GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
משה בר סימן טוב: צריך למצוא את הדרך שבה אנחנו יודעים שלבית-החולים יש יכולת לעמוד בהחזר ההלוואה שלוקחים מהרופאים ובהעלאת רמת השכר, וזה יקרה רק אם תהיה מחויבות של כולם.
משה בר סימן טוב: ולכן אנחנו רוצים שלכולם יהיה אינטרס להגדיל את הפעילות בבית-החולים כדי שיהיה אפשר לעמוד בנטל התשלומים.
משה בר סימן טוב: אמרנו לפני כמה זמן שנדרש אקסטרה מייל מצד כל אחד מהצדדים כדי לגמור את הסיפור, עשינו יותר ממייל אחד.
משה בר סימן טוב: אנחנו חושבים שבנקודה הזאת ניתן, על בסיס ההצעה של הנאמנים עם ההסתייגויות שלנו, בסוף להגיע להסדר.
משה בר סימן טוב: לא מפוצצים הסדר, לא בגלל שר"פ ולא בגלל פריסה של תשלומים על קצת יותר זמן.
משה בר סימן טוב: כל התשלומים לרופאים בסוף מוחזרים, להבדיל מספקים שאמורים לקבל פחות מההסדר שלהם לרופאים, הכול מוחזר רק על פני יותר זמן, ובטח לא מביאים בית-חולים לפירוק כי מישהו רוצה לסגור שם את ההוספיס.
משה בר סימן טוב: אז בדברים האלה אני חושב שבסוף יש בסיס, רב המשותף על הנפרד ורב האינטרס שבית-החולים ימשיך במתכונת הפעילות שלו ולא יגיע לפירוק.
משה בר סימן טוב: צריך לציין, נעשתה גם כברת דרך משמעותית, זה תשובה לחברת הכנסת מיכל בירן, נעשתה כברת דרך משמעותית עם ארגון "נשות הדסה".
משה בר סימן טוב: היה לנו חשוב בסוף ליצור מנגנון של מימשל תאגידי תקין שלאורך זמן יבטיח את הפיקוח הנאות על ההתנהלות של בית-החולים.
משה בר סימן טוב: אני חושב שלפחות בתחושה שלנו כממשלה הדבר הזה נוצר בלי שנהיה באיזשהו צורך לקחת בעלות או שליטה באופן מסוים בבית-החולים.
ראובן ריבלין: זה גם מוסכם.
משה בר סימן טוב: וזה מוסכם עם ארגון "נשות הדסה", ובהחלט אני חושב שזה גם חשוב.
משה בר סימן טוב: כלומר, יצרנו פה מנגנונים שמבחינתנו – ושוב, אני אומר, לא האמירה שלנו שלא רצינו להלאים את בית-החולים ואנחנו לא רוצים להלאים את בית-החולים ולא חושבים שאנחנו מנהלים בתי-חולים באופן הרבה יותר טוב מאחרים.
משה בר סימן טוב: חשבנו שזה גם נכון לשמור על האופי הייחודי של בית-החולים "הדסה" כבית-חולים עצמאי, אין עוד בתי-חולים בעלי אופי כזה, ולכן היה לנו חשוב לשמור על הדבר הזה.
משה בר סימן טוב: אבל לצד הצורך להבטיח שמנגנוני המימשל התאגידי בבית-החולים יהיו מנגנונים שיבטיחו שבית-החולים לא ייקלע לכזאת סיטואציה שוב, אני מקווה שיצרנו את זה.
ניסן סלומינסקי: אם מותר לי, לפני שאתן לראש העיר לדבר, הבנו מה המחלוקת שקיימת ביניכם - -
יצחק כהן: לא הבנו.
יעקב ליצמן: לא הבנו.
ניסן סלומינסקי: - - לבין הנאמנים.
יעקב ליצמן: לא הבנו מה הוויכוח בין הרופאים - - -
ניסן סלומינסקי: אבל לא נתת לי לגמור אפילו משפט, אז מה?
ניסן סלומינסקי: אמרתי, הבנו את המחלוקת ביניכם לבין הנאמנים.
יצחק כהן: הבנו שלא הבנו.
ניסן סלומינסקי: לא הצלחתי עדיין להבין, אלא אם כן אולי זה לא לשולחן הזה, את המחלוקת שישנה.
ניסן סלומינסקי: עם האחיות הבנתי שהדברים מסודרים.
משה בר סימן טוב: עם האחיות, עם מינהל ומשק ועם בעלי השכר.
ניסן סלומינסקי: אני מניח שעם העובדים גם כן סודר.
ניסן סלומינסקי: לא הבנתי רק מה המחלוקת שנשארה עם הרופאים.
משה בר סימן טוב: אני לא יודע מה כל המחלוקות עם הרופאים.
משה בר סימן טוב: אני יודע מה המחלוקת שלנו עם המסמך שהגישו הנאמנים, זה בסוף נקודת ההתייחסות שלנו עם המסמך שהגישו הנאמנים, ואני חושב שציינתי ברמה מפורטת מהם הדברים האלה.
משה בר סימן טוב: יש עוד עיקרון שחשוב לומר וצריך לומר אותו, ההצעה של הנאמנים - - -
ראובן ריבלין: הנאמנים הגישו הצעה בהנחיית בית-המשפט, אני רק רוצה להבין, בית-המשפט הנחה אותם, זאת אומרת, - -
יעל גרמן: בסופו של דבר זו הייתה המטרה.
ראובן ריבלין: - - בית-המשפט מעמיד למדינה - - -
ניסן סלומינסקי: עוד מעט הם יגידו את הדברים.
ראובן ריבלין: אז תסביר לי, לא ממה שהם יאמרו, תסביר לי אתה וממך אני - - -
משה בר סימן טוב: הכול מותנה בהסכמה של כולם.
משה בר סימן טוב: יש מנגנונים בחוק החברות שקובעים איך עושים הסדר נושים, זה המנגנונים שקבועים בחוק החברות.
יעקב ליצמן: כפוף לרפרנטים של האוצר.
משה בר סימן טוב: אין דרך ולא צריכה להיות דרך בסוף לפגוע בסמכות של הכנסת ושל הממשלה של איך נקבעים הדברים.
משה בר סימן טוב: לא ייקבע במסגרת הסדר רישיונות פעילות לבתי-חולים, זה נקבע על-ידי משרד הבריאות ומשרד האוצר בדרך שבה קבע את זה המחוקק.
ראובן ריבלין: זה ברור, ברור כשמש, זה תקנת עולם.
משה בר סימן טוב: בדיוק.
משה בר סימן טוב: אז זה בסוף, אלה הם בסוף המחלוקות.
ניסן סלומינסקי: מה שאני חייב להבין, אתם הרי משוחחים גם עם הרופאים, אתם יודעים שיש בין התפיסה שלכם לתפיסה של הרופאים חילוקי דעות על נושאים מסוימים?
משה בר סימן טוב: יש ערוצי תקשורת ולא צריך, ובאמת, הדיון הזה הוא לא דיון של משא-ומתן ואסור לו להיות דיון של משא-ומתן, כי בשום צורה לא מנהלים דברים ככה.
ניסן סלומינסקי: זה לא משא-ומתן.
משה בר סימן טוב: אז יש פה דיון ציבורי שחשוב בסוף שהדברים כן יאמרו פה.
ראובן ריבלין: במחילה, אדוני היושב-ראש, יש פה דבר שאם הבנת תסביר לנו כי אנחנו לא מבינים, ואנחנו קצת - -
משה בר סימן טוב: מה המחלוקות עם הנאמנים?
ראובן ריבלין: - - כמעט כמוך.
ניסן סלומינסקי: הרי שאלתי את השאלה הזאת.
משה בר סימן טוב: מה השאלה?
ניסן סלומינסקי: לא, עם הנאמנים הבנו.
ראובן ריבלין: היה הסכם שגובש והוא צריך להגיע לבית-המשפט, באו הרופאים אשר לא היו צד בדרך כזאת או אחרת או שהם טוענים מה שהם טוענים, ובאו ואמרו:
ראובן ריבלין: אנחנו עוד להסכם הזה לא מצטרפים, חשבנו שזאת הבעיה.
30700: אשמח לעזור לו.
ראובן ריבלין: כרגע באים הנאמנים ולוקחים את ההסכם שהסכמתם עליו, שהוא היה צריך להיות הבסיס להסדרה ולמניעת הפירוק ולחזרה לחיים רגילים, והם אומרים לך: אנחנו מסתייגים מההסכם שהתקבל.
ראובן ריבלין: האם הם עשו זאת בהנחיית בית-משפט או פתאום זה היה דבר שהיה סטייה מההסכם עצמו.
ראובן ריבלין: כי אני מסכים אתך שלאחר שסגרת מקשה אחת את כל הבעיות, לא יכול לבוא אליך לומר: כן, אבל זה לא כולל - - -
משה בר סימן טוב: אבל בוא נסגור את ההוספיס.
ראובן ריבלין: ודאי, אני מסכים עם השר במאה אחוז.
ראובן ריבלין: אני בטוח שכל חברי, גם השרים לשעבר, היו אומרים: מה זה?
ראובן ריבלין: זה דבר שלא מתקבל על הדעת.
ראובן ריבלין: מה זה, ברור שאם אנחנו מסדירים, מסדירים הכול.
ראובן ריבלין: אם אנחנו מדברים על שירות ציבורי צריך לתת שירות ציבורי לכל.
ראובן ריבלין: לכן, אני רוצה להבין מה זה - היה הסכם או לא היה הסכם?
ראובן ריבלין: למה, לפי דעתך, הנאמנים קבעו את מה שהם קבעו?
ראובן ריבלין: הרי הם גם אנשים מלומדים ואנשים בעלי ניסיון, הם לא השתגעו.
ניסן סלומינסקי: רובי, תן למשה רגע.
משה בר סימן טוב: א', הנאמנים נמצאים פה ויש דברים שהנאמנים - - -
ראובן ריבלין: אני לא רוצה לשמוע אותם.
משה בר סימן טוב: אז אני אומר לך, אתנו לא דובר שייסגרו מחלקות, אנחנו לא מסכימים שייסגרו מחלקות.
יצחק כהן: הוא לא רוצה לסגור מחלקות, משה.
30700: גם הרופאים.
משה בר סימן טוב: בהצעה של הנאמנים כתוב שייסגרו מחלקות.
ראובן ריבלין: ההצעה עם הנאמנים - מה הם אומרים?
יצחק כהן: גם השולחן הזה לא רוצה, רבותי.
ראובן ריבלין: ודאי שלא, אנחנו לא מסכימים.
משה בר סימן טוב: אני מתייחס לכל.
יעקב ליצמן: איך יצאו הרופאים מהמשחק, ופתאום הנאמנים.
יעקב ליצמן: יש ויכוח עם רופאים - - -
30700: לי יותר קל לענות.
ראובן ריבלין: הוא לא יודע?
ראובן ריבלין: הוא יודע גם כן.
משה בר סימן טוב: אדוני היושב-ראש, צריך לומר עוד משהו, הקפדנו - - -
ראובן ריבלין: כן, או.
משה בר סימן טוב: עוד משהו אולי אחר ממה שאתה מצפה.
משה בר סימן טוב: גם הקפדנו לאורך הדרך שבעלי ההכנסות הנמוכות בבית-החולים לא ייפגעו ורמות השכר שלהם לא ירדו, זה עוד עיקרון חשוב.
משה בר סימן טוב: באנו בסוף לבוא ולראות איפה הם העיוותים שיש במערכת שאותם צריך לתקן.
משה בר סימן טוב: ניסינו להפוך את זה - - -
יעקב ליצמן: לא הורידו?
משה בר סימן טוב: לא תיקנו את הכול - - -
מיכל בירן: אין 80 מיליון שקלים לעובדי המשק?
משה בר סימן טוב: אני אומר, נכון, אבל זה לא כל העיוותים שיש, יש עוד עיוותים שאתם השלמנו.
משה בר סימן טוב: אמרנו, אנשים יקבלו במשך איזשהו פרק זמן כוננויות מינהליות למרות שהם לא כוננים, ויקבלו שכר כמנהל למרות שהם לא מנהלים.
משה בר סימן טוב: בסדר, מאחורינו הדבר הזה, אנחנו צופים פני עתיד.
משה בר סימן טוב: אני חושב שבסוף אמרנו שיש פה הסדר חסר תקדים, יש פה מטרה ובסך הכול לראות שזה יצליח.
ניסן סלומינסקי: ניר, בבקשה.
ניסן סלומינסקי: ראש העיר שאמרתי שהיה מעורב מאוד גם בדיון, יכול להיות שהוא יוכל לתת לנו הבהרות שמשה מבחינתו חושב שזה לא המקום להגיד אותן אולי, אולי.
ראובן ריבלין: אם זה מחבל במשא-ומתן אז אנחנו לא רוצים לחבל.
משה בר סימן טוב: לחבל לא כדאי.
30700: קודם כול, גברתי השרה, ניסן יושב-ראש הוועדה, חברי כנסת, חברים יקרים, אנחנו בסוף תהליך, והתנהלות בסוף תהליך של התכנסות של הבראה ל"הדסה" ותקווה ל"הדסה", זה לא איפה שהיינו בתחילתו.
30700: "הדסה" עברה משבר גדול מאוד, ושימו לב שבמשא-ומתן יש לפחות שמונה גורמים: יש לך את שלושת קבוצות הרופאים וההסתדרות הרפואית, האחיות, עובדי משק, מדינה - זה גם, אוצר, - -
ראובן ריבלין: "נשות הדסה".
30700: - - בריאות, "נשות הדסה", ובסוף בסוף אנחנו תושבי ירושלים ותושבי מדינת ישראל, שכולנו נאמנים ומחויבים להצלחתה של "הדסה".
30700: לכן, האתגר הגדול שהיה בתהליך הזה, ואני אומר לכם, אנחנו בסוף שלו, זה לייצר מתווה מתכנס לדרך חדשה ל"הדסה".
30700: אני יודע, כי בעשרות פגישות אני מעורב מאחורי הקלעים, ואני אומר לכם בכנות, זה לא המקום למשא-ומתן וכל השאלות הן במקום.
30700: אני באמת חושב, ואני ממליץ לכולם לא לפתח יותר מדי את הדיון הזה כאן, כי זה באמת יכול לחבל בתהליך של ההתכנסות.
30700: אני רוצה לספר לכם - - -
יעקב ליצמן: אז למה התכנסנו?
יעקב ליצמן: בשביל מה?
30700: אנחנו באים לוועדת הכספים שמתכנסת - - -
יעקב ליצמן: דיווח לא, משא-ומתן לא, כסף לא, מה כן?
ניסן סלומינסקי: הכול כן.
ניסן סלומינסקי: מה זה לא? אתה מקבל דיווח.
ניסן סלומינסקי: כשמישהו יודע שהוא צריך להופיע שהוא הולך לתת לך דיווח - - -
יעקב ליצמן: אדוני היושב-ראש, עד לרגע זה נאמר לנו ככה: לא רוצים לפתוח את המשא-ומתן כי זה יזיק, לא רוצים לעדכן אותנו כרגע כי זה סודי, - -
30700: אני כן רוצה לתת לך מידע.
יעקב ליצמן: - - לא מסבירים לנו מה הוויכוח בין הנאמנים למשרד האוצר, לא נותנים לנו - - -
ניסן סלומינסקי: למה הודיעו, הוא פירט לך, דווקא את הקטע הזה - - -
יעקב ליצמן: אז מה כן?
יעקב ליצמן: מה אני יושב כאן?
יעקב ליצמן: לשמוע שכל אחד אומר - - -
ניסן סלומינסקי: רב יעקב, את הקטע הזה - הוויכוח בינם לבין הנאמנים הוא פירט לך בפירוט רב.
ראובן ריבלין: בסדר, וגם לא הבנו.
יעקב ליצמן: אני מבטיח לך, אדוני, תעלה להצבעה כאן - מי הבין, מי לא הבין, כל חברי הכנסת שירימו ידיים - מי הבין מה שהוא אומר.
ניסן סלומינסקי: כל חבר כנסת ששמע, הבין.
30700: זה כרגע לא משנה, תרשה לי רגע לסיים את דברי.
ניסן סלומינסקי: יש לך כאן רשימה של - - -
משולם נהרי: אחרי שתסבירו להם הם יבינו.
30700: חבר הכנסת ליצמן, תן לי, ברשותך, אתייחס, ויש לי גם הצעה פרקטית לנושא.
יעקב ליצמן: תיכנסו לחדר עכשיו, תשבו.
30700: נפל דבר והעתיד שונה מהעבר, שכן ממשלת ישראל נכנסה לשותפות עם "נשות הדסה", אל יקל הדבר בעיניכם.
30700: להגיע להסכמה - - -
יצחק כהן: בסדר, נו.
30700: לא, לא, חברים, כשמדינת ישראל משקיעה מאות, למעלה מ-700 מיליון שקל בטווח קצר - -
משה בר סימן טוב: אל תציינו את הסכומים.
30700: - - עם התחייבות קדימה, ו"נשות הדסה" מתחייבות לממש נכסים ולסגור גירעונות, וביחד הגיעו למבנה, למתווה – אני אומר לכם, הדבר לא היה קל, להגיע למתווה של איך מנהלים את בית-החולים, חבר הכנסת ליצמן, איך מנהלים את בית-החולים בשותפות אמת בין "נשות הדסה" שזה 300,000 נשים ברחבי העולם ששמות 100 דולר, 200 דולר כל שנה במוסד הזה.
יעקב ליצמן: מאה אחוז, אני בעד, אני הראשון שאמר בדיונים כאן שאסור - - -
יצחק כהן: לא לפגוע ב"נשות הדסה", הן הראשונות.
30700: לא רק לא לפגוע, זה לא עניין של פגיעה, יש כאן שותפות – אני מאמין שאנחנו יוצאים מהמשבר הזה יותר מחוזקים כי נכון, עד אתמול "נשות הדסה" נשאו בנטל לבד על "הדסה", והיום הנטל הזה הוא שותפות בין המדינה לבין "הדסה", זה בשורה אמיתית, חברים, אל תקלו ראש בתהליך הזה.
ראובן ריבלין: מאה אחוז, אבל זה מאחורינו.
ניסן סלומינסקי: זה לא מאחורינו, כל זמן שלא נחתם, לא נסגר.
ראובן ריבלין: הבנתי, אבל - - -
30700: בשבועיים האחרונים.
30700: האמן לי שמתקיימות אצלי בבית פגישות אינטימיות, ולא אפרט את התהליכים עצמם.
ראובן ריבלין: אגיד לך, אל תגלה לאף אחד, בשביל זה בחרנו אותך.
ראובן ריבלין: בחרנו אותך אני אומר כעדות אישית.
30700: המצב בו אנחנו נמצאים היום שונה בתכלית מלפני שבועיים ולפני חודשיים ולפני שנה ושנתיים, ואני יודע היום שהמדינה ו"נשות הדסה" בקלות יכולים לקחת אחריות חזרה על בית-החולים.
30700: נכנסנו לתהליך הנאמנות תחת בית-משפט כי לא הייתה הסכמה ברמת הבעלות, ברמת מי שם את הכסף הגדול.
30700: "נשות הדסה" הולכות למכור נכסים במאות מיליונים של שקלים - -
ראובן ריבלין: ידוע.
30700: - - והמדינה הולכת לשים מאות מיליוני, מיליארדים של שקלים, ואני חושב שהכסף הגדול, ההסכמות על הכסף הגדול מאחורינו.
30700: אני גם מאוד מאוד גאה בוועדים, אגיד לכם למה.
30700: כיוון שהם כולם הבינו שכל אחד צריך לתרום את חלקו, כי לא יכול להיות שמישהו היושב בצד ואחרים עושים את העבודה.
30700: ההתכנסות הזאת למצב שבו גם הרופאים, וגם – לצערנו הרב יהיו פיטורי ייעול ברמה כזו או אחרת, וההסתדרות פה עשתה - - -
ראובן ריבלין: שגם הוסכם עליהם.
30700: נכון.
30700: אנחנו בסוף סוף התהליך.
30700: כשראיתי את המסמך של הנאמנים, יש פער במסמך של הנאמנים לבין תפיסת הרופאים ותפיסת המדינה, והוא מגדיל את הפער בין הרופאים לתפיסת המדינה, הוא לא מקטין אותו, הוא מגדיל את הפער.
30700: עדיין יש פער בין המדינה לבין הרופאים, אבל נכנסו שם תהליכים שלא אלה מכירים - - -
יעקב ליצמן: הנאמן נגד הרופאים?
30700: לא, למשל ההוספיס והדברים האחרים הם נגד, כולם נגד, שני הצדדים, כל הצדדים נגד למעט ההצעה של הנאמנים.
30700: ואגב, אני חושב שאני כראש עיר גם אני נגד.
ראובן ריבלין: הנאמנים, תפקידם להביא לפשרה.
ניסן סלומינסקי: רובי, הם נמצאים פה, הם ידברו.
30700: אבל זו בדיוק ההמלצה שאני הולך להמליץ, ואני מסתכל לנאמנים היקרים בעיניים - - -
ראובן ריבלין: אנחנו הרי מכירים את אקסלרוד, תאמין לי, אנחנו יודעים גם שיש לו תשובות מצוינות.
ראובן ריבלין: אני רוצה להבין מה אתם - - -
30700: אסביר מה אני ממליץ למי שקצת מעורב בתהליך.
ניסן סלומינסקי: אנחנו מכירים גם את ליפא.
ראובן ריבלין: ניסן, יש לך פה אדם שניהל משא-ומתן עם "אל על", ושם היו טייסים והיו אנשי הבטון, ולא ראיתי את האינטרסים – פה יש את הרופאים - - -
30700: כשאין בעל בית - - -
ראובן ריבלין: צריך רק לראות איך אנחנו מגיעים להבנה.
יצחק כהן: בעיקר יש חולים, חולים בעיקר.
30700: רובי היקר, ואני אומר את זה כאן - - -
ראובן ריבלין: להגיע להבנה מה המדינה תלך לקראתם ומה המדינה לא תלך לקראתם ואז נצטרך להחליט - - -
ניסן סלומינסקי: אתה מפריע לראש העיר שלך.
ראובן ריבלין: אני רק עוזר לו.
30700: ההמלצה שלי, הקטגורית, ואני אומר את זה לנאמנים, יש הבדל גדול מאוד כשהצדדים לא מסכימים, אני מדבר קודם כול בעיקר המדינה ו"נשות הדסה" ואין בעל בית, כשאין בעל בית הנאמנים תופסים פיקוד כי אין חלופה, כי מישהו צריך לקבל את ההחלטה.
30700: עכשיו כשיש בעל בית, ו"נשות הדסה" והמדינה רואות עין בעין את עתידה, והן מאוד מעוניינות להגיע להסדרה עם הרופאים, לתפיסתי, כמה שיותר מהר צריך להעביר את התהליך חזרה - -
30700: - - מבית-המשפט והנאמנים לידיים של המדינה והרופאים.
30700: והם צריכים באופן אינטימי כי העתיד – בסוף התהליך הזה מי שעובד ביחד זה הדירקטוריון והבעלות עם הרופאים ושאר העובדים.
30700: ואנחנו צריכים - - -
ראובן ריבלין: כדי שלא יהיה איום הפירוק אתה מתכוון.
30700: אנחנו צריכים מייד לבטל את התהליך בבית-המשפט, הנאמנים צריכים לעזור ל"נשות הדסה", לתפיסת הבעלים ולטובת העניין – הרופאים, שזה על פניו נשמע המכשול האחרון בהסדר, לסייע להם ישירות, לפנות להם את הזירה, לתת להם ישירות להגיע להסכמה ולייתר את התהליך המשפטי.
30700: טוב שנכנסנו לתהליך המשפטי כי הוא גרם לדברים להתכנס, אנחנו צריכים מהר מאוד לצאת מהתהליך המשפטי.
ראובן ריבלין: יש איום לגבי כל הצדדים שאם לא - - -
יעל גרמן: נכון, רובי.
30700: אבל, חברים, כיוון שהמדינה – האיום הזה כבר לא אמיתי, האיום הזה הוא כבר משפטי אבל הוא לא אמיתי, הוא לא ענייני.
30700: אנחנו צריכים, אני אומר לכם, לכל החברים, - -
30700: - - לא לנהל את המשא-ומתן פה, להחזיר את כולם לחדר ,והנאמנים יעשו חכם אם הם ייתנו למדינה ול"נשות הדסה" כבעלים לסיים את המשא-ומתן.
30700: אנחנו עכשיו בתהליך האחרון, כל צד ייתן קצת יותר וקל לפתור את זה מהנקודה שבה אנחנו נמצאים, זו המלצתי לנאמנים ולכולם.
ראובן ריבלין: ניסן, תשאל את הנאמנים עכשיו.
ניסן סלומינסקי: הרופאים, פרופ' אידלמן או אתה?
ניסן סלומינסקי: מי משניכם?
ליאוניד אידלמן: אני רוצה להתחיל, ואם כבוד יושב-הראש יאפשר, פרופ' מבורך יכנס קצת לפרטים.
ליאוניד אידלמן: אבל אמרת שאדבר אחרי הנאמנים ואחרי - - -
ניסן סלומינסקי: בירכתי אותך לקראת הבחירה החדשה.
ראובן ריבלין: אני חושב שהוא צודק, כדאי שנשמע את הנאמנים עכשיו.
ניסן סלומינסקי: הנאמנים, ליפא, מי הדובר?
ראובן ריבלין: אתה תחליט.
ניסן סלומינסקי: באמת, נו, רובי, אני יודע איפה אני צריך להחליט ואיפה אני נותן להם להחליט, זה בסדר.
ליפא מאיר: אנחנו, עורך-דין אקלסרוד ואני, מונינו ב-11 בפברואר להיות נאמנים מטעם בית-המשפט לאחר שהצדדים ניהלו משא-ומתן במשך שבעה-שמונה חודשים והמשא-ומתן עלה על שרטון.
ליפא מאיר: לא הייתה אפשרות להגיע להסדר, לא עם הרופאים, לא עם הוועד של עובדי המינהל והמשק, לא עם האחיות, היו איומי שביתה, הייתה בעיה תזרימית של בית-החולים של תשלום המשכורות, בית-החולים הגיע למצב שלא היה לו כסף לשלם את משכורת ינואר.
ליפא מאיר: הפתרון של לפנות לבית-המשפט יצר קודם כול שקט מסוים במערכת, אבל גם יצר זעזוע במערכת.
יצחק כהן: שקט מדומה.
ליפא מאיר: השקט נוצר על-ידי כך ששני הצדדים המממנים של ההסדר הזה, דהיינו, "נשות הדסה" והמדינה, הסכימו להזרים ביחד 100 מיליון שקל לבית-החולים לתקופה של שלושה חודשים כדי שבית-החולים יוכל לתפקד.
ליפא מאיר: זה כמו אדם שאין לו כסף לקנות אוכל למשפחתו, הוא נעצר.
ליפא מאיר: הזרימו 100 מיליון שקל כדי שבית-החולים יוכל להיכנס לתקופת רגיעה ומשא-ומתן בין כל הצדדים.
ליפא מאיר: הזכירו פה שמונה צדדים, אפשר לספור את זה כך או אחרת, יש פה הרבה מאוד צדדים.
אשר אקסלרוד: 15.
ליפא מאיר: קשה מאוד לנהל משא-ומתן עם כל כך הרבה צדדים.
ליפא מאיר: המדינה – רק בשביל ההצעה של ראש העיר שניתן למדינה לנהל את המשא-ומתן אולי יחד עם "נשות הדסה" – המדינה עד בעצם חול-המועד פסח האחרון לא הייתה צד למשא-ומתן עם הצדדים האחרים.
ליפא מאיר: אנחנו כנאמנים יחד עם מנהל מנכ"ל בית-החולים ד"ר אביגדור קפלן הסתובבנו בין כל הצדדים ועם כל צד ישבנו עשרות שעות על כל הפרטים של המשא-ומתן כשכל צד יש לו ניגודי עניינים מצד אחד עם הצדדים האחרים.
ליפא מאיר: יש את עמדת המדינה שנמסרת לנו בישיבות שאנחנו יושבים עם המדינה - זה אתם כן יכולים להסכים, זה אתם לא יכולים להסכים, אנחנו בתנאים כאלה נקבל ובתנאים אחרים לא ניתן את המימון.
ליפא מאיר: ואנחנו הולכים בין הצדדים, יושבים עם ממלא-מקום מזכ"ל ההסתדרות, עם יושב-ראש ההסתדרות הרפואית, עם הצוות של ארבעה ועדי רופאים ועם יושבת-ראש ועדת הסתדרות האחיות, עם כל אחד מהם ימים ולילות כדי לתאם בין כל הצדדים.
ליפא מאיר: זה על נושאים מורכבים שחלקים קשורים להסכמי עבודה ותיקים שלא קוימו ושהיה צריך גם עכשיו לתקן, חלקם לעיוותים שנמשכים שנים, שפירטנו אותם בבקשה לבית-משפט, כל מיני תוספות לעובדים עם שמות מוזרים שבכלל לא שייכים למציאות.
ליפא מאיר: האם אפשר לתקן את כל זה במסגרת משא-ומתן של שלושה חודשים?
ליפא מאיר: הזמן - - -
יצחק כהן: מה זאת אומרת שלושה חודשים?
ראובן ריבלין: היית עם אביגדור והיית עם בר סימן טוב - האם הגיעו להסכמה או שלא הגיעו להסכמה?
ניסן סלומינסקי: רבותי, רובי, רובי, תן לאיש לדבר לפי הלך רוחו, נו, מה, הוא ותיק ורגיש - - -
ליפא מאיר: אסביר.
ראובן ריבלין: הוא מסביר לנו דבר שאנחנו לא צריכים.
ראובן ריבלין: השרה אמרה לנו את כל הדברים האלה מעל במת הכנסת.
ניסן סלומינסקי: תאמין לי, הוא רגיל וותיק, תן לו - - -
ליפא מאיר: חבר הכנסת ריבלין, אענה לשאלה הזאת.
ראובן ריבלין: אנחנו רוצים להתמקד.
ליפא מאיר: עד עכשיו לא הגענו להסכמה, עד עכשיו אני מתאר את המשא-ומתן.
אשר אקסלרוד: עם אף גורם.
ראובן ריבלין: זאת אומרת שאין הסכם.
ליפא מאיר: אם היינו מגיעים להסכמה היינו מגישים בקשה מוסכמת, בקשה לכינוס אספות שפשוט יאשרו את האספות.
ליפא מאיר: לא הגענו בשום שלב להסכמה עם כולם.
אשר אקסלרוד: עם אף אחד מהגורמים.
ליפא מאיר: ניגודי העניינים ממשיכים להתקיים בין כל הצדדים.
ליפא מאיר: ומכיוון ששוב, תקופת שלושת החודשים הסתיימה, הגירעון של בית-חולים עוד הלך וגבר בתקופת הקפאת ההליכים, ובית-החולים לא יכול להמשיך להתקיים אולי בלי שיזרימו לו כספים נוספים או בכלל, במצב הנוכחי יכול להיות שהנושא של כן פירוק, לא פירוק, זה לא עניין של אופציה, - -
ראובן ריבלין: השרה, יעל, מה שהוא אומר זה חמור מאוד.
ליפא מאיר: - - אלא זה עניין שנופלים אליו אם לא מגיעים להסכם.
ליפא מאיר: אמרנו לצדדים, זמן מה, מספר שבועות לפני שהגענו לסוף התקופה, אמרנו להם: פרק הזמן קצר, אי-אפשר יהיה להאריך אותו.
ליפא מאיר: אם לא תגיעו להסכמה על כל הצדדים ביניכם, - -
ראובן ריבלין: מפרקים.
ליפא מאיר: - - אנחנו נאלץ להגיש הצעה שלנו, שבה אנחנו – שלנו, זאת אומרת של הנאמנים יחד עם הנהלת בית-החולים – שאומרת: זה נראה לנו ההסדר הסביר, זה איזשהו שיווי משקל, איזשהו איזון בין העמדות והאינטרסים של כל אחד מהצדדים.
יצחק כהן: וגם על המדינה זה לא מקובל?
ליפא מאיר: כמובן שלא.
ליפא מאיר: אם זה היה מקובל היינו מגישים - - -
יצחק כהן: איזה ערך יש לזה?
ראובן ריבלין: ההצעה שלהם מקובלת על הרופאים?
ראובן ריבלין: הרי גם אתם לא מסכימים למה שהם אומרים.
ליפא מאיר: אנחנו נמצאים היום במצב שעם ההסתדרות הכללית הגענו בעצם להסכמה על עקרונות ערב הגשת התוכנית.
ליפא מאיר: הגשנו תוכנית, כמובן שהיה צריך לנסח אותה, זה מסמך של כ-100 עמודים, אולי יותר.
ליפא מאיר: וכמובן, כשאתה מנסח, אז אחר כך קיבלנו שתיים או שלוש הערות חשובות: בנקודה הזאת לא הייתה בדיוק, כי כל ההסכמות היו בעל-פה, לא עם מסמכים מנוסחים.
ליפא מאיר: ואמרו לנו: שתיים-שלוש נקודות כאלה צריכים לנסח מחדש, אבל באופן עקרוני עם ההסתדרות הכללית ועם הסתדרות האחיות הגענו להסכמה על התנאים הכלכליים.
ליפא מאיר: עם המדינה הגענו להסכמה בלילה האחרון לפני הגשת התוכנית, ביום רביעי בלילה התקיימה ישיבה עד קרוב לשלוש לפנות בוקר בהשתתפות הצוות הרגיל של האוצר, והצטרפה אליו גם גב' יעל אנדורן מנכ"לית האוצר, כדי לנסות ולסגור את כל הפערים הכספיים עם האוצר.
ליפא מאיר: כשאני עזבתי את הישיבה בשעה שלוש בבוקר נפרדנו בלחיצת ידיים, גמרנו את התנאים הכספיים-הכלכליים מול האוצר.
ליפא מאיר: בדרך התקשר אלי משה בר סימן טוב ואמר: רגע, מה קורה עם ההסדר בין האוצר ובין "נשות הדסה"?
ליפא מאיר: אמרתי לו: תגישו לנו מסמך מוסכם ונכלול גם אותו בהסדר.
ליפא מאיר: אז הוא אמר: בלתי ניתן, אין זמן, אנחנו רוצים שתגישו את העמדה שלנו.
ליפא מאיר: אמרתי: אנחנו לא מגישים עמדות של צדדים.
ליפא מאיר: אם לא תגישו לנו מסמך מוסכם, אנחנו נגיש מה שאנחנו חושבים שצריך להיות ההסדר הסביר.
ליפא מאיר: ביום חמישי חיכינו עם הצעת ההסדר עד סוף היום קרוב לחצות, כדי ש"נשות הדסה" והאוצר ישבו ויוציאו מסמך מוסכם.
ליפא מאיר: זאת אומרת, הצלחנו לקרב על-ידי זה שאמרנו: זהו, הזמן אוזל, אחרת אנחנו מגישים בקשה שכל הצדדים קראו לה חד-צדדית, אבל היא לא חד-צדדית, זאת הצעה - - -
ראובן ריבלין: שמוסכם על "נשות הדסה" ועל המדינה.
ראובן ריבלין: אבל זה לא מוסכם עם העובדים של "הדסה".
ליפא מאיר: רק רגע, זה לא קשור עכשיו לעובדים.
ליפא מאיר: "נשות הדסה" והמדינה הגישו לקראת סוף יום חמישי, עם הגשת התוכנית, הגישו לנו מסמך מוסכם, צירפנו אותו לתוכנית.
ליפא מאיר: נשארה השאלה עם הרופאים.
ליפא מאיר: אני אומר לכם, ישבנו עם הרופאים הרבה מאוד שעות, לא רוצה להגיד עוד פעם עשרות או מאות, כי זה נראה הגזמה, אבל זה ככה.
ליפא מאיר: עם הרופאים היו בעיות מורכבות, ואנחנו נמצאים ממש על סף – היום גם ישבנו אתם שעתיים בבוקר – אנחנו נמצאים על סף יישוב כמעט כל המחלוקות בעניינים של ניסוח ובעניינים של תוכן, אבל אפשר לתקן פה ושם בשוליים ולהגיע להסכמה.
ליפא מאיר: זאת הייתה עמדה, הרגשה, נקרא לזה, של שני הצדדים שישבו היום מסביב לשולחן.
ליפא מאיר: מה נשאר?
ליפא מאיר: שעה לפני שבאנו לפה לחדר ישיבת ועדת הכספים, הגיע מסמך של המדינה שאומר ומבקש מבית-המשפט להורות לנאמנים לתקן את תוכנית בנקודות הבאות, והאוצר הגיש מסמך של כ-20 עמודים עם הערות.
ליפא מאיר: חלק מההערות הן ניסוחיות וחלק הן הערות מהותיות.
ליפא מאיר: אני מסכים עם כבוד ראש העיר שאמר שפה זה לא שולחן של משא-ומתן, כי אם אנחנו צריכים פה לדון בשאלה אם כן לסגור את ההוספיס או לא לסגור את ההוספיס, זה באמת לא הצעה של הנאמנים, זה הנהלת בית-החולים שהגישה לנו את התוכנית שלה, לא ניהלנו את בית-החולים ולא הגשנו תוכנית שנוגעת לניהול המחלקות ולסגירת יחידות.
ליפא מאיר: בית-החולים שאמר: אני רוצה להתייעל, הגיש לנו כמו כל יתר הצדדים תוכנית שמתרכזת בסעיף אחד עם סגירה של יחידות או מחלקות שד"ר אביגדור קפלן, שאלתי אותו: צריך לסגור את המחלקה הפסיכיאטרית או את המחלקה להפרעות אכילה, הוא אמר לי: כן, זה מחלקות קטנות, בלתי אפשרי להמשיך להחזיק אותן.
ליפא מאיר: אנחנו כנאמנים לא במצב שאנחנו יכולים לשפוט את הדבר הזה - - -
ראובן ריבלין: נגיד מתוך מיליון אנשים בירושלים רק ארבעה צריכים אותן, נפקיר אותם?
ראובן ריבלין: מה, נשלח אותם ללונדון?
יצחק כהן: מי ייתן להם את השירות הזה?
יצחק כהן: על מה אנחנו נלחמים?
יצחק כהן: על אקסקלוסיבי?
יצחק כהן: על מה נלחמים?
יצחק כהן: איך הגשתם דבר כזה?
יצחק כהן: אני לא יודע.
יצחק כהן: מי יטפל בהם?
ליפא מאיר: הנושא הזה הוא בין הדברים שקיבלנו עליו הערות כמו על הדברים האחרים.
יצחק כהן: אוגוסטה ויקטוריה?
ראובן ריבלין: נגיד שיש ארבעה מתוך האוכלוסייה, לא ניתן להם מרפא?
ליפא מאיר: זה דברים שהם יחסית בשוליים, כמו למשל השאלה המאוד מרכזית: איך יתנהל השר"פ?
ליפא מאיר: בשר"פ הגענו להסכמה של חיסכון של 25 מיליון שקל לשנה באופן קבוע לבית-החולים, הכנסות נוספות של 25 מיליון שקל לשנה לבית-החולים, שזה כמעט 10% מהגירעון השנתי או 8% מהגירעון השנתי.
ליפא מאיר: עכשיו השאלה האם - - -
גילה גמליאל: תתרגם את זה, בבקשה.
גילה גמליאל: איזה אחוזים?
ליפא מאיר: האם בהנחיות של השר"פ יהיה כתוב שאסור - - -
ליפא מאיר: זה גדל מ-16% ל-30%.
ליפא מאיר: האחוז של בית-החולים הוכפל כמעט, מ-16% ל-30%.
ליפא מאיר: השאלה אם בית-החולים יאסור לגמרי על מתן שר"פ לפני השעה 15:30 אחר הצהריים או שיהיה כתוב בסעיף: אסור לעשות שר"פ עד 15:30, אבל במקרים מיוחדים מנכ"ל בית-החולים יכול לאשר את זה.
ליפא מאיר: כתבנו: עם הסמכות למנכ"ל בית-החולים.
ליפא מאיר: ההערה של האוצר בין ההערות שלו פה היא: אנחנו המממנים לא מסכימים שתהיה סמכות למנהל בית-החולים.
ליפא מאיר: אני לא חושב שהשאלה הזאת כל כך קרדינלית, יכול להיות שהיא חשובה, אבל היא לא לדיון פה.
ליפא מאיר: יש אלפי פרטים בתוכנית הזאת, יכול להיות שפה ושם צריך לתקן, יכול להיות שצריך להחמיר את ההוראה הזאת, יכול להיות שצריך לחשוב על זה עוד פעם, אבל אני מסכים עם משה בר סימן טוב, שלמרות ההערות ולמרות שהמסמך של האוצר מקריאה ראשונה, - - -
ניסן סלומינסקי: של המדינה.
ליפא מאיר: סליחה, של האוצר ושל המדינה - -
ראובן ריבלין: אפשר למצוא מגשר, אפשר.
ליפא מאיר: - - באמצעות הפרקליטות מראה כאילו שיש חילוקי דעות משמעותיים, אני חושב שכל הדברים האלה ניתנים לפתרון בתנאי שכולם יחלצו וירצו למצוא פתרון.
אשר אקסלרוד: להוסיף שתי נקודות קטנות.
ניסן סלומינסקי: אם זה קצר, כי אני רוצה - - -
יעקב ליצמן: הוא גם נאמן.
אשר אקסלרוד: קודם כול, תודה לדברים של חברים עורך-דין מאיר שהציג דברים נכונים וטובים.