GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אבי ניסנקורן: גם זאת הבקשה להקפאת הליכים, שאביגדור הוא הגורם שצריך לשבת אתו.
אבי ניסנקורן: באנו וישבנו אתו והסכמנו לוויתור בהבראה, העובדים מוותרים על הבראה שלמה, והסכמנו על ויתורי שכר רוחביים והסכמנו לוויתורים הנוספים, מתוך ידיעה שאנחנו יושבים וסוגרים עניין, בשביל להבריא את הדסה, כי כל יום שעובר, כל יום שיש הקפאת הליכים, זה נזק אדיר להדסה.
אבי ניסנקורן: מהדברים של משה לא הבנתי שאין פירוק.
אבי ניסנקורן: התהליך המשפטי מתנהל לכיוון פירוק, מישהו לא מבין את זה.
שגית ארבל-אלון: תסתכלו על הבקשה שהוגשה היום.
אבי ניסנקורן: אנחנו פה בסיטואציה משברית, לא בתחילת משא-ומתן, אנחנו בסוף, אחרי שסיימנו משא-ומתן.
אבי ניסנקורן: ואחרי שסיימנו משא-ומתן מול אביגדור, קשה, קשה מאוד, כשאני יודע שאני יושב ומסיים ואני יודע שהוא כל הזמן מסנכרן את משרד האוצר ומסנכרן את משרד הבריאות.
אבי ניסנקורן: הם היו צריכים לשבת יומם ולילה כבר לפני חצי שנה, יומם ולילה לשבת, כמו שאני ישבתי יומם ולילה, והם לא ישבו.
אבי ניסנקורן: גם עכשיו אמרו לו: לך תביא את התוצאה מהעובדים.
אבי ניסנקורן: הבאנו תוצאה – 80 מיליון שקל לקחת מהעובדים המינהליים זה הרבה כסף.
אבי ניסנקורן: 250-500 איש שהולכים הביתה כואב הלב.
אבי ניסנקורן: זה עובדים שאין להם מקור תעסוקה אחר.
אבי ניסנקורן: ציבור האחיות – יש מחסור בתקינה באחיות.
אבי ניסנקורן: כל העובדים כבר תרמו גם לפני מספר שנים, זו כבר תרומה שנייה.
שגית ארבל-אלון: עוד לא החזירו לנו את ההלוואה הקודמת.
אבי ניסנקורן: ציבור האחיות תרם, יש עזיבה של אחיות.
אבי ניסנקורן: דרך אגב, אם מישהו חושב שבחוזר אפשר לעצור עזיבה של עובדים, הוא באשליה.
אבי ניסנקורן: אם לעובד לא טוב, הוא עוזב.
אבי ניסנקורן: מי שלא עוזב זה עובד שאין לו ברירה.
אבי ניסנקורן: אנחנו במצב שבהדסה אנשים באים ואומרים: אני נשאר כי אין לי ברירה או שיפטרו אותי, ואם יש לי אופציה אני אעזוב.
אבי ניסנקורן: כל יום שעובר זה מחמיר.
אבי ניסנקורן: ציבור האחיות גם תורם פה.
אבי ניסנקורן: למרות שהם לא מקבלים דברים חריגים לעומת המגזר הציבורי הם גם תורמים פה, אבל אנחנו במחסור בתקינה בציבור האחיות, וכל יום שעובר עוד ציבור אחיות יעזוב.
אבי ניסנקורן: אמר אביגדור: ניהלנו משא-ומתן קשה והגענו לסיכום, ומשרד האוצר צריך לתת, נכון, כ-150 מיליון שקל בשנה.
אבי ניסנקורן: מה זה ציבור משלם המסים?
אבי ניסנקורן: זה אחד הדברים הבסיסיים ביותר שמשלם המסים רוצה, רפואה ציבורית.
אבי ניסנקורן: אם לא נותנים כסף על חשבון משלם המסים לרפואה הציבורית, למה ייתנו כסף?
אבי ניסנקורן: מה חשוב לנו?
אבי ניסנקורן: בריאות חשובה לנו.
אבי ניסנקורן: זה הדבר הכי חשוב בסופו של דבר לכל אדם, שקודם כול הוא רוצה להיות בריא.
אבי ניסנקורן: לבוא ולהגיד שלהציל את הדסה זה על חשבון משלם המסים, אני לא מבין מה סדרי העדיפויות של משרד האוצר.
משה גפני: כמה משרד האוצר הסכים לתת?
אבי ניסנקורן: כ-200-150 מיליון שקל.
שגית ארבל-אלון: הוא לא מסכים.
אבי ניסנקורן: הוא צריך לתת.
משה גפני: כמה האוצר - - -
אבי ניסנקורן: אני לא יודע.
אבי ניסנקורן: אני אגיד לך למה אני לא יודע.
אבי ניסנקורן: משה, אני לא מנהל משא-ומתן פעמיים.
אבי ניסנקורן: כשלפני חצי שנה ביקשתי ממשה שישב אתי ישירות, הוא לא רצה, וכשפניתי לבית הדין האזורי וכפו עליו לשבת, הוא פנה לארצי בשביל לא לשבת, וכשרציתי שמשרד הבריאות ומשרד האוצר ישבו הם לא רצו.
אבי ניסנקורן: מתי הם התעוררו?
אבי ניסנקורן: אחרי שנגמר המשא-ומתן, אחרי שכבר הלכו 200 איש, אחרי שכבר הסכמנו ש-275 נוספים ילכו.
אבי ניסנקורן: לא מנהלים כך משא-ומתן.
ראובן ריבלין: מה ההתניות שהיום הם מתנים?
אבי ניסנקורן: בפועל זה מאוד פשוט.
אבי ניסנקורן: הם באים ואומרים: כל מה שסיכמתם עם אביגדור זה בסדר, עכשיו מתחילים מחדש.
אבי ניסנקורן: לא מספיק, תתנו יותר.
אבי ניסנקורן: זה משא-ומתן שלא ייגמר.
אבי ניסנקורן: אם מישהו מבין במשא-ומתן, זה לא ייגמר, כי אני בשביל לבוא לעובדים ולהגיד להם ש-500 איש הולכים הביתה, אני צריך להגיד להם שבזה אני מסיים עם עוד כמה דברים, ואחר-כך אני אומר להם עוד כמה דברים.
אבי ניסנקורן: משה ידע כל הזמן מה קורה, שר האוצר ידע, שרת הבריאות ידעה.
אבי ניסנקורן: אני שואל, איפה האחריות הציבורית?
אבי ניסנקורן: בשביל לחסוך עוד 40-30 מיליון שקל יסתכנו?
אבי ניסנקורן: יש פה רולטה על הבריאות הציבורית, כי מחר מגישים הנאמנים עמדה שבלית ברירה הם אולי יגיעו לפירוק.
אבי ניסנקורן: אל תשכחו משגב לדך נסגר, ביקור חולים נסגר - - -
יצחק כהן: לא נסגר.
אבי ניסנקורן: משגב לדך נסגר, ביקור חולים נסגר.
אבי ניסנקורן: בירושלים היו ארבעה בתי חולים, נשארו שערי צדק והדסה.
אבי ניסנקורן: מחר אם שערי צדק – הם גם ברפואה ציבורית לא בבעלות מדינה – אם מחר שערי צדק יהיו בגירעון, מה תגיד המדינה?
אבי ניסנקורן: אני סוגרת גם את הדסה וגם את שערי צדק, כי אין לי אחריות לרפואה הציבורית, כי זה על חשבון משלם המסים?
אבי ניסנקורן: מה זה הדבר הזה?
אבי ניסנקורן: מה שעושה פה משרד האוצר זה דבר שלא ייעשה.
אבי ניסנקורן: הוא שלח לגמור משא-ומתן, הסמיך בן-אדם לגמור משא-ומתן, אביגדור, שאין ספק שהוא איש משא-ומתן קשה, הוא ישב אתנו – אתנו זה עובדי מינהל ומשק ועם האחיות ועם הרופאים – ישב יומם ולילה, הגיע לסיכום שהוא כל הזמן מעדכן אותם.
אבי ניסנקורן: אין מה לעשות כשנכנסים למשא-ומתן לא יוצאים באותה צורה שרוצים, גם אנחנו לא פיללנו לעצמנו שניתן את הנתינות האלה במשא-ומתן, לא פיללנו לעצמנו.
אבי ניסנקורן: אביגדור לפני חצי שנה ביקש ש-200 עובדים ילכו הביתה, אנחנו הגענו היום ל-500 עובדים שילכו הביתה.
אבי ניסנקורן: לא פיללנו שזה יהיה המצב, אבל הבנו את גודל השעה וקיבלנו הסכמה והחלטנו על זה באומץ.
אבי ניסנקורן: ועכשיו, אחרי זה, כשהם יודעים כל הזמן, וחסרים אולי 50 מיליון שקל, הם אומרים: לא, סבב חדש, כשהדסה בהקפאת הליכים, ומחר מוגשת בקשה שאולי יהיה פירוק.
שגית ארבל-אלון: היא הוגשה היום.
אבי ניסנקורן: אני רוצה להגיד שלא יהיה ספק, לא לחברי הוועדה המכובדים ולא לנציגי המדינה המכובדים: אנחנו רואים את הדסה חלק מהרפואה הציבורית, היא לא רפואה פרטית, ואנחנו חושבים שהתפקיד הכי גדול של המדינה לדאוג שהדסה חס וחלילה לא תגיע לפירוק ונסיים את הקפאת ההליכים הזאת.
אבי ניסנקורן: אנחנו ניהלנו משא-ומתן קשה, גם אביגדור תיאר את הסיטואציה.
אבי ניסנקורן: יש גבול גם כמה אפשר לקחת מהעובדים.
אבי ניסנקורן: אתה אומר שאתה לא רוצה שיברחו עובדים, אבל אני מפטר, מצמצם, לוקח.
אבי ניסנקורן: מה רוצים?
אבי ניסנקורן: להפוך את הדסה לבית חולים לא טוב, לבית חולים שנותן שירותים לא מספיק טובים?
אבי ניסנקורן: עד עכשיו כל שועי הארץ רצו רק להיות בהדסה.
אבי ניסנקורן: מחר מה רוצים?
אבי ניסנקורן: מבחינתנו זה חלק מהרפואה הציבורית שלא יהיה ספק.
אבי ניסנקורן: אני יוצא מפה ואני מכריז סכסוך עבודה על כל בתי החולים הציבוריים בארץ, כי הדסה היא חלק מבתי הציבוריים בארץ, כדי שאף אחד לא יוכל לחשוב שהוא יכול להתחמק מאחריות בהדסה.
אבי ניסנקורן: כמה עשרות מיליוני שקלים, אם יש סיבה להוציא, זה על זה.
אבי ניסנקורן: אחרי שנה שהם לא רוצים לשבת אתנו ישירות למשא-ומתן, עכשיו התעוררו ויעשו סבב חדש ויחכו למה שיחליט בית המשפט.
שגית ארבל-אלון: יעשו פירוק להלכה, לא למעשה.
ניסן סלומינסקי: אני מבקש ממשה, כי נשמעו דברים מאוד קשים - - -
יעקב ליצמן: המסקנה ממה שהוא אמר שצריך לעשות פירוק לממשלה.
ניסן סלומינסקי: עזוב, בוא לא נשפוך שמן.
יעקב ליצמן: תעזוב, איזה שמן?
יעקב ליצמן: הממשלה שופכת כל הזמן רק שמן למדורה.
יעקב ליצמן: עובדה ששרת הבריאות אפילו לא מצאה לנכון להשתתף בדיון הזה.
ניסן סלומינסקי: היא נמצאת בחוץ-לארץ.
יעקב ליצמן: מה זה מעניין אותי שהיא נמצאת בחוץ-לארץ.
יעקב ליצמן: נוסעים לחוץ-לארץ במשבר, כשאין בית חולים בירושלים?
יעקב ליצמן: זה סיפורים.
קריאה: יש להם כסף לטיולים.
סימן טוב: אמרתי שלא רצינו ואנחנו גם לא רוצים, ולכן גם לא ננהל סוג כזה של דיון פה, אבל כן נגיד מה זה בית חולים ציבורי בבעלות פרטית.
סימן טוב: בית חולים ציבורי בבעלות פרטית, דבר ראשון, זה בית חולים שמרבית הכנסותיו הן ציבוריות.
סימן טוב: קופות החולים הן גופים ציבוריים שתקציבם ציבורי, הביטוח הלאומי הוא תקציב ציבורי, יש בו פעילות פרטית.
סימן טוב: יש שני בתי חולים גדולים בארץ בלבד שיש בהם פעילות פרטית בבית החולים הציבורי, זה הדסה ושערי צדק.
ראובן ריבלין: מר סימן טוב, אני משלם מס בריאות - - -
ניסן סלומינסקי: רובי, אני לא יודע מה קרה.
ראובן ריבלין: אני משלם מס בריאות - -
ראובן ריבלין: - - ואני מקבל את הסיוע הרפואי שלי בהדסה.
ראובן ריבלין: אני משלם את זה, אני צריך לקבל את זה.
ניסן סלומינסקי: רובי, מספיק.
ניסן סלומינסקי: בואו נשמע את שני הצדדים כדי שנלמד.
סימן טוב: אמרנו, ונחזור ונאמר, אין כוונה שבירושלים לא יהיה הדסה.
סימן טוב: משגב לדך וביקור חולים הם בתי חולים שאיבדו את זכות הקיום שלהם והפעילות הועברה בסוף לבתי חולים אחרים.
סימן טוב: תושבי ירושלים לא נפגעו, הם הרוויחו מזה ששני בתי החולים האלה לא קיימים.
יעקב ליצמן: אל תגזים.
סימן טוב: אני אומר לכם את האמת.
סימן טוב: נפח הפעילות לא ירד, ואין כוונה לאף אחד - - -
משה גפני: נסגרו, לא הרוויחו.
יעקב ליצמן: משה, אני עשיתי את זה, ואני בוכה על היום הזה.
שגית ארבל-אלון: הם עושים פירוק הלכה למעשה.
שגית ארבל-אלון: - - - הלכה ולמעשה.
שגית ארבל-אלון: אנחנו מקיימים פה היום את הדיון של אתמול.
שגית ארבל-אלון: כמו שאביגדור אמר, תעשו את הדיון של מחר.
ניסן סלומינסקי: אם תתערבי בכל דקה, זה לא יקדם את הנושא.
ניסן סלומינסקי: שמענו דברים מאוד קשים.
ניסן סלומינסקי: אני רוצה לשמוע עכשיו את האוצר.
שגית ארבל-אלון: לא תקבל תשובה.
ניסן סלומינסקי: אבל תני לנו את הזכות לפחות לשמוע, כן לקבל או לא לקבל.
יצחק כהן: אם היא לא תתערב, זה יתקדם?
ניסן סלומינסקי: אם אתה מרים ידיים, בבקשה.
סימן טוב: זה יתקדם אם כל אחד יעשה את הצעד הנוסף שצריך, וזה לא יתקדם אם לא ייעשה הצעד הנוסף שצריך.
סימן טוב: מה זה בית חולים ציבורי בבעלות פרטית?
סימן טוב: אומנם הכנסותיו ציבוריות, יש לו גם הכנסות פרטיות, זאת פריבילגיה שיש רק לבית החולים הזה, וכולם סביב השולחן יודעים כמה בתי החולים האחרים משתוקקים שגם להם תהיה האופציה לבצע פעילות שר"פ בבית החולים.
סימן טוב: יש את זה רק להם.
יעקב ליצמן: אתם הסכמתם באשדוד.
יעקב ליצמן: באשדוד יש 25% שר"פ.
ניסן סלומינסקי: רב יעקב, נו.
סימן טוב: מה המשמעות של בית חולים שמנוהל באופן פרטי?
סימן טוב: המשמעות של בית חולים שמנוהל באופן פרטי, שהתקבלו בו הרבה מאוד החלטות שלא המדינה היתה בשום צורה ואופן חלק מהם.
סימן טוב: יש שם הרבה מאוד - - -
ראובן ריבלין: מר סימן טוב, תוכנית המדינה היום, כפי שפורסם, היא לאפשר בריאות פרטית.
ניסן סלומינסקי: רובי, מה אתה רוצה, שאני אסגור?
ניסן סלומינסקי: אתה רוצה שאני אסגור את הישיבה?
יעקב ליצמן: ניסן, אי-אפשר כל הזמן רק לאיים לסגור.
יעקב ליצמן: עובדה שהמדינה כרגע לא אומרת מה היא חושבת מה היא הולכת לעשות.
ראובן ריבלין: אני ומקלב, אם קורה לנו משהו הלילה, אנחנו יכולים ללכת או לשערי צדק או להדסה, אין לנו - - -
סימן טוב: גם לי.
סימן טוב: הרבה מאוד החלטות שהתקבלו, התקבלו שם בלי המדינה.
סימן טוב: תנו לי לסיים.
ניסן סלומינסקי: אפשר לתת לאדם לסיים?
משה גפני: לא דיון על הרפואה הציבורית.
משה גפני: הסמכתם את אביגדור קפלן לנהל משא-ומתן, וניסנקורן - -
ניסן סלומינסקי: תן לו לתת תשובה.
משה גפני: - - למה נעלמתם פתאום באמצע אחרי שהם סיכמו?
ניסן סלומינסקי: הוא רוצה לענות תשובה.
משה גפני: זו השאלה היחידה.
סימן טוב: לא כל מה שנאמר פה על-ידי כולם משקף באופן מלא את התהליך, אבל אני לא חושב שהדבר הנכון מצדי לעשות עכשיו הוא לבוא ולעשות את הסדר הזה בתיאור העובדות, כי זה לא יקרב אותנו אל פתרון.
סימן טוב: התקבלו שם החלטות על הטבות שכר - - -
משה גפני: על משא-ומתן.
סימן טוב: במהלך השנים - - -
סתיו שפיר: - - - שיניתם והוספתם - - -
סימן טוב: לא נכון.
יצחק כהן: זה חלק מהשינויים.
סימן טוב: צריך לומר, וצריך לומר ביושר, גם לגבי עצמנו כממשלה: המשבר בהדסה לא נוצר בשנה האחרונה.
סימן טוב: הדסה כבר יותר משנה לא ספינת הדגל שאנחנו תמיד חשבנו שהיא, גם יותר משלוש שנים.
סימן טוב: הבעיות שם הן בעיות של הרבה זמן שעכשיו צצות כסערה מושלמת כשהכול מגיע ביחד.
סימן טוב: יש שם הטבות שכר שלא מקובלות במערכת הציבורית האחרת, יש שם שר"פ, כמו שאמרתי, עם חלוקת הכנסות מסוימת שהיא ייחודית למקום הזה, יש שם היקפי כוח-אדם שהם לא היקפי כוח-האדם המקובלים, לא בשערי צדק ולא בבתי חולים אחרים.
סימן טוב: יש שם מגדל שגורר עלויות שוטפות אדירות - -
רן ניר-פז: יש גם לאיכילוב.
סימן טוב: - - שגם אותו המדינה לא החליטה לעשות.
סימן טוב: למרות שכל ההחלטות האלה נעשו ללא מעורבות המדינה שהם בסוף יצרו מבנה הוצאות מאוד-מאוד ייחודי לבית החולים הדסה ביחס לבתי חולים אחרים, אנחנו כממשלה נכנסים - -
רן ניר-פז: אנדורן היתה בוועדה המלווה.
סימן טוב: - - ומכניסים את היד לכיס של משלם המסים, ואנחנו יודעים מה המשמעות של הדבר הזה.
סימן טוב: זה בסוף לקחת מדברים אחרים.
סתיו שפיר: משלם המסים הוא גם צורך תקציב.
סימן טוב: השאלה אם משלם המסים שצריך לקבל בריאות, צריך למממן מבנה הוצאות כזה.
סימן טוב: ולפני שאנחנו מכניסים את היד עמוק לכיסו של משלם המסים, אנחנו צריכים לראות שנעשים פה שני דברים: דבר אחד, שהמצב מתוקן ככל הניתן.
סימן טוב: והדבר השני, והוא אפילו יותר חשוב, כי הוא הדבר הראשון, שכרגע, במתווה הנוכחי שיש – גם אם אנחנו נאבד את עשתונותינו ונסכים לדבר הזה, בעוד שנתיים, שלוש שנים, יכול להיות שאפילו לפני זה, נהיה שוב במשבר בסדר גודל אפילו יותר גדול מהדבר הזה, כי מה שיש היום על השולחן מבטיח בעוד פרק זמן מאוד קצר בימי כולנו שנראה עוד משבר בבית החולים.
סימן טוב: אנחנו לזה לא ניתן יד – בהזדמנות הזאת צריך לתקן באופן פרמננטי ובסיסי את הבעיות שיש בבית החולים.
סימן טוב: גם אם זה יותר כואב ויותר קשה ודורש יותר זמן, אנחנו חייבים לעשות את זה.
סימן טוב: זו האחריות הציבורית שלנו כלפי תושבי ירושלים שצריכים לקבל שירותי בריאות באופן איכותי לאורך זמן ולא להיכנס לאיזה סחרור של משברים כמו שקרו בגופים אחרים.
סתיו שפיר: מונחת עכשיו על השולחן בקשה לפירוק שאתם אמורים לדון בה בשבוע הבא.
ניסן סלומינסקי: דיברתם על הנושא של ניהול משא-ומתן עם אביגדור, אמרת שאתה רוצה להגיב גם על זה?
סימן טוב: שמה?
ניסן סלומינסקי: הסמכתם את אביגדור לנהל משא ומתן.
סימן טוב: סגרנו איזו מסגרת של הבנות עם ההנהלה.
סימן טוב: ההנהלה היתה אמורה להביא את מסגרת ההבנות הזאת שהיא קיבלה על עצמה עם העובדים.
סימן טוב: זה לא התממש.
שגית ארבל-אלון: לזה קוראים "מתן ומתן", לא משא ומתן.
ראובן ריבלין: א
ראובן ריבלין: ביגדור מאשר את מה שאומרת ההסתדרות.
ניסן סלומינסקי: שאלנו שאלה, בואו נשמע תשובה.
ניסן סלומינסקי: שגית, באמת.
ניסן סלומינסקי: שגית, מה קרה?
ראובן ריבלין: אביגדור מאשר מה שאומרת ההסתדרות.
ניסן סלומינסקי: רגע, תן לשמוע את מה שהוא אומר.
ניסן סלומינסקי: עוד לא שמעתי מה שהוא אמר.
סימן טוב: אני לא מחלק ציונים לאף אחד, והמשימה, וגם את זה צריך לומר – המשימה שלקח על עצמו ד"ר קפלן היא משימה מהקשות ביותר שאדם יכול לקחת על עצמו, והתהליך הזה הגיע לאיזה נקודת מיצוי שהיא לא מספיקה.
סימן טוב: לכן אנחנו מוכנים לתת יותר ולכן אנחנו נכנסים פנימה לתהליך ומורידים את כל המחיצות ועושים דברים שלא עשינו, והם מנהלים שוב משא-ומתן.
סימן טוב: גם אנחנו ניהלנו פעם משא-ומתן והגענו להסכמות שיש להן איזה סופיות, ובכל זאת אנחנו מנהלים שוב משא-ומתן.
סימן טוב: אם כולנו לא נפסיק את משחק הפוקר הזה, שחלקנו אולי משחקים - - -
קריאות: אתה משחק.
סימן טוב: אנחנו הראשונים שבאנו ואמרנו שאנחנו כמדינה מוכנים לתת יותר, ואנחנו אמרנו את זה בהתחלה, אבל אמרנו שזה צריך להיות מצד כולם, אחרת העסק הזה יגיע למקומות לא טובים.
סימן טוב: עכשיו צריך לשים בצד את כל הצדק שכל אחד מרגיש ואת כל האמוציות של כולנו ולשבת ולפתור את הבעיה, אחרת זה מגיע כמו שאמרנו כולנו וכמו שזה נראה – באופן טבעי זה מגיע למקומות לא טובים.
סימן טוב: אנחנו לא רוצים להגיע לשם.
סתיו שפיר: מה הולך לקראות בשבוע הקרוב שימנע את זה שיהיה פירוק?
סימן טוב: אנחנו נשב כמה שצריך עם מי שצריך כל הזמן כדי לפתור את המשבר.
סתיו שפיר: הסכום הכולל שעמד פה על הפרק זה 150 מיליון?
סימן טוב: אמרתי שאני לא מתייחס לסכומים.
סימן טוב: אם אחרים מרשים לעצמם את הפריבילגיות האלה, בבקשה.
ניסן סלומינסקי: רבותי, פרופ' אידלמן.
סתיו שפיר: אתם רוצים שנעשה חישוב של כל הכספים של משלם המסים שהאוצר זרק בסכום דומה על כל מיני מטרות מסתוריות רק בחודשיים האחרונים ונראה מאיפה אפשר להעביר את הכסף זה?
ניסן סלומינסקי: האם ככה נביא את המשא-ומתן לסיום?
ניסן סלומינסקי: פרופ' אידלמן.
לאוניד אידלמן: אדוני היושב-ראש, כבר בדיון הקודם אמרתי שוועדת הכספים צריכה ללוות את התהליך, ואני מאוד מרוצה שיש היום דיון.
לאוניד אידלמן: אני חושב ששמענו כבר לא מעט דברים שמקום אחר חוץ מהמקום הזה לא היה מאפשר, גם החלפת דעות וגם כמו ששמענו הצעות ועדכונים.
לאוניד אידלמן: אבל העדכון העיקרי שמאז הישיבה הקודמת לא השתנה המצב מבחינת המשא-ומתן.
לאוניד אידלמן: מבחינת המשא-ומתן הוא לא השתנה, בגלל שקיים פער גדול גם בין העמדות של האוצר לעמדות שלנו וגם בין ההצהרות והמעשים והדרישות במשא-ומתן.
לאוניד אידלמן: הרי הדרישה היום של האוצר בפועל היא להפוך את בית החולים המפואר הזה לחולה כרוני, רזה מאוד ונכה מאוד, ואנחנו לא ניתן יד לכך.
לאוניד אידלמן: היום רופאים בהדסה מוכנים לתת מעל ומעבר, הרבה יותר ממה שרופאים במקום כלשהו בארץ נתנו אי-פעם.
לאוניד אידלמן: כבר אמרנו שהרופאים מוכנים לתת 60 מיליון בחישוב שנתי, כאשר אנחנו אמרנו שלא נלך מעבר לכך.
לאוניד אידלמן: אני מנצל את הדיון במקום המכובד הזה כדי להגיד שאנחנו לא נעבור את 60 מיליוני השקלים, וכשהאוצר היום דורש 20 מיליון נוספים, אנחנו לא נהיה שם, אנחנו לא נלך למשהו שיביא את הדסה למקום שהוא לא יוכל בתור בית חולים לתת טיפול נכון לתושבי ירושלים ולתושבי המדינה, ואנחנו לא נביא את המקום המפואר הזה למצב שלא נוכל ללמד דור חדש של רופאים, כאשר הדסה, צריך להבין, זה חמישה בתי ספר שאחד מהם בית ספר לרפואה צבאי, שהוא בית ספר חדש, שהרופאים לקחו על עצמם ללמד 60 סטודנטים לרפואה בלי שום תמורה, כצעד ציוני, כדי לעזור לצה"ל לעזור למדינת ישראל.
לאוניד אידלמן: מה הם היום רואים?
לאוניד אידלמן: אומרים להם: אתם חייבים עכשיו לוותר על כל הזכויות האקדמיות שלכם.
לאוניד אידלמן: רופאים בהדסה מלמדים יום-יום דור חדש של רופאים בלי לקבל שום דבר, חלק קטן מהם, כ-200 רופאים מכמעט 1,000 מקבלים על זה הטבות אקדמיות, כאשר הם מלמדים הרבה יותר מכל הרופאים האחרים במדינת ישראל.
לאוניד אידלמן: אני חוזר ואומר: המצב היום הוא כל-כך חמור וכל יום – שאל הרב ליצמן כמה רופאים מפוטרים, מתפטרים בהדסה – עשרות רופאים מוכנים לעזוב את הדסה ויעזבו את הדסה בתקופה הקרובה.
לאוניד אידלמן: עשרות רבות של רופאים.
לאוניד אידלמן: בדיוק כמו שאבי אמר לגבי העובדים זה גם לגבי הרופאים.
לאוניד אידלמן: אין ספק שאלה שעוזבים מורידים את איכות הרפואה במדינת ישראל.
לאוניד אידלמן: אנחנו נלחמים על כל רופא שלא יעזוב, אפילו כאשר רופאים עוזבים עדיין אנחנו מוכנים להקפיא זמנית את המשרות האלה.
לאוניד אידלמן: זה לא מספיק.
לאוניד אידלמן: דורשים מאתנו להסכים לפטר עוד עשרות רופאים.
לאוניד אידלמן: כשהסכמנו ואמרנו שהרופאים מוכנים לרדת בשכר שלהם מתחת לשכר של כל הרופאים האחרים במדינה זה לא מספיק.
לאוניד אידלמן: דורשים עוד להוריד שכר.
לאוניד אידלמן: דורשים לא לקיים הסכמים חתומים.
לאוניד אידלמן: בשנת 2011 הדסה היתה חלק מההסכם שהרופאים היו צריכים לקבל הטבות, הם לא קיבלו את ההטבות האלה.
לאוניד אידלמן: הגיעו מים עד נפש.
לאוניד אידלמן: אנחנו לא ניתן לפגוע בבית החולים הזה, להפוך אותו לחולה כרוני שלא יוכל לתת טיפול לאחרים.
לאוניד אידלמן: מדובר על משימה לאומית.
לאוניד אידלמן: אני חוזר ואומר: לא ניתן את 20 מיליוני השקלים הנוספים, שהאוצר ימצא דרך להעמיד משאבים כדי שבית החולים הזה יוכל לתת טיפול לכל התושבים, לא רק בירושלים, במדינה כולה.
לאוניד אידלמן: אנחנו מסכימים עם מה שמשה בר סימן טוב אמר.
לאוניד אידלמן: לגבי הכוונות אנחנו מסכימים.
לאוניד אידלמן: לגבי ההבחנות אנחנו מסכימים.
לאוניד אידלמן: לגבי דרכי הטיפול ולגבי המטרה של הטיפול אנחנו לא מסכימים.
לאוניד אידלמן: אנחנו לא נהיה שם.
לאוניד אידלמן: תודה רבה.
ניסן סלומינסקי: פרופ' דרור מבורך.
דרור מבורך: כדי לא לחזור על דברים, אני רק רוצה לומר שגם במשא-ומתן אתנו ביקשנו, כמו שאמר אבי, יותר מחודשיים לדבר ישירות עם האוצר, והאוצר אמר לנו בצורה ברורה: תדברו עם אביגדור, מה שהוא יסכם אתכם, זה מה שמקובל.
דרור מבורך: אביגדור הוא באמת לא איש קל, הקדיש את עצמו להוציא מאתנו כל מה שאפשר, ואחרי מאבק קשה הגענו למסגרת שמייד נזרקה מהאוצר, והם אמרו שצריך יותר.
דרור מבורך: מבחינת מספרים – ביולי 2013 הסכמנו לתת 25 מיליוני שקלים ועוד 16 מיליוני שקלים לשנה כהלוואה.
דרור מבורך: ההסכם אז היה כבר כתוב כטיוטה.
דרור מבורך: בדצמבר הסכמנו להעלות ל-55 מיליוני שקלים לשנה לתקופה מוגבלת בנוסף ל-25 מיליון.
דרור מבורך: במרץ הסכמנו להעלות ל-60 מיליוני שקלים, וה-25 מיליוני שקלים שנתנו נהיו כבר 35 מיליוני שקלים, כי הזמן עובר והיישומים של ההסכמים הקודמים לא קיימים, ועכשיו האוצר נפגש אתנו שלוש פעמים בשבועיים האחרונים ודורש להעלות את זה ל-80 מיליוני שקלים לשנה, אחרי שכבר ביקשנו מהרופאים, ויש הרבה מאוד רופאים שאמרו שאנחנו עושים שגיאה שהסכמנו למה שהסכמנו עד כה.
דרור מבורך: זה כרוך בהפחתת שכר כמו שאמר ד"ר אידלמן.
דרור מבורך: כשרופא מתמחה בא אלי למחלקה ורוצה להתקבל למחלקה, הוא יקבל משכורת יותר נמוכה משמעותית מחברו בתל השומר או באיכילוב, ואני צריך לפתות אותו בבית החולים המידרדר שלי עם האיום לחסל בו את האקדמיה, כפי שרוצה משה בר סימן טוב בפועל, הוא לא רוצה את זה בתיאוריה.
דרור מבורך: אני מאמין באמונה שלמה שכוונותיו של משה וכוונותיו של פרופ' גמזו ואחרים, שהם כביכול שעומדים נגדנו ,הן נכונות וטובות והן לא באות לפגוע בהדסה, אבל אני חושב, לפי מה ששמעתי את משה, ואני מצטער שאני אישי פה, הם לא מבינים את דחיפות המצב.
דרור מבורך: הם פשוט לא מבינים.
דרור מבורך: אני יכול לספר לכם שאתמול בדרכי לישיבה קיבלתי טלפון מהמחלקה שבו אומר לי הרופא: יש לנו חולה שצריך ניתוח נוירוכירורגי של 45 דקות, הוא פנה לנוירוכירורג ואמר שהוא מצטער, שאין לו חדר ניתוח.
דרור מבורך: התקשרתי למנהל בית החולים.
דרור מבורך: מנהל בית החולים אומר לי: דרור, אני מצטער, אחיות עזבו, אין לי משמרת שנייה, אנחנו שומרים את הבוקר לניתוחים של גידולים גדולים, ואין לי.
דרור מבורך: אז אמרתי לו: מה אתה מציע שאני אגיד לאיש?
דרור מבורך: הוא אמר: תגיד לו שיעבור לבית חולים אחר.
דרור מבורך: חזרתי למנהל הנוירוכירורגיה, ד"ר שושן, שאלתי אותו: זה מקובל עליך?
דרור מבורך: הוא אמר לי: דרור, אין לי ברירה.
דרור מבורך: הטובה של האיש שיעבור לבית חולים אחר.
דרור מבורך: זה מה שהוא אמר לי.
דרור מבורך: הלכתי למשפחה וגמגמתי, פשוט גמגמתי, וזה מה שקורה כל יום בהדסה בצורה כזאת או אחרת.
דרור מבורך: המצב דחוף, אי-אפשר לשחק עכשיו ולהגיד: הגענו ל-60; לא, נזרוק את ה-60 האלה, עכשיו זה 80.
דרור מבורך: חבר'ה, ההצעות שלכם, אני מדבר גם כסגן הדיקן של הפקולטה לרפואה – ההצעות הנוכחיות שלכם יסגרו את בית הספר לרפואה ויסגרו את פרויקט צמרת של הרופאים הצבאיים.
דרור מבורך: הם יסגרו, כי כבר עכשיו אנחנו מלמדים אותם בחינם, ואנחנו לא נלמד אותם.
דרור מבורך: שמעתי בתחילת הדברים של משה בר סימן טוב, הוא אמר: פירוק לא עומד על הפרק.
דרור מבורך: אבל בו-זמנית היום מוגש לבית המשפט סיכום הנאמנים על השבועיים האינטנסיביים עם האוצר, שבו הם מודיעים לבית המשפט שאם לא יגיעו, הם יגישו הצעה חד-צדדית להבראה בעוד כעשרה ימים, שבועיים - - -
לאוניד אידלמן: ב-1 במאי.
דרור מבורך: אחר-כך הדסה עומדת בפני פירוק, וכמו שאתם שומעים זה התחיל כבר קודם.
דרור מבורך: אני פונה אליכם בבקשת עזרה.
דרור מבורך: אני רוצה שתצטרפו אלינו.
דרור מבורך: אני מצטער, אני לא יכול להגיע יותר במשא-ומתן הזה.
דרור מבורך: אני מבקש עזרה, כי הדסה עומדת ליפול, היא כבר נופלת.
דרור מבורך: רגל אחת שבורה, יד אחת כבר לא מחזיקה.
דרור מבורך: היא נופלת.
דרור מבורך: אני לא יודע איך יותר טוב אפשר לתאר את זה.
דרור מבורך: זה לא איזה גיליון אקסל של עוד מיליון שקל או פחות מיליון שקל.
דרור מבורך: אלה דברים שיהיה קשה מאוד לשקם.
דרור מבורך: אנחנו רוצים עזרה והתערבות במשא-ומתן.
בועז טופורובסקי: הרשמה ללימודים בבית הספר לרפואה ורפואת שיניים לשנה הבאה מתקיימת כרגע?
דרור מבורך: היא מתקיימת, אבל אני יכול להגיד לך שבכל דיון שלי כיושב-ראש ועדת ההוראה אני מעלה דיווח ממה שקורה בהדסה, ואני מבהיר להם שגם שנת הלימודים הנוכחית בסכנה, בוודאי שנת הלימודים הבאה בסכנה, והסטודנטים מבועתים.
ראובן ריבלין: מדובר בפקולטה לרפואה מהמעולות בעולם.
ראובן ריבלין: כל המומחים בארץ הזאת גמרו בהדסה.
בועז טופורובסקי: לא כל.
ניסן סלומינסקי: אילנה.
ניסן סלומינסקי: נציגת האחיות.
ניסן סלומינסקי: קצת לקצר.
1063: אני אגיד מה שאני צריכה להגיד ומוטב שתשמעו.
1063: אנחנו יושבים פה בעוד ועדה ועוד ועדה עד שצריך לעשות פה ועדה רפואית לכולם בשביל שיהיה סוף לסיפור.
1063: הגישו לבית המשפט פירוק, צריך להבין שהדסה תתפרק מעצמה אם אנחנו נמשיך עוד יום ועוד יום ועוד יום.
1063: רבותי, לא מכתב של המנכ"ל יעזוב את העצירה של האנשים.
1063: הרי כל אזור ירושלים לא יכול להתקיים רק עם שערי צדק.
1063: זאת עובדה.
1063: יושבים פה וכביכול אנחנו, העובדים, הנאשמים, כשלמעשה העובדים בכלל לא נכשלו.
1063: בשנת 2010-2009 ישבנו לתוכנית הבראה, ואני זוכרת ששאלתי אז: מה יהיה?
1063: תגידו לנו מה התוכניות שלכם שלא נצטרך לבוא ולשלם עוד פעם.
1063: אמרו לי: אילנה, אל תדאגי.
1063: באמת ישבנו.
1063: למעשה הסתבר למעשה שום דבר לא קרה, וההנהלה לא יודעת.
1063: רבותי, באים לעובדים, שבסך הכול התפקיד שלנו הוא לתת שירות לחולים, והחולים צריכים את הטיפול הזה.
1063: אני רוצה לשאול אתכם, אם יש אחות בהדסה, והיא לא צריכה ללכת לאיכילוב, אתה טועה, היא תלך רק לשערי צדק, לא רחוק, היא תישאר בתוך העיר, למה שהיא תסכים להישאר בהדסה כשיש לה טוטו, לוטו – תקבל משכורת, לא תקבל משכורת.
1063: חצי משכורת, לא חצי משכורת?
1063: אני צריכה להסביר לכם פה, אנשים לא קיבלו בית הבראה שכל המדינה קיבלה, לא קיבלו דרגות, השהו אותם בוותק מקצועי, הכול עוד לפני התוכנית.
1063: ישבתי לפני כמה זמן, כשהיתה השביתה, ישבנו בשש עיניים – אביגדור, אבי ואני – לילה שלם, לא היה קל לשכנע אותם לחזור לעבודה, רבותי, ולא את האחיות.
1063: לא היה קל, כי הם לא האמינו.
1063: צריך להבין שמדובר בציבור שאיבד את האמון, כי אף אחד לא מציג תוכנית הבראה.
1063: פה נדרשים העובדים לתת.
1063: אני לא יודעת, אני לא מבינה סיפור כזה.
1063: אם ישבנו עם אביגדור למשא-ומתן והגענו להסכמה, למה אני צריכה שידור חוזר?
סימן טוב: כי גם אנחנו ישבנו עם אביגדור והגענו להסכמה.
סימן טוב: מה לעשות.
1063: תארו לכם חולה, ניתחו לו את הראש, יוצא מחדר ניתוח, אומרים לו: תחזור, עכשיו ננתח אותך עוד פעם.
1063: מה קרה?
1063: אנשים צריכים להבין שגם כך העובדים בשטח לא מוכנים לתת יותר, כי הם לא היו אשמים.
1063: צריך להבין שעד עכשיו עוד לא קיבלו את ההלוואה שניתנה ב-2010-2009.
1063: איזה בנק אתם מכירים שמלווה כך בלי להוריד?
1063: אנחנו מרגישים שאנחנו כספומט – כל היום באים ואומרים: תתנו עוד, תתנו עוד.
1063: בקרב האחיות, עוד לפני כן, כ-90-80 תקנים היו ריקים, אז לא צריך לפטר.
1063: האחיות בורחות, כמובן שגם עובדי מינהל ומשק וכל העובדים.
1063: מי שיכול למצוא עבודה, צריך להיות חסר הכרה בשביל להישאר בתנאים האלה.
1063: לכן אני אומרת: רבותי, צריך לשבת ולגמור את הסיפור, אם לא מחליטים על פירוק.
1063: התושבים צריכים לקבל טיפול, הם לא ירוצו לכל מיני מקומות אחרים.
1063: אולי אתם רוצים לעשות לאזרחים של ירושלים תוכנית הבראה, אני לא יודעת מה אתם רוצים לבוא ולהגיד להם, אולי שיוכלו לקבל טיפול רק בימים שני, רביעי וחמישי.
1063: אולי זה מה שצריך להיות, כי האנשים יברחו.
1063: לא המכתב של המנכ"ל ולא של אף אחד יעזור, מי שיכול, ייקח את הרגליים ויברח, כי הוא צריך להיות חסר הכרה אם הוא יישאר.
משה גפני: כמה כסף הסכמתם האחיות על קיצוץ עם אביגדור?
1063: קודם כול תרמנו את ההסכם שהיה מגיע באוגוסט.