן.
<רן ניר-פז: אני אעשה את זה קצר.
<רן ניר-פז: הכנתי מראש שזה יהיה קצר וקולע.
<רן ניר-פז: אני רופא בהדסה 20 שנה, אני חבר ועד הרופאים הבכירים, אני מייצג במה שאני רוצה להגיד פה גם את עמדת חברי לוועדים, שלצערם לא יכלו להגיע לפה ונאלצים להכין חלק מהישיבות על מנת שהכול יוכל להיות מוגש לבית המשפט בזמן ובמועד ככתבו וכלשונו.
<רן ניר-פז: הרופאים מברכים על כך שלבסוף הצלחנו להגיע להסכם, למרות שההסכם עוד לא חתום.
<רן ניר-פז: בגלל ההליך של הפירוק לא מדובר בהסכם רגיל.
<רן ניר-פז: חבל שזה רק עכשיו, כי מרבית ההבנות שמיושמות בהסכם הזה מבוססות על שני הסכמים שכבר ניהלנו מול הנהלת המוסד, אחד לפני שנה, ואחד לפני חצי שנה.
<רן ניר-פז: אנחנו מקווים שההסכם יוכל למזער את הנזק במורל וביכולת להשאיר כוח-אדם איכותי ומשמעותי במוסד.
<רן ניר-פז: הכוונה בעיקר לסגל האקדמי, משום שהסגל האקדמי הוא זה שמחוזר על-ידי בתי החולים האחרים ומרכזים רפואיים אחרים.
<רן ניר-פז: שלא תבינו אותי לא נכון, זה לגיטימי שמחזרים אחריהם.
<רן ניר-פז: אנחנו מקווים שנוכל לשמר אופק של מצוינות במוסד, אבל יש להמשיך ולעקוב ולשים לב להיכן הדברים הולכים, משום שלפרטים הקטנים יש חשיבות אדירה בהכשלת ההסכמים הללו.
<רן ניר-פז: אנחנו מברכים בצורה הכי פתוחה והכי קולנית שאפשר על תמיכת המדינה והבנת המדינה והמעורבות של המדינה בהבראת המוסד ועל ההבנה שהם מבטאים בכך תמיכה בתשתית לאומית ובחזון לאומי.
<רן ניר-פז: לפעמים זה כבר כמעט מוקצה לדבר על הדברים האלה, אבל יש להם ערך.
<רן ניר-פז: מעבר לכך צריך לזכור שיש עדיין סעיפים קטנים שתיקוני ניסוח שלהם יכולים למנוע צרות תפעוליות עתידיות ויש חשיבות לתיקונם.
<רן ניר-פז: אני אביא דוגמה רק ממשהו אחד שעלה פה על-ידי הנציג של החשב הכללי, על-ידי יאיר טל, הדוגמה הנפלאה לכך זו תמיכת הות"ת – למה היא בוטלה ולמה היא לא בוטלה.
<רן ניר-פז: התמיכה המקורית של 30 מיליוני שקלים, מדובר בהסכם איזון שמקורו מלפני בערך 15 שנה או 20 שנה, וות"ת באיזה שלב החליטה שהיא לא רוצה להיות צינור של העברת הכספים, ולכן היא החליטה לבטל את הכסף.
<רן ניר-פז: גם בהסכם לדוגמה, התוספת של עוד 20 מיליוני שקלים, כתוב שם שלא ברור מי יעביר את זה, האם הות"ת או האוניברסיטה.
<רן ניר-פז: הדברים האלה עוד לא סגורים עד הסוף.
<רן ניר-פז: יש חשיבות לתפור הכול ולשים לב לדברים הקטנים.
<רן ניר-פז: אנחנו לא מצרים עליהם, אנחנו מברכים עליהם, רק צריך לבדוק שהכול יבוצע כדת וכדין.
ניסן סלומינסקי: אני אתן לחברי לדבר.
ניסן סלומינסקי: אני אומר שוב, שכל אחד ידבר קצר, ואחר-כך נסכם.
יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, דבר ראשון, אני אברך על ההסכם.
יעקב ליצמן: אני חושב שזה נכון.
יעקב ליצמן: מי היה מאמין שהממשלה תיתן כל כך הרבה כסף?
יעקב ליצמן: זה בהחלט חידוש מרענן, רק חבל שלא עשו את זה מייד.
יעקב ליצמן: יש כמה דברים שלא שמעתי והייתי רוצה שזה יהיה ברור כאן בדיון.
יעקב ליצמן: האם ברור לממשלה למשל שהמחלקה לבריאות הנפש לא תיסגר?
<ארנון אפק: חד-משמעית.
יעקב ליצמן: מה עם ההוספיס?
<ארנון אפק: חד-משמעית לא נסגר.
יעקב ליצמן: האם ברור לכם שהר הצופים לא יימכר למאוחדת?
יעקב ליצמן: תאמינו לי, אני יודע מה אני שואל.
אראל מרגלית: תנו לקבל תשובות לפרוטוקול.
<ארנון אפק: האמת היא שצריך לשאול את הבעלים, אבל התשובה היא לא.
<ארנון אפק: גם היא אומרת לא, וגם אני אומר לא.
ניסן סלומינסקי: ההבדל בינך לבין אודרי שאתה אומר, אודרי עושה לא, אבל הפרוטוקול לא רואה את זה.
ניסן סלומינסקי: אודרי אמרה "לא".
ניסן סלומינסקי: לא יימכר.
<אודרי שמרון: לא.
יעקב ליצמן: כפי שאראל אמר זה לפרוטוקול.
יעקב ליצמן: עכשיו אני מגיע לעוד שני דברים.
יעקב ליצמן: אחד לארנון ואחד ליאיר.
יעקב ליצמן: יאיר – נתחיל עם זה – חלק מהבעיות שדיברנו עליהן – העליתי את זה כמה פעמים ואמרתי שאנחנו מכינים על זה הצעת חוק, גם סיעתי – היו שכל ההעלאות שהממשלה עושה, למשל שכר רופאים, בתי החולים הציבוריים לא מקבלים פיצוי עליהם, דיברנו למשל על שכר הרופאים ושכר האחיות שמעלים, שהם חייבים לקבל פיצוי.
יעקב ליצמן: על ההתנהלות אני מבין, אבל על דבר שאתה מכריח אותם?
יעקב ליצמן: אוטומטית ההעלאה של השכר בשיבא גורמת העלאת שכר בהדסה או בשערי צדק, ברור שלדעתי זה מחויב המציאות, לכן אמרתי שנגיש הצעת חוק.
יעקב ליצמן: לא ראיתי שיש פיצוי על זה, לא ראיתי מנגנון שיאפשר שלא יגיעו להפסדים בגלל זה.
יעקב ליצמן: דבר שני, מה שהתחלתי בתחילת הישיבה ואני רוצה לשמוע את עמדת משרד הבריאות.
יעקב ליצמן: קודם כול, אני מברך אותך - -
יעקב ליצמן: - - בירכתי אותך אישית בטלפון, אבל אני מברך אותך גם לפרוטוקול, אתה איש מצוין.
יעקב ליצמן: נכנסת בתקופתי, אז ודאי אני מעיד על עצמי.
<ארנון אפק: תודה רבה-רבה, הרב ליצמן.
יעקב ליצמן: דבר אחד לא שמעתי.
יעקב ליצמן: לא שמעתי מה משרד הבריאות אומר על כך שחודשיים-שלושה מבוטחי מאוחדת לא מקבלים שירות בהדסה.
יעקב ליצמן: הדסה היום זה 60% או 70% מהחולים בירושלים, ולא יכול להיות מצב כזה.
יעקב ליצמן: שאלתי היום בתחילת הישיבה עוד פעם, ואביגדור אישר את זה.
יעקב ליצמן: זה לא נכון להגיד שבעוד כמה ימים נשמע.
יעקב ליצמן: מה זה "עוד כמה ימים"?
יעקב ליצמן: זה כבר חודשיים הסיפור הזה.
יעקב ליצמן: בירושלים, אם אני לא טועה, הרוב הגדול של המבוטחים הם במאוחדת, וכולם שותקים.
יעקב ליצמן: אני דורש ממשרד הבריאות וממך כמנכ"ל להכריח אותם.
יעקב ליצמן: אין מצב שמבוטח בקופת חולים לא יכול ללכת לבית חולים.
ניסן סלומינסקי: תרשמו, ובסוף תתנו תשובות.
אילן גילאון: קודם כול, אני מברך אותך, פרופ' אפק.
<ארנון אפק: תודה, אילן.
אילן גילאון: אתה איש חשוב לנו ושתהיה בריא, באמת.
<ארנון אפק: אמן.
אילן גילאון: אני חושב שיש כאן החמצת הזדמנות.
אילן גילאון: ב-1.3 מיליארד אפשר לעשות משהו קצת יותר ממעכב בעירה, נדמה לי.
אילן גילאון: אפשר היה להיכנס לעובי הקורה ולבנות מודל של רפואה ציבורית שיתחרה עם כל הרפואה הפרטית.
אילן גילאון: אני מעריץ את נשות הדסה, אני מתפלש בעפר רגליהן ומעריץ אותו, אבל אני עדיין לא חושב שמערכת בריאות במדינת ישראל צריכה להיות בנויה על פילנתרופיה ועל וולונטרזים, ולכן, במובן הזה, זאת היתה הזדמנות - - -
יעקב ליצמן: מה זה "וולונטריזם"?
אילן גילאון: התנדבות.
מיכל בירן: ההבדל בין צדק לצדקה.
מיכל בירן: אנחנו מעריכים את המאמצים שלכם, הבעיה לא אתכם, הבעיה עם המדינה.
אילן גילאון: זה ההבדל בין פילנתרופיה להתנדבות ליצמן, כי אז לא מוצאים את השיטה, בדיוק כפי שנאמר פה קודם, מה פרטי, מה ציבורי.
אילן גילאון: במקום שיש פרטי וציבורי ביחד זה מסתיים לא טוב, זה מסתיים בשחיתות, זה מסתיים בהפקרה של אנשים בסופו של דבר.
אילן גילאון: לכן אני בעד שכל אחד ילך במסלול שלו, וזאת היתה הזדמנות בלתי רגילה.
יעקב ליצמן: אילן, אני חושב שהממשלה טעתה אתמול שהעמידו לדין שלושה רופאים.
יעקב ליצמן: זה עוול גדול.
אילן גילאון: אנשים נורא פחדו מהמילה "הלאמה", הלאמה זה כאילו לאומיות.
אילן גילאון: דווקא האנשים הכי לאומיים פחדו מהמילה "הלאמה".
אילן גילאון: אני צריך להגיד אותה, השמאלן?
אילן גילאון: יש כאן החמצה של הזדמנות בסכום כזה.
אילן גילאון: אני לא יודע איזה בית חולים נמצא ב-hold כרגע להיות הבא בתור, להיות הדסה הבאה, וזאת אוניית הדגל של הרפואה הישראלית שהיא אוניית הדגל של מדינת ישראל, ואני חושב שעיקר הציבור לא נהנה ממנה.
אילן גילאון: אני מסכים עם פרופ' קפלן שבית חולים זה מקום להצלת חיים, אבל אני רוצה עוד תוספת קטנה, זה גם מקום שבו אנשים עובדים, ויש להם מאוויים ויש להם חיים ויש רופאים ויש אחיות ויש פרסונל וכל דבר אחר, וצריך לראות את הדברים בצורה הוליסטית, והחשש שלי שזה פתרון ביניים, שאין כאן פתרון שורש, וחבל לי על זה.
אילן גילאון: לכן עם כל הרצון שלי לברך על ההסכם הזה, אני אומר את זה בחיל וברעדה, אני מוכן לשתות כוסית ביניים, לאוניד, ואפילו כמה כוסיות ביניים, ובלבד שהייתי יודע שאנחנו מגיעים לפתרון.
<לאוניד אידלמן: לכוסית ביניים אתה מסכים.
משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני מברך על ההסכם.
משה גפני: מדובר על מצב שבו ירושלים והאזור הגיעו לשאלות קשות של פיקוח נפש.
משה גפני: אני מברך אותך, אדוני המנכ"ל, פרופ' אפק.
משה גפני: לפני שבירכתי אותך שאלתי את ליצמן אם זה בסדר שאני מברך אותך, הוא אמר לי שכן, שאתה מצוין.
משה גפני: קיבלת הכשר.
משה גפני: אני מברך אותך בגלל שנכנסת לתקופה קשה במערכת הבריאות וכולנו מברכים אותך שתצליח.
משה גפני: האמת, במהלך כל השנה הזאת, חייתי בהרגשה שיהיה בסוף הסכם.
משה גפני: אני חושב שכמוני כל חברי הכנסת חיו בהרגשה הזאת.
משה גפני: אף אחד לא חשב שמדינת ישראל תאשר את המציאות שבה לא תהיה רפואה בירושלים, הכול יקרוס.
משה גפני: אין מציאות כזאת, זה לא איזה מוסדון קטן בפריפריה, שלא יקרה שום דבר, כמה אנשים יינזקו וכמה עובדים ילכו הביתה.
משה גפני: הממשלה הנוכחית, ראינו, שהיא לא כל-כך מתייחסת לדברים מהסוג הזה, זה לא כל-כך בראש מעייניה, אבל אי-אפשר להשאיר את הדסה בצורה הזאת.
משה גפני: אני באמת מברך את יאיר טל שהיה בתוך העניין ואת האחרים שהיו בתוך העניין.
משה גפני: לא חשבתי שתתנו יותר ממיליארד שקל, חשבתי שזה יסתיים בכמה מאות מיליונים.
משה גפני: זה מה שצריך, זה בסדר.
משה גפני: אבל אני שואל אותך, אדוני היושב-ראש, איפה היתה השרה כל השנה?
משה גפני: איפה היא היתה?
משה גפני: לא ידעו שזה מה שהולך לקרות?
משה גפני: איפה היה שר האוצר?
משה גפני: לא ידעו שהדסה נמצאת במצב שבו היא נמצאת?
משה גפני: היה צריך לעבור את הסאגה הזאת, שיש לה השלכות בלתי הפיכות?
משה גפני: ואמרו את זה פה הדוברים מהדסה.
משה גפני: היום חלק מהרופאים רוצים לעזוב או שחלק עזבו.
משה גפני: אנשים הולכים שפופי קומה, והמוסד הזה, המוסד המפואר כאילו, שנקרא "הדסה", הוא נמצא בכישלון.
משה גפני: איפה הם היו כל הזמן?
משה גפני: מה הם עשו?
משה גפני: מה עשתה שרת הבריאות שאפילו לדיונים כאן היא כמעט לא באה?
אילן גילאון: חבר הכנסת גפני, אתה לא יכול לבקר את שר האוצר אחרי ההישג עם מכבי תל-אביב, אני מצטער...
משה גפני: אני מודיע לך שההישג של מכבי תל-אביב זה לא שר האוצר, בגלל שהוא לא מצליח בכלום.
ניסן סלומינסקי: שרת הבריאות אולי.
משה גפני: הוא לא מצליח בכלום, אז בטח ההישג של מכבי תל-אביב זה מישהו אחר.
ניסן סלומינסקי: זה האופוזיציה.
משה גפני: זה של האופוזיציה, כן, אבל לא אמרתי מי...
ניסן סלומינסקי: למה לא? מה יש?
ניסן סלומינסקי: אין שם בעיה, לא תמצא שם אפילו יהודי אחד.
יעקב ליצמן: די, די, די, ניסן.
ניסן סלומינסקי: יהודי אחד לא תמצא שם.
ניסן סלומינסקי: בעצם אחד כן.
יעקב ליצמן: ניסן, עברתי היום על עיתון "המודיע" ולא ראיתי מילה אחת על מכבי.
<קריאה: כי זה נגמר מאוחר, לא הספיקו לכתוב.
ניסן סלומינסקי: שם לא תמצא הרבה דברים.
משה גפני: ניסן, אתה מוכן להחזיר אותי לתלם?
משה גפני: אני רואה את זה כמחדל עצום, אבל למחדל יש גם השלכות רוחב.
משה גפני: אמרנו פה בדיונים, האמת היא שגם בשלהי הקדנציה הקודמת וגם בקדנציה הנוכחית – אמרנו שאי-אפשר להחזיק כך מערכת רפואה ציבורית.
משה גפני: אי-אפשר, הדסה תקרוס, אחרים יקרסו, ואמרו: לא.
משה גפני: רצו לחסוך כסף.
משה גפני: התוצאה היא שהיה צריך לתת עכשיו הרבה כסף, יותר ממה שהיו נותנים לו המערכת היתה עובדות בצורה שונה.
משה גפני: צריך להעמיד את הדסה על הרגליים.
משה גפני: אני לא יודע מה הוחלט לגבי חשב מלווה או לא חשב מלווה.
משה גפני: הדסה היא לא רשות מקומית, היא לא עירייה, לא עומד פוליטיקאי בראשה, עומדים בראשה אנשי מקצוע.
משה גפני: אם שמים חשב מלווה, הפירוש – איך אמרת קודם?
משה גפני: – מלאימים את הדסה.
משה גפני: המשמעות של העניין שהיא לא תתנהל על סמך הצרכים המקצועיים.
משה גפני: יש הסכם, יודעים מה עושים, יודעים מה לא עושים.
משה גפני: לשים חשב מלווה – אני לא יודע מה הוחלט בסוף, אם כן שמים או לא שמים - - -
ניסן סלומינסקי: הוחלט שכן.
משה גפני: אני חולק על העניין הזה, אני לא חושב שזה מהלך טוב.
משה גפני: יש איזה אובססיה בממשלה, בעיקר במשרד האוצר, אבל כנראה גם במשרד הבריאות – יש איזו אובססיה שכאשר נותנים כסף להגיד "חשב מלווה".
משה גפני: זאת לא רשות מקומית, לא פוליטיקאים עומדים בראש.
משה גפני: המשמעות של העניין שאנשים יאבדו את האמביציה כדי להצליח.
משה גפני: יבוא החשב המלווה ויגיד שלא שמים בחדר הניתוח תרופה מקצועית שצריך לשים שם?
משה גפני: במה לחסוך?
<לאוניד אידלמן: זה בדיוק מה שהוא יגיד, לא לקנות ציוד מודרני ולא תרופות.
משה גפני: אני מציע שתחשבו גם במשרד הבריאות וגם במשרד האוצר, תחשבו מחדש על העניין הזה אם רוצים שהדסה תצליח ותחזור לימיה הטובים, שהיא היתה מוסד רפואי כמעט הנחשב ביותר או בין הנחשבים ביותר, שהיא מוסד ענק ומוסד אוניברסיטאי ויש שם מחקרים ויש שם כל הדברים שיש שם.
משה גפני: אם רוצים לשים חשב מלווה, בסדר, אני לא רוצה להגיד ג'לג'וליה או אני יודע מה, אבל - - -
יעקב ליצמן: קודם כול צריך לשים חשב מלווה לממשלה.
אראל מרגלית: דרך אגב, בג'לג'וליה עכשיו יש ראש עיר נהדר.
משה גפני: לכן לא רציתי להגיד.
אילן גילאון: יש להם "מאמן מלווה" בהפועל ג'לג'וליה.
משה גפני: אתה עוד פעם מוציא אותי לשם?
משה גפני: אני מציע שתחשבו על הנושא הזה מחדש.
משה גפני: אני פונה לממשלה: תחשבו על הנושא הזה מחדש.
משה גפני: זו הפעם הראשונה שלוקחים בית חולים בסדר גודל כזה, עם כל התהליך של כל ההבראה של מה שהגעתם, ואני מברך על כך.
משה גפני: אני מסכם ואומר: הממשלה היתה צריכה להתחיל בתהליך הזה לפני שנה, היא לא עשתה את זה, היא נכשלה בנושא.
משה גפני: אני אומר שצריך לתת עכשיו, אחרי שיש הסכם, אנשים השקיעו כל-כך הרבה, גם הממשלה, גם העובדים, גם הרופאים, גם אנשי הסגל, גם האחיות וגם נשות הדסה – צריך לתת לאנשים לנהל את המוסד הזה.
משה גפני: חשב מלווה זה לא ללכת בכיוון הנכון.
משה גפני: פעם נוספת אני מברך על ההסכם, פעם נוספת אני מברך את המנכ"ל, ואני מתפלל לשם שזה יצליח, בגלל שזה חיי אדם.
אראל מרגלית: קודם כול, גם אני מצטרף לברכות לפרופ' ארנון אפק וליאיר טל מהאוצר.
אראל מרגלית: אביגדור קפלן, יצא לי לראות אותך הרבה בתקופה האחרונה.
אראל מרגלית: המשפחה שלי ירושלמית, אז בתקופה הזאת של המשבר בת אחת מחיל הים היתה צריכה איזו פרוצדורה דחופה בברך, שמישהו מהדסה הר הצופים עשה בהצלחה, ברוך השם.
ניסן סלומינסקי: תפסול את עצמך עכשיו בהצבעות.
אראל מרגלית: אני חייב להגיד שהגעתי באופן אנונימי, לא אמרנו מי אנחנו, נכנסנו וכו', והטיפול ברפואה הציבורית בהדסה היה למופת.
אראל מרגלית: אני חייב לומר, למופת.
אראל מרגלית: כל ירושלמי, אני חושב, לא אובייקטיבי לגבי הדסה.
אראל מרגלית: הגב', אודרי שמרון, כל הכבוד לכם על ההירתמות שלכם.
אראל מרגלית: גם פרופ' אלון מוזס וד"ר רן ניר-פז, גם אתכם שמענו.
אראל מרגלית: תעבירו בחזרה לרופאים את ההערכה המאוד גדולה שלנו ואת האמפתיה שלנו כלפי המצב הבלתי אפשרי שהם עמדו בו בחודשים האחרונים.
אראל מרגלית: זה לגבי הברכה.
<רן ניר-פז: תרשה לי להפריע לך, גם לעובדי המינהל והמשק שנמצאים פה וגם לאחיות.
אראל מרגלית: הם עוד לא דיברו, אז לא רשמתי, אבל באמת כל הכבוד.
אראל מרגלית: אני יודע דרך החברים שלנו איזה מאמצים עשיתם.
אראל מרגלית: בשבוע שבו הממשלה החליטה שהיא לא מעבירה את המשרדים הממשלתיים לירושלים או שהיא דוחה את זה בעוד שלוש שנים, וכשמדברים על הדסה בכל מיני מובנים ברמות הרפואיות, צריך להבין שהדסה בירושלים זה גם מקור פרנסה וזה גם אחד ממרכזי המצוינות המרכזיים של העיר.
אראל מרגלית: כלומר, כשאנחנו מדברים להשאיר אנשים, להביא אנשים, לרפא אנשים, לתת מקור פרנסה לאנשים וכו', הדסה בשבילנו זה מעוז מאוד-מאוד גדול.
אראל מרגלית: אני רוצה להגיד עוד משהו ליאיר טל.
אראל מרגלית: אתם החלטתם על שינוי כלל ההוצאה.
אראל מרגלית: בין השאר בשינוי כלל ההוצאה לקחתם מעצמכם את החירות להשקיע בכמה מהמוקדים הגדולים ביותר שהציבור זקוק להם, כמו חינוך ורפואה וכו', בדיוק במקומות כמו הדסה ועוד מקומות ברפואה הציבורית שזקוקים היום לאוויר לנשימה שהיו יכולים לקבל קצת יותר רק מהישרדות ולהציל את עצמם.
אראל מרגלית: אני רוצה להגיד דווקא כמי שהוא - - -
משה גפני: יאיר הוא לא הכתובת.
אראל מרגלית: נכון, אני אומר את זה מבחינת הממשלה.
אראל מרגלית: הממשלה בעניין הזה היא פרטנר שלנו עם הדסה, ופה אנחנו נמצאים בוועדת הכספים, ואני רוצה להגיד לכם איך להשתמש בנו בנושא של הדסה ובכלל בנושא של הרפואה הציבורית, בעניין של ההתקדמות.
אראל מרגלית: היינו רוצים לראות בהדסה מרכז מצוינות תוסס בשנים הקרובות.
אראל מרגלית: יש הנהלה בהדסה, היא קיבלה עכשיו איזה גרייס, אני מסכים עם חבר הכנסת גפני, שחייבים לתת לה לנהל, זה המנהלים הטובים ביותר שיש במדינת ישראל, חייבים לתת להם לבנות תוכנית צמיחה.
אראל מרגלית: היינו רוצים ביום ירושלים בדיון על ירושלים, חוץ מזה שכולם באים ונשבעים על גבולותיה, להסתכל על תכניה.
אראל מרגלית: הדסה זה אחד מהתכנים החשובים של העיר הזאת בהתקדמות שלה בשנים הקרובות.
אראל מרגלית: היינו רוצים לראות את הרופאים בהדסה פורחים, היינו רוצים לראות את העובדים פורחים, היינו רוצים לראות את הכיוונים החדשים.
אראל מרגלית: זה לא סתם הנושא של מחקר רפואי, דווקא בחיבור בין האוניברסיטה העברית לבין הדסה אנחנו רואים את זה, זה אחד ממעוזי המצוינות העולמיים, לא רק של ישראל.
אראל מרגלית: היינו רוצים לשמוע תוכניות ואנחנו מצפים לשמוע מכם, שיחברו בין הדברים.
אראל מרגלית: היום בשביל להחזיר רופא מצטיין שנניח למד פוסט דוקטורט – ראיתי איך אח שלי חזר לארץ, היום הוא מנתח בבסיס הגולגולת.
אראל מרגלית: אני גאה בילד הקטן, האח הקטן שלי.
אראל מרגלית: הוא באיכילוב – ראיתי מה היה צריך לעשות כדי להחזיר חלק מהרופאים האלה דווקא לירושלים, דווקא להדסה.
אראל מרגלית: זה לא פשוט, יש להם המון אפשרויות.
אראל מרגלית: יש להם המון אפשרויות במקומות אחרים בארץ ובטח בעולם.
אראל מרגלית: לכן שאלתי גם על המבנים ליד הדסה, כי הכול שם צריך להפוך ולהיות קריה כאשר גם המחקר הביו-טכנולוגי והמכשור הרפואי והדברים המרכזיים הבאים של ישראל צריכים להיות ליד בית החולים.
אראל מרגלית: כי כשזה נמצא ליד בית החולים, כל מרכז של בית החולים יכול להפוך למרכז לאומי.
אראל מרגלית: הקהילה העסקית שהרבה פעמים מנסה להגיע לכל מיני מקומות, שם היא יכולה גם להיפגש עם החוקרים, וזה מה שנקרא "win-win".
אראל מרגלית: צריך להסתכל על הדסה בשנים הקרובות וצריך לתת להדסה קריאת כיוון, שאנחנו מצפים מהדסה שתחזיר לעצמה, אחרי תקופה לא קלה, חלק מהמחלקות המצוינות של מדינת ישראל.
אראל מרגלית: היום אם אתה מסתכל על איכילוב, אתה מסתכל על תל השומר, אתה מסתכל על כל בתי החולים האלה, זה אנשים שהגיעו מהדסה, ושם קיבלו את האמצעים להקים מיני אימפריות של מחקר רפואי, שחלק גדול מהן צריכות לחזור לירושלים.
אראל מרגלית: דווקא לבית חולים ציבורי, לא לבתי חולים פרטיים, שאנחנו יודעים שאפשר לעשות את זה שם.
אראל מרגלית: דווקא בתוך בית חולים ציבורי.
אראל מרגלית: דווקא בנושא הירושלמי – תראו איזה אנשים יש פה, יושב פה הרב ליצמן, אחד האנשים שמבינים בתחום הרפואי במדינת ישראל, ראש הוועדה, אנשים אחרים – אם תרצו להביא עוד תוכנית, תוכנית הבראה דרג 2, כדי שהדסה תקבל בוסט, אנחנו פרטנרים שלכם.
אראל מרגלית: זה משפיע על העיר, זה משפיע על הרפואה הציבורית בעיר, זה משפיע על היום-יום של הרבה מאוד מהפציינטים ברחבי העיר והאמת שזה משפיע על הכיוון של ירושלים.
אראל מרגלית: כלומר, אם הדסה תפרח, במידה רבה זה נותן כוח לעיר הזאת, כמעט כמו אותם משרדי ממשלה שלא הגיעו השנה לעיר ואנחנו מצפים שהם יגיעו בעוד שלוש שנים.
יצחק כהן: אני רוצה להצטרף לברכות, לברך את המנכ"ל החדש.
יצחק כהן: אני לא מצטער שהשרים לא היו שותפים לתהליך, מכיוון שידעתי - -
ניסן סלומינסקי: אתה יכול לברך אותם.
יצחק כהן: הם לא הפריעו.
יצחק כהן: - - כשההגה בידיים של יאיר טל ומשה בר סימן טוב – אמרנו במהלך הדיונים שאנחנו סומכים עליהם, מכירים אותם, מכירים את הדינמיקה של התהליכים האלה – ידענו שזה יגיע בסוף לסיכום כלשהו, ואמרנו שפירוק הדסה זה לא אופציה.
יצחק כהן: אף אחד לא חשב שזה אופציה, למרות שבאוויר היו כל מיני מילים, אבל ידענו זה לא יקרה.
יצחק כהן: אני נרגש משילוב הידיים של הרופאים, של עובדי המשק, של נשות הדסה, של המנכ"ל, של יאיר, משה, מנכ"ל משרד הבריאות.
יצחק כהן: יש פה משהו שונה.
יצחק כהן: החבר'ה עם האוריינטציה התל-אביבית הסתכלו על הדסה וחיכו לראות איך ספינת הדגל הזאת תקרוס ואז הבכורה תעבור מערבה - - -
אילן גילאון: לבית חולים ברזילי באשקלון.
יצחק כהן: אני שמח.
יצחק כהן: אני שמח שהיינו כולנו עדים לתהליך מאוד מרגש, לשילוב ידיים יוצא דופן.
יצחק כהן: לא ראינו דברים כאלה במשברים אחרים, משברים קודמים, וזה הביא להצלחה, זה הביא להצלחה של התהליך.
יצחק כהן: אני רוצה לברך אתכם.
יצחק כהן: כפי שאמר אראל, עוד דרך ארוכה לפניכם.
יצחק כהן: ד"ר אידלמן שיודע על מה אני מדבר בדיוק, יודע למה אני מתכוון.
יצחק כהן: השותפות הזאת, הדחיפה הזאת, ההחלטה שהדסה לא תתפרק, השותפות הזאת, הדחיפה הזאת, ההחלטה שהדסה לא תתפרק, זו היתה למעשה המוטיבציה של כל הצדדים להביא לסיום, אני מקווה מוצלח, של התהליך הזה.
יצחק כהן: שוב, תודה.
יצחק כהן: תודה לכולם.
יצחק כהן: אני שמח על המעורבות של ועדת הכספים וחברי הכנסת שליוו את התהליך.
ניסן סלומינסקי: פרופ' ארנון אפק יסכם, אחר כך אני אוסיף משפט אחד.
<ארנון אפק: קודם כול, כמוכם אני שמח על המעורבות.
<ארנון אפק: אני חושב שהמעורבות שלכם בתוך התהליך עצמו באמת עזרה להביא את האנשים למציאות.
<ארנון אפק: אני חושב שנאמרו במהלך הפגישות כאן גם דברים שעזרו לכולם להבין מהו מגרש המשחקים ואיך אנחנו צריכים להתנהל, ובסופו של דבר בהחלט תרמו.
<ארנון אפק: אני אענה בקצרה לכל הדברים שנאמרו.
<ארנון אפק: חבר הכנסת ליצמן יודע שבנושא מאוחדת מדובר בהחלט בהסדרי הבחירה, וברגע שבית חולים מופיע בהסדרי הבחירה של קופה, יש להפנות לבית החולים את כל המטופלים של אותה קופה, לפי שיקול דעת רפואי כמובן, ומי שחושב שהוא צריך להגיע להדסה ולא מקבל את ההפניה, צריך לפנות לנציב פניות הציבור לחוק ביטוח בריאות ממלכתי ולקבל את אותה פנייה.
<אביגדור קפלן: זה לא נכון לעשות את זה בפסילה גורפת.
<ארנון אפק: הם לא יכולים.
<ארנון אפק: הם לא יכולים בפסילה גורפת.
<אביגדור קפלן: אתה כבר תטפל בזה כמנכ"ל נכנס, כי הם עשו את זה.
<מידד גיסין: יש עוד בתי חולים שעושים את זה.
יעקב ליצמן: האם אדוני, המנכ"ל המיועד, האם אדוני מוכן להבהיר למאוחדת?
יצחק כהן: למדינה אין מה להגיד בעניין הזה?
יצחק כהן: זו הפקרות.
יעקב ליצמן: זה לא שייך להדסה כרגע בכלל, זה שייך לאזרחים.
יעקב ליצמן: האם אדוני מוכן להבהיר חד-משמעית למאוחדת שאין להם רשות לעשות את זה ואם הם ימשיכו לעשות את זה, אתה תנקוט בצעדים?
יצחק כהן: תשים לה חשב מלווה.
<ארנון אפק: אנחנו נדבר מול מאוחדת.
<ארנון אפק: התשובה היא ברורה.
<ארנון אפק: ברגע שבית חולים מופיע בהסדרי הבחירה של אותה הקופה עליה להפנות, כפוף לשיקולים רפואיים כמובן, את כל המטופלים לאותו בית חולים.
<ארנון אפק: חבר הכנסת גילאון, אני אשתמש במה שלמדתי ממורי ורבותי, כתוב בתלמוד "תפסת מרובה, לא תפסת".
<ארנון אפק: בעת הזאת גם לייצר את ההסדר הזה בנושא השר"פ היה מאוד קשה ובכל זאת עשינו שינוי מאוד מהותי, אין שר"פ במיון, שר"פ בעיקר אחרי הצהרים.
<ארנון אפק: זה שינוי מאוד מהותי ממה שהיה קודם, והשאר יישאר לוועדת גרמן.
<ארנון אפק: הלאמה לא עמדה על הפרק בראיית משרד הבריאות.
מיכל בירן: המנכ"ל הקודם אמר את זה לפרוטוקול.
<ארנון אפק: רבותי, בראש משרד הבריאות עומדת שרת הבריאות.
<ארנון אפק: היא אמרה את עמדתה בכנסת, בצורה מאוד ברורה.
<ארנון אפק: זו היתה הדירקטיבה שלה, וכך בוצע במהלך המשא-ומתן.
<ארנון אפק: היה ברור לכולנו.
<ארנון אפק: נמצאת כאן אודרי והיא יכולה להגיד שדיברנו איך לעשות יחד יותר טוב בבית חולים של נשות הדסה, והחשב המלווה צריך לעזור לבית החולים לעשות את זה יותר טוב, לשקף את המציאות, כי יש לנו מחויבות כלפי בית חולים או כלפי המדינה, שבאמת נותנת הרבה מאוד כסף בנושא הזה.
<ארנון אפק: פעלנו לשמירה על המסגרת התקציבית, כמו שד"ר אידלמן הקפיד לומר ובצדק, של התקציבים של כלל בתי החולים ולא להעביר ממקום אחד למקום שני ולגרום להחמרת הגירעון.
<ארנון אפק: במילים האחרונות אני מבקש להודות קודם כול לאנשים, לאמנון ברוכיאן, לנציגי ועדי הרופאים שנמצאים כאן, פרופ' מוזס, ד"ר ניר-פז, ולצילה שלא נמצאת כאן.
<ארנון אפק: בסוף כולם ילכו, אנחנו נמשיך לעקוב, כי זה תפקידנו, החשב יעקוב, אבל בסוף אתם נשארים שם, ואתם חייבים כולם להתאחד יחד עם ד"ר קפלן, ד"ר יורם וייס וביחד עם שאר המנהלים, כדי להצעיד את הדסה חזרה למקום שהיא ראויה לו במערכת הבריאות.
<ארנון אפק: נתנו את מגרש המשחקים, ועכשיו אתם חייבים כולכם להתגייס יחד, ואני בטוח שהדסה תמשיך ותפרח במדינת ישראל.
<ארנון אפק: שוב, תודה רבה לך על העזרה.
ניסן סלומינסקי: יאיר, משפט.
<יאיר טל: שני משפטים.
<יאיר טל: קודם כול, כמו שגם אמר ד"ר אידלמן, חשוב לשים לב שאנחנו רק בתחילת הדרך, עוד לא נפתרו כל הבעיות וממחר הכול על הכיפאק.
<יאיר טל: יש עוד דרך ארוכה, ונדרש ממש עכשיו לעשות תהליך שיקום של המוסד הזה ולהחזיר אותו למקום שהוא היה.
<יאיר טל: כל הצדדים נתנו פה תרומה ענקית: הממשלה, נשות הדסה, הרופאים, האחיות, המינהל והמשק, צריך גם להזכיר את התרומה של אביגדור לתהליך, וכמובן למי שלא נמצא פה, לניר ברקת, שסייע וליווה את כל התהליך, וראוי להזכיר אותו.
<יאיר טל: נתנו פה תרומה ענקית כולם, והתרומה הענקית של כולם היא לטובת קימום בית החולים ועלייה שלו על מתווה פעילות בר-קיימא.
<יאיר טל: ולכן צריך מאוד להיזהר – נזרק פה באוויר – מהתחושה שפתאום יש פה כסף והכול פתור.
<יאיר טל: אנחנו הולכים פה לדרך קשה ולא פשוטה, ולכן גם נדרש מבחינתנו אותו חשב מלווה, שיהווה גם את העיניים שלנו שם וגם יסייע לבית החולים לעלות על המתווה הנכון ולעמוד ביעדים שהוגדרו.
<יאיר טל: ברור לנו שזה בית חולים, וגם זהות החשב המלווה שימונה, ועדיין לא הוחלט מי זה יהיה, תובא בחשבון בעת הבחירה בו, תובא בחשבון המשמעות של חשב מלווה בבית חולים.
<יאיר טל: כולנו נמצאים שם ולא נוטשים, לכן אני מאמין שהכול יהיה בסדר בסופו של דבר.