GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<הילה צור: אם מדברים על זכות הקניין, בכלל אי-אפשר להשוות כאן, ובעצם הוא צריך כרגע - - -
ניסן סלומינסקי: אראה לכם איזה משהו על החברה ששולטת היום ב"כלל", כל הדברים שאת אומרת גם היו קיימים לגביה, לא?
יצחק כהן: על זה היא מדברת.
<הילה צור: נכון, אז אני רוצה להתייחס - - -
מיכל בירן: זה לא אומר שזה בסדר.
ניסן סלומינסקי: זה גם לגבי הקודם.
<הילה צור: אז אשמח לדבר על הנקודה הזאת.
<הילה צור: קודם כול, זה באופן כללי נכון גם לגבי "איי.
<הילה צור: די.
<הילה צור: בי" וגם לגבי כל גרעין שליטה במוסד שהוא פיננסי ובגופים מוסדיים ובבנקים.
<הילה צור: יש כאן ברגע הזה שאנחנו נמצאים בו, לגבי העסקה הקונקרטית הזאת, הזדמנות שאין אותה במקרה אחר, ואסביר למה.
<הילה צור: המצב הקלאסי שאנחנו מדברים עליו של פירוק גרעיני שליטה, שאנחנו תומכים בו ממילא, הוא מצב שבו לבעל השליטה יש מניות שהוא כרגע לא רוצה למכור.
<הילה צור: לבעל השליטה יש קניין שהוא רכש, שהוא שלו, ואנחנו בעצם באים ואומרים לו: כדי לפרק את גרעין השליטה ולהנפיק את המניות לציבור אנחנו מבקשים מכירה כפויה.
<הילה צור: אנחנו מכריחים אותו למכור את הרכוש שלו, את הקניין שלו, זה המצב הקלאסי.
<הילה צור: במאמר מוסגר אגיד שגם במצב הזה "התנועה לאיכות השלטון" מאמינה שצריך לחייב אותו לעשות את זה כי אינטרס הציבור כאן גובר.
<הילה צור: אבל אנחנו עכשיו נמצאים במצב שהוא עוד שונה ומדגיש עוד יותר את הצורך להגשים את אינטרס הציבור, כי המכירה הכפויה כאן בעצם לא מתקיימת.
<הילה צור: אנחנו מדברים כאן על מצב, הזדמנות פז, איזושהי פרצה בשרשרת הזאת של גרעיני שליטה שבה בעל המניות אכן רוצה – מאילוצים שונים, לא משנה ממה, מה השיקולים שלו – מעוניין למכור את גרעין השליטה באופן יזום שלו, זו נקודת הזמן שאנחנו נמצאים בה, ובנקודת זמן זו זו בעצם הזדמנות פז, שלא קיימת במקרים אחרים שבהם אנחנו לא צריכים לחייב אותו לוותר על זכות הקניין שלו.
<הילה צור: זכות הקניין, גם אם היא נפגעת בגלל שאין כאן פרמיית שליטה, ובגלל שאנחנו לא משתמשים בקונה פוטנציאלי שאנחנו כבר רואים את הערך ואת התמורה של העסקה, בכל זאת זכות הקניין כאן היא לא כמו במצב שאנחנו מחייבים בעל מניות למכור, אלא היא פחותה.
<הילה צור: זאת אומרת, מכוח קל וחומר שאינטרס הציבור במקרה הזה גובר עוד יותר על אותה זכות קניין.
<הילה צור: ולכן, הפיזור כאן של גרעין השליטה וההנפקה לציבור היא הרבה יותר מידתית עוד מהמצב הרגיל שאנחנו מדברים עליו.
ניסן סלומינסקי: אז איך את יכולה להבטיח לו שהוא יקבל את הסכום הזה ולא חצי או רבע מהסכום הזה?
<הילה צור: לכן אמרתי שאני לא – אין כאן שום הצהרה שבאה ואומרת – תראה, קודם כול הוא יקבל פחות.
<הילה צור: ברגע שמוכרים פרמיית שליטה, חלק מהמחיר הוא פרמיית שליטה וברור שמקבלים יותר כסף בעסקה של מכירה של גרעין שליטה.
<הילה צור: ולכן גם הסברתי ואמרתי שזה לא שאנחנו כאן עכשיו מדברים על מצב שבאיזון האינטרסים, האינטרס של בעל השליטה נמחק, ובעצם יש לנו את אינטרס הציבור שמביא לתוצאה ברורה.
<הילה צור: עדיין יש כאן אינטרסים, מצד אחד של בעל הקניין, בעל המניות או בעל השליטה, ומצד שני האינטרס של הציבור.
<הילה צור: העניין הוא שאם קודם היה לנו איזשהו יחס שנתן לבעל השליטה, הגביר את זכות הקניין שלו טיפה בגלל שהוא בכלל לא רוצה להיפטר מהמניות שלו, בגלל שיש יותר פגיעה כמובן במכירה שאנחנו כופים על מישהו לעומת מכירה שהוא בעצמו יוזם, אז בעצם האינטרס כאן של בעל השליטה שבדרך כלל קיים – שוב אומר שאנחנו בכל אופן מאמינים שאינטרס הציבור גובר – אבל הפגיעה בזכות הקניין שהייתה במקרה הרגיל היא כרגע פחותה.
<הילה צור: יש פגיעה בזכות הקניין, יש מחיר יותר נמוך שהם יקבלו, יש עכשיו לחפש איזשהו קונה בשוק או לפזר את זה למניות ולקוות שבאמת הציבור יקנה, למרות שאין ספק שהציבור יקנה.
<הילה צור: כמובן שהמחיר יהיה יותר, אבל השאלה והתפיסה שלנו היא שהדבר הזה לא משתווה לאינטרס הציבור שנפגע מהניהול של הכספים שלו על-ידי גוף שהוא לא בחר אותו, שהוא יכול לעשות עם הכספים האלה בעצם מה שהוא רוצה.
<הילה צור: ולכן, העסקה הזאת היא הזדמנות חריגה יחסית לשוק שאנחנו מכירים, היא בדיוק אותה פרצה בשרשרת הזאת של העברת גרעיני שליטה.
ניסן סלומינסקי: מה זה הוא לא בחר אותו?
ניסן סלומינסקי: ואם נניח ינפיקו את זה בבורסה, ויהיו נניח 80 אנשים שירכשו את זה, אני לא ביניהם, הכסף שלי נמצא שם, בחרתי את האנשים האלו?
ניסן סלומינסקי: הילה, איך זה?
ניסן סלומינסקי: את משתמשת כל הזמן ב"טובת הציבור" וכו', אז במקום גרעין שליטה שיש עכשיו נניח שתהיה קבוצה, 80 או 100 אנשים שלא בחרתי.
יצחק כהן: אז יהיו מנהלים.
ניסן סלומינסקי: לא, אני משתמש באותם מילים שלך, לא בחרתי, אני לא שולט עליהם, אני לא כלום, אז מה ההבדל המהותי בין זה לזה?
<הילה צור: אז ההבדל המהותי הוא שאתה למעשה כבעל מניות, כמו כל בעל מניות אחר וכמו אותם אנשים שיקנו כרגע את ה- 32% שרוצים למכור כרגע לסינים, יפוזרו ויתחלקו כמניה מניה או כאחוזים יותר קטנים, ככה שאין הבדל כל כך גדול בין - - -
ניסן סלומינסקי: אז יהיו 80 איש נניח שיקנו בבורסה, נניח.
<הילה צור: ואז אין הבדל בין בעל מניות בודד לאותו בעל מניות שיקנה חלק מגרעין השליטה, אין גרעין שליטה, אין אדם ששולט שאמור לקבל את ההחלטות.
<הילה צור: זה לא בן-אדם שיש לו 23%.
זהבה גלאון: אדוני, יש ביזור שליטה.
ניסן סלומינסקי: טוב, אני מסכים, אבל אני אומר, זה לא משהו מהותי.
יצחק כהן: זהבה, קוראים לזה שלטון המנהלים, מזה אני חושש.
ניסן סלומינסקי: יהיו 80 אנשים שיקנו בבורסה או פה, זה לא משהו מהותי לנושא.
ניסן סלומינסקי: שמענו, אני מכבד את הדברים.
זהבה גלאון: בסדר, אבל לא נתווכח עכשיו, נעשה דיון.
זהבה גלאון: אבל טובת הציבור זה בכל זאת משהו שאנחנו צריכים לקחת בחשבון, 20% מכספי הציבור - - -
יצחק כהן: אני מאמין בדירקטוריון.
<הילה צור: הדגש הוא שלא יהיה בן-אדם אחד שמחזיק במשהו שהוא יכול לקבל אתו החלטות.
<הילה צור: אני בן-אדם אחד, מחזיק כרגע ב-32% ממניות - - -
ניסן סלומינסקי: זה לא בן-אדם.
ניסן סלומינסקי: לפעמים הגוף שקונה הוא עצמו מורכב אולי מ-20 או 30 אנשים, זה לא אדם אחד, לפעמים הגוף זה גוף משפטי אחד אבל זה כולל – כן, אבל קצר קצר.
<אוהד אלוני: קודם כול, נחשפתי פה בדיון לדברים שריגש אותי לשמוע.
<אוהד אלוני: כל הנושא הזה של פירוק גרעיני שליטה ולמעשה העברת הכוח לציבור הרי זה בדיוק מה שעשינו בשנה האחרונה.
<אוהד אלוני: אני רוצה לתת איזושהי זווית מסוימת שלא כל כך באה לידי ביטוי בדיון.
<אוהד אלוני: לפני שנה בדיוק, והדיון התקיים פה בוועדת הכספים, זה היה בחודש אפריל, קרן זרה באה וקנתה אגרות חוב של "איי.
<אוהד אלוני: די.
<אוהד אלוני: בי", וניסתה דרך אגרות החוב להשתלט על "איי.
<אוהד אלוני: בי".
<אוהד אלוני: כלומר, לא רק על "כלל ביטוח", על "כלל ביטוח", על "שופרסל", על "סלקום", על כלל הנכסים, והדבר כמעט עבר.
<אוהד אלוני: במסגרת אותו הסדר חוב מצאנו את עצמנו מתייצבים מהצד השני של המתרס, כי הסדר החוב הזה היה מחזיר לציבור בערך 35 אגורות, עכשיו אני מדבר בכובע של בעלי אגרות החוב, חסכונות הציבור מבחינת הפנסיות.
יצחק כהן: ולמי נמכרה "איי.
יצחק כהן: בי"?
<אוהד אלוני: למעשה בלמנו את ההסדר הזה.
יצחק כהן: למי עברה השליטה של "איי.
<אוהד אלוני: למעשה היא עברה עכשיו לבן משה שרוצים לקדם את עסקת "כלל".
יצחק כהן: אה, זה לא ציבור.
<אוהד אלוני: בעצם כשבלמנו את אותו הסדר שהיה מחזיר 35 אגורות הבאנו להסדר הנוכחי.
<אוהד אלוני: לנו, לבעלי אגרות החוב שזה כספי הפנסיה יש אינטרס, יש לנו אינטרס בהוצאה לפועל של עסקת "כלל", ומדוע?
<אוהד אלוני: ההבדל הוא בין החזר בהסדר החוב בין 70 אגורות להחזר של 30 אגורות, וצורך להביא מהבית עוד כספים.
<אוהד אלוני: בחברת "איי.
<אוהד אלוני: בי" לקונצרן יש צורך שחברת "כלל" תימכר, לא סתם השופט איתן אורנשטיין נתן הוראה ל"איי.
<אוהד אלוני: בי" למכור את החברה, כי זה הצורך התזרימי שלה.
<אוהד אלוני: דיון אחר לחלוטין, למי היא תימכר, אם היא תימכר באמת לסינים או שהיא תימכר לציבור.
<אוהד אלוני: וזה דבר שאתו אני חי בשלום.
<אוהד אלוני: אבל יש בעיה שהיום המערכת – קחו את חברת "כלל", היום היא הולכת להימכר לפי שווי של 4.8, בבורסה היא נסחרת לפי 3.7.
<אוהד אלוני: הבורסה היום לא ערוכה עדיין לדבר הזה של המכירה וההעברה של הנכסים לציבור, ואני חושב שזה משהו שוועדת הכספים בהחלט צריכה לקדם.
<אוהד אלוני: יש דבר נוסף, אני חושב שראוי להפריד ביניהם, הסינים קונים ניהול של נכסים, 140 מיליארד שקל ניהול של נכסים, זה מה שהם קונים.
<אוהד אלוני: אגב, אני לא רואה הבדל בין הניהול של הסינים לבין הניהול של "אייפקס" שמחזיקים ב"פסגות" שמנהלים 183 מיליארד שקלים, אני לא רואה פה איזשהו הבדל.
<אוהד אלוני: אם הציבור יחשוב שהסינים מנהלים את הכספים פחות טוב מ"קרן אייפקס", מ"פסגות", "כלל" מנהל פחות טוב מ"פסגות", בשנייה אחת הם מעבירים את הניהול, בחתימה אחת, לכל סוכן ביטוח, ויהיו הרבה סוכני ביטוח שישמחו לעשות את זה ויתפרנסו מזה יפה, הכספים יעברו, ואז בעצם מה יקרה?
<אוהד אלוני: הסינים בעצם קנו אוויר, הם קנו זכות לנהל, אבל הזכות הזאת לא תמומש.
<אוהד אלוני: ופה באמת יש עניין, אפרופו זרים, יש באמת הבדל בין חברות ניהול של נכסים לבין חברות שמוכרות ידע, ואני חושב שאנחנו צריכים באמת להקדיש גם לעניין הזה, ובחברות של ניהול אני חושב שהדבר הזה פחות גרוע.
<אוהד אלוני: אפרופו ב"איי.
<אוהד אלוני: בי", כשהיה צל צלו של ספק ש"איי.
<אוהד אלוני: בי", והקונצרן הזה לא יכול לשרת, ויש איזשהו ניגוד עניינים בין טובת "כלל" והיציבות לבין "איי.
<אוהד אלוני: בי" - ככה לקחה המפקחת על הביטוח את חברת "כלל" והפקידה אותו בידי נאמן אצל משה טרי, אדם משכמו ומעלה.
<אוהד אלוני: כך שמהבחינה הזו אני לא חושש.
<אוהד אלוני: אני רוצה לגעת בנקודה האחרונה שזה הנושא של העניין הזה של ריכוזיות, שזהבה מדברת עליו המון, ואני חושב שצריך לעשות פה הפרדה בין הניהול של הנכסים – שלמעשה אם לצורך העניין גוף סיני הוא הבעלים של חברת "כלל", הוא למעשה אחראי, הוא גוזר את הקופון של הרווחיות, אבל הוא כפוף לוועדות השקעה ולפיקוח על הביטוח, ובנכסים לא יכולים לעשות מה שרוצים – לבין זה שמי שבא ומקבל החלטות על הנכסים, שזה היום בעצם אותם גופים מוסדיים, והחלטות על ניהול הנכסים צריכות לעבור לידי הציבור, וזה מה שבעצם אנחנו ב"ארגון להגנה על חסכונות ציבור" עושים.
<אוהד אלוני: אנחנו מעודדים את הציבור לבוא ולקחת חלק באספות ולהצביע, ולא רק באמצעות הנכסים, אגרות חוב ומניות שהוא מחזיק דרך חשבונות הבנק שלו.
<אוהד אלוני: אני חושב שאנחנו צריכים לקדם את זה שהציבור יקבל את ההחלטות גם באמצעות הנכסים שלו שמוחזקים דרך קרנות הפנסיה, כך שהניהול והשליטה יהיו בידי הציבור.
<אוהד אלוני: הדבר האחרון, אחרון.
<אוהד אלוני: דורית סלינגר הפיקוח על הביטוח, העסקה הזאת כבר תשעה חודשים נבחנת, אני חושב - כן, לא - צריכה להיות החלטה מהירה, כי לו היו מחליטים כבר אחרי חודשיים שלא, היו מוצאים רוכשים אחרים.
<אוהד אלוני: גם פה אני חושב שאנחנו לא יכולים – בטח לפני חוק הריכוזיות, ויהיו פה הרבה עסקאות במשק – לא יכולים להרשות לעצמנו שבמדינה מתוקנת הדיונים והבדיקות יארכו פרק זמן כל כך ארוך, לא סביר של תשעה חודשים.
<אוהד אלוני: זה הכול, אני מאוד מאוד מודה לחברי הוועדה.
ניסן סלומינסקי: רבותי, זה באמת היה מאלף מאוד, זה רק התחלה להמשך דיון יותר מעמיק בסוגיות העיקריות - - -
מיכל בירן: תקבע דיון ואז תפתח עיתון, תראה שזה כבר אבוד.
ניסן סלומינסקי: לא, אני לא מדבר דווקא על העסקה הזאת כי - - -
זהבה גלאון: אבל אנחנו מדברים דווקא על העסקה הזאת.
ניסן סלומינסקי: בסדר, כשאני מדבר על דיון מעמיק אני גם מדבר - - -
זהבה גלאון: בסדר, נעשה דיון מעמיק.
ניסן סלומינסקי: אמרתי בלי קשר, זו הייתה פתיחה לדיון מעמיק, כי יהיו עוד הרבה חברות לכאן או לכאן, תלוי מה האינטרס שלנו, מה אינטרס הציבור פה.
ניסן סלומינסקי: יכול להיות שהאינטרס של מחזיקי האגרות של "איי.
ניסן סלומינסקי: בי" שהם רוצים דווקא שימכרו את זה במחיר הכי גבוה כי אחרת הציבור שמחזיק את זה יפסיד כסף, אז יש כאן ציבור כזה, יש ציבור כזה, - - -
משה גפני: אבטלה זה לא הנושא הראשון?
ניסן סלומינסקי: פה זה רק חברת ניהול, - -
ניסן סלומינסקי: - - זה לא שאתה מוציא משהו או מוציא ידע או לא, דווקא זה חלק – אבל אני מסכים שצריך להיות דיון עקרוני בכלל בנושא של - -
יצחק כהן: גרעיני שליטה.
ניסן סלומינסקי: - - גרעיני שליטה או פיזור, מה יותר טוב, מה פחות טוב וכל הדברים האלו, ובאיזה סוגים של חברות.
ניסן סלומינסקי: יש הרבה הקראות היום?
ניסן סלומינסקי: לא נעשה את ההקראות בוועדת משנה?
<שרה קנדלר: אייל מחליט.
ניסן סלומינסקי: בדקתי ואפשר.
<שרה קנדלר: אנחנו מתחילים עם התקנות של ניירות ערך (אגרת בקשה למתן היתר לפרסום תשקיף (תיקון), התשע"ד-2013.
<שרה קנדלר: אנחנו ממשיכים עם סדרת ההקלות שלנו בה התחלנו בחוק ההקלות שעבר כאן
<שרה קנדלר: בינואר ואחר כך היו עוד כמה סטים של תקנות.
<שרה קנדלר: עכשיו אנחנו באים עם עוד סדרה נוספת של תקנות שמטרתן של כולן להקל על הפעילות בשוק ההון.
ניסן סלומינסקי: כל הנוכחים כאן, כולם אנשיך?
<שרה קנדלר: אנשי עד עדי.
<דני ויטן: רואה חשבון ממשרד סומך הייקין.
<קורל אבנר: איגוד החברות הציבוריות.
<מיכל קורן: עמותת ה-CFO.
<אלי בבלי: יושב ראש איגוד מנהלי הקרנות.
<אלי בבלי: עורך דין עודד אופק, היועץ המשפטי של האיגוד ועורך דין אופיר שמרת מאיגוד מנהלי הקרנות.
<שרה קנדלר: היום אנחנו מביאים עוד הקלות.
<שרה קנדלר: קיימנו פגישות, שיחות ובדיקות פנימיות במשך תקופה מאוד ארוכה ועברנו על כל החקיקה שלנו.
<שרה קנדלר: כל פעם אנחנו מביאים לכאן הקלות בתחומים שונים.
<שרה קנדלר: היום נתחיל עם סדרה של הקלות בתחום קרנות הנאמנות בתחומים שונים ומשונים.
<שרה קנדלר: כאמור, נתחיל בתקנות ניירות ערך (אגרת בקשה למתן היתר לפרסום תשקיף) (תיקון), התשע"ד-2013.
<שרה קנדלר: ככלל, לא עסקנו בהקלות בכלל בנושא של האגרות שהרשות גובה כי זה נושא שלם שיש בו משמעויות כי אם אתה מקל עם גוף אחד, אתה בדרך כלל תחמיר עם גוף אחר כדי לעשות את האיזון, אבל יש כאן חריג אחד וזאת האגרה בקרנות כספיות.
<שרה קנדלר: התקנות מסדירות תשלום אגרות לרשות בגין תשקיפים של קרנות נאמנות.
<שרה קנדלר: אגרת התשקיף מורכבת מסכום קבוע וסכום נוסף שנגזר משווי היחידות שמוצעות על פי התשקיף.
<שרה קנדלר: המנגנון הקבוע מתבסס על חיוב חודשי בשיעור של 0.03 מההפרש בין שווי היחידות שנוצרו באותו חודש לבין שווי היחידות שנפדו במהלכו.
<שרה קנדלר: הקרנות הכספיות הן קרנות מאוד סולידיות ובעצם באות להתחרות עם הפיקדונות הבנקאיים.
<שרה קנדלר: הייעוד הזה בשילוב עם סביבת הריבית שהיום נמוכה מאוד, גורמת לכך שמבנה העלויות בקרן כספית מחייב את מנהלי הקרנות לקבוע דמי ניהול נמוכים ביותר, דבר שהופך את האגרה של 0.03 לגבוהה ויוצרת חסם כלשהו.
<שרה קנדלר: לכן אנחנו מציעים להפחית את האגרה הזאת ל-0.01 אחוז.
ניסן סלומינסקי: מי משלם את האגרה ומי מקבל?
<שרה קנדלר: מי שמשלם את האגרה, אלה מנהלי קרנות הנאמנות ורשות ניירות ערך מקבלת אותה.
ניסן סלומינסקי: וזה על תשקיף?
<שרה קנדלר: זאת אגרת התשקיף.
<שרה קנדלר: לא הסכום הקבוע שהוא קבוע אלא הסכום שהוא עודף יצירות.
<שרה קנדלר: מורידים 0.003 ל-0.001.
ראובן ריבלין: בסוף כולנו משלמים את זה.
ניסן סלומינסקי: אני מנסה להבין למה לכתחילה הכניסו את זה.
ניסן סלומינסקי: זה הרי בנוסף לאגרה הקבועה.
ניסן סלומינסקי: זאת אומרת שאם התשקיף הצליח או אם יש התפתחות שם, על כל התפתחות ישלמו.
<שרה קנדלר: ככל שיש יותר רכישות וקרנות, משלמים יותר.
ניסן סלומינסקי: זאת אומרת שאם יש רכישות, צריך להצטער על כך כי משלמים כסף.
ניסן סלומינסקי: למה זה כך?
<שרה קנדלר: יש יותר דמי ניהול וכל אחד שנכנס לקרן משלם דמי ניהול למנהל הקרן.
ניסן סלומינסקי: אבל זה לא הכסף הזה.
<שרה קנדלר: זה כן.
<שרה קנדלר: דמי הניהול מגיעים למנהל הקרן ומנהל הקרן משלם לרשות.
<שרה קנדלר: מתוך דמי הניהול שהוא גובה, הוא מפריש אגרה.
ניסן סלומינסקי: את דמי הניהול הם מקבלים.
ניסן סלומינסקי: בזה לא נוגעים.
<שרה קנדלר: בזה לא נוגעים.
ניסן סלומינסקי: מה סכום דמי הניהול הזה?
<שרה קנדלר: אולי מנהלי הקרנות יספרו.
<שרה קנדלר: את דמי הניהול הם קובעים ולא אנחנו.
<דורית גילת: מדובר כאן על קרנות עם דמי ניהול הכי נמוכים.
ראובן ריבלין: דמי ניהול, אני יכול לבחור לאן אני רוצה ללכת בהתאם לדמי הניהול.
ניסן סלומינסקי: כל המגבלה שלנו על דמי הניהול היא רק על קופות הגמל והפנסיה?
<שרה קנדלר: לא כאן.
ראובן ריבלין: גם קרנות השתלמות.
ניסן סלומינסקי: אבל בקרנות רגילות, כל אחד יכול לקבוע כמה שהוא רוצה.
ניסן סלומינסקי: והציבור בכלל לא יודע.
<שרה קנדלר: הוא יודע.
<שרה קנדלר: יש גילוי.
ראובן ריבלין: אתה מקבל דוח.
ראובן ריבלין: אתה יכול לבוא ולשאול אותם.
ניסן סלומינסקי: אם אני שואל את עצמי או את הרגולטור כמה הוא משלם בקרנות שלו וכמה גובים שלו, הוא יודע?
ראובן ריבלין: הוא יודע.
בועז טופורובסקי: בזמן הקנייה הם כותבים לך.
ראובן ריבלין: לא שזה באותיות מאירות עיניים.
ניסן סלומינסקי: יש לי יכולת להשוות בין קרן לקרן?
<אלי בבלי: אם תרצו, אפשר להסביר בכמה מלים את הנוא הזה.
ניסן סלומינסקי: השאלה אם זה מפורסם ואנשים יכולים לבחור.
<קריאה: יועצי ההשקעות בוודאי יודעים את המידע הזה.
ניסן סלומינסקי: אם נניח יש חמישה בנקים ולקח יובל של זמן וגם היום עוד אי אפשר לדעת ולהשוות בדיוק, אחרי שהחליטו ואחרי החוקים.
ניסן סלומינסקי: אם אני רוצה לשים את הכסף, אי אפשר לדעת באיזה בנק כדאי לי לעשות זאת.
ניסן סלומינסקי: עד היום אני לא יכול להשוות כמה אני משלם בכל בנק.
ראובן ריבלין: כולם יועצים ומחויבים לענות לך.
ניסן סלומינסקי: אתה נכנס לסופרמרקט ואתה יודע להשוות כי הכול כתוב.
ראובן ריבלין: גם בבנק אתה יכול לדעת.
<שרה קנדלר: בקרנות נאמנות, יש את כל המידע.
ניסן סלומינסקי: אני צריך לעשות עבודה.
ראובן ריבלין: האמת היא שרוב האנשים לא יודעים מי משקיע להם ואיפה משקיע להם.
ניסן סלומינסקי: נגיע לזה ואני מניח שנעבוד גם על זה.
<אלי בבלי: הבנקים בישראל שהם המפיץ העיקרי שלנו, של קרנות הנאמנות, ורוב האחזקות בקרנות מופצים על ידי הבנקים, מחזיקים מערכות ייעוץ.
<אלי בבלי: מערכות הייעוץ מבצעות בקרה גם על דמי הניהול אבל לא רק אלא גם על הרבה דברים, על פרמטרים איכותיים אחרים כמו תשואה שהושגה בקרן, והם ממליצים ללקוחות איזה קרן לקנות.
ניסן סלומינסקי: יועצי הבנק.
<אלי בבלי: כן.
<אלי בבלי: יועצי הבנק.
ניסן סלומינסקי: הבנק מפיץ את כל הקרנות?
<אלי בבלי: לכן יש גילוי ויש בקרה על דמי הניהול ועל התשואות שהקרנות משיגות.
<דורית גילת: אם פונים באינטרנט לבד, זה פריט מידע שרואים אותו באופן בולט.
<אלי בבלי: הציבור שלא מבין פועל באמצעות יועצים בבנקים ומקבל את השירות הזה מהבנקים.
ניסן סלומינסקי: יש בזה תחרות או שכאן אין תחרות?
<אלי בבלי: בוודאי.
<אלי בבלי: הבנקים גורמים לנו להתחרות בגלל שהם הכניסו את דמי הניהול כפרמטר למערכת הייעוץ שלהם.
<אלי בבלי: הם ממליצים על קרן לאחר שהם בודקים גם את דמי הניהול שלה דבר שגורם לנו להתחרות.
ראובן ריבלין: מה כדאי לך מבחינת ההשקעות שלהם ומבחינת מה עולה לך.
ניסן סלומינסקי: זה משא ומתן?
<אלי בבלי: אלה דמי ניהול שהם אחידים.
ניסן סלומינסקי: דמי ניהול הם לא במשא ומתן?
<אלי בבלי: הם אחידים לכל הלקוחות שנמצאים באותה קרן, אבל אני יכול להפחית את דמי הניהול לכל הלקוחות בקרן או לא להפחית אותם, אבל זה לא פר לקוח.
<אלי בבלי: זה לא מי שיתמקח יותר, יקבל יותר.
ניסן סלומינסקי: אם נניח אני בא ומביא את כל עובדי התעשייה האווירית ואומר לך שאני רוצה להיכנס לקרן, אני לא אקבל דמי ניהול פחותים?
<אלי בבלי: אני יכול להפחית את דמי הניהול בקרן הספציפית אבל לכל הלקוחות שלה, גם ללקוחות שהם לא מהתעשייה האווירית.
<אלי בבלי: דמי הניהול הם לכל הלקוחות.
ניסן סלומינסקי: מה שלא כך לגבי קופות גמל ופנסיה.
<שרה קנדלר: שם זה אחרת.
ניסן סלומינסקי: שם זה 0.004 מול 0.009 של אדם רגיל.
בועז טופורובסקי: אם עכשיו יורידו את התשלום שאתם משלמים לרשות ניירות ערך מ-0.003 ל-0.001 בחודש, תהיה גם ירידה אולי בדמי הניהול?
ניסן סלומינסקי: לא יעלה על הדעת אחרת.
<אלי בבלי: אני אסביר.
<אלי בבלי: תקציב הרשות מובא כאן לאישור מדי שנה ואם אני זוכר נכון הוא עומד על משהו כמו 170 מיליון שקלים תקציב שנתי.
<אלי בבלי: קרנות הנאמנות נושאות בערך במחצית מהתקציב הזה באגרות קבועות ובאגרות משתנות.
<אלי בבלי: אנחנו פנינו לרשות בנושא ספציפי מאוד בקרנות הכספית בהן אנחנו לא מרוויחים כסף, שם אנחנו גובים דמי ניהול שהם בערך העלות שלנו לניהול הקרן והאגרה הייתה משמעותית מאוד ואפילו גרמה לנו להפסד.
<אלי בבלי: רשות ניירות ערך הבינה את המצוקה שבסופו של דבר הלקוחות הם אלה שנהנים מדמי הניהול המופחתים, ולא אנחנו, וההפחתה באגרה, אני לא מאמין שהיא תביא להפחתה בדמי הניהול כי כבר לאן להפחית את הסכום.
<אלי בבלי: אנחנו עובדים ב-קוסט.
<קריאה: אדוני היושב ראש, הם לא יכולים להפחית את דמי הניהול.
ניסן סלומינסקי: הבנתי כך.
ניסן סלומינסקי: זה פשוט כדי לעזור להם כי הם מפסידים כסף.
ניסן סלומינסקי: הם עובדים לטובת הציבור ואני לא רוצה שמנהלי הקרנות יפסידו יותר מדי כסף.
ניסן סלומינסקי: זאת גמילות חסד ראויה.
ניסן סלומינסקי: אם זה מקל, אנחנו בעד.
<שרה קנדלר: זה מקל.
<שרה קנדלר: צריך להקריא?
יעקב ליצמן: תקראי אבל ממילא אף אחד לא יעקוב.
<שרה קנדלר: תקנות ניירות ערך (אגרת בקשה למתן היתר לפרסום תשקיף) (תיקון), התשע"ד-2013 בתוקף סמכותי לפי סעיפים 55א ו-56(א) לחוק ניירות ערך, התשכ"ח-1968, ולפי סעיף 130א לחוק השקעות משותפות בנאמנות, התשנ"ד-1994, בהתייעצות עם הרשות ובאישור ועדת הכספים של הכנסת, אני מתקין תקנות אלה: תיקון תקנה 4 בתקנה 4 לתקנות ניירות ערך (אגרת בקשה למתן היתר לפרסום תשקיף), התשנ"ה-1995, אחרי תקנת משנה (א1) יבוא: "(א2) על אף האמור בתקנת משנה (א), ישלם מנהל קרן בתקופת הזמנות בקרן כספית שבניהולו תוספת אגרה שיעור של 1.100 אחוז מסך העודף החודשי של התקבולים.
<שרה קנדלר: לעניין זה "קרן כספית" – כהגדרתה בתקנות השקעות משותפות בנאמנות (נכסים שמותר לקנות ולהחזיק בקרן ושיעוריהם המרביים), התשנ"ה-1994".
ניסן סלומינסקי: מי בעד אישור התקנות?
ניסן סלומינסקי: אושרו פה אחד
<שרה קנדלר: אנחנו עוברים לסט הבא של התקנות שהן תקנות השקעות משותפות בנאמנות (דוחות כספיים של קרן) (תיקון), התשע"ד-2013.
יעקב ליצמן: את לא הולכת לפי הסדר שמונח לפנינו?
<שרה קנדלר: אני הולכת לפי סדר שהוא קצת הגיוני מבחינת ההסברים.
יעקב ליצמן: ממילא אף אחד לא מבין.
יעקב ליצמן: אני מציע שנלך לפי הסדר שמונח בפנינו.
<שרה קנדלר: אנחנו רוצים אם אפשר קודם לדון בקרנות כדי לשחרר אותם.
<שרה קנדלר: כאן אנחנו מדברים על הקלה בדיווחים, בשני סוגי דיווחים שמנהלי קרנות מגישים לרשות ולציבור.
<שרה קנדלר: הקלה אחת היא נושא של עסקאות מיוחדות.
<שרה קנדלר: מנהל קרן נדרש לדווח לציבור על ביצוע עסקאות מחוץ לבורסה, מחוץ לשוק מוסדר, בביצוע עסקאות מתואמות.
<שרה קנדלר: הוא צריך להגיש את הדוח הזה בדוח מרכז פעמיים בחודש.
<שרה קנדלר: אנחנו כאן מציעים להקל עליהם כך שהם יוכלו להגיש את הדיווח הזה רק פעם אחת בחודש.
<שרה קנדלר: המעבר לא יפגע בציבור כי בכל מקרה הוא יקבל את הדיווחים וגם הרשות תוכל לפקח.
<שרה קנדלר: זאת הקלה אחת.
<שרה קנדלר: ההקלה השנייה היא הקלה בדיווח אודות השתתפות באספות כלליות.
<שרה קנדלר: כאן מנהלי הקרנות מחויבים על פי חוק להשתתף באספות כלליות ולהצביע.
<שרה קנדלר: התקנות מסדירות את אופן הדיווח ואנחנו מציעים להקל עליהם כך שהם יוכלו לדווח אחרי שבעה ימים ולא מיד בתום האספה.
<שרה קנדלר: אנחנו לא מציעים כאן להפחית דיווח אלא רק להקל במועד הדיווחים.
<שרה קנדלר: אלה שתי ההקלות שיש בתקנות האלה.
ניסן סלומינסקי: יש הערות?
<אלי בבלי: אין לי הערות.
<שרה קנדלר: תקנות השקעות משותפות בנאמנות (דוחות) (תיקון), התשע"ד-2014 בתוקף סמכותי לפי סעיפים 77(ג) ו-31(א) לחוק השקעות משותפות בנאמנות, התשנ"ד-1994 (להלן – החוק), לפי הצעת הרשות ובאישור ועדת הכספים של הכנסת, אני מתקין תקנות אלה: תיקון תקנה 20 בתקנה 20כז לתקנות השקעות משותפות בנאמנות (דוחות), התשנ"ה-1994 (להלן – התקנות העיקריות) - בתקנת משנה (ג), במקום "ואולם, הייתה רכישת ניירות ערך בהצעה לציבור על פי תשקיף" יבוא "נעשתה עסקה".
<שרה קנדלר: בתקנת משנה (ד), במקום "באחד ובחמישה עשר" יבוא "עד לחמישה עשר", המלים "כל אחד מהם" יימחקו ובמקום "השני" יבוא "האחרון לחודש".
<שרה קנדלר: תיקון תקנה 27 בתקנה 27 לתקנות העיקריות, ברישה, אחרי "בקרן שבניהולו" יבוא "ידווח אודות השתתפותו באסיפה כללית עד תום שבעה ימי עסקים ממועד השלמת האסיפה" ובמקום "יפורטו" יבוא "ויפורטו".
ניסן סלומינסקי: היום הולך לכם.
<שרה קנדלר: אנחנו מקלים.
יעקב ליצמן: כאן זה לא קריטריון נכון.
ניסן סלומינסקי: כל עוד ההקלה שלכם לא באה על חשבון הציבור או על חשבון מישהו אחר, הולך טוב.
<שרה קנדלר: בכל הדיונים על ההקלות ניסינו להגיע לאיזון, גם להקל על השוק ובאותו זמן גם לא לפגוע בציבור המשקיעים.
<שרה קנדלר: הקובץ הבא.
<שרה קנדלר: כאן אנחנו בעצם מבטלים חובה שקבענו בתקנות עוד לפני שנכנסה לתוקף.
<שרה קנדלר: בתקנות האלה קבענו שהחל מינואר 2016 דוחות כספיים של קרן יצטרכו להיות מוגשים בהתאם לכללי ה-IFRS, זאת אומרת, כללי החשבונאות הבינלאומיים.
<שרה קנדלר: החובה הזאת נקבעה בהמשך למגמה כללית לאמץ בישראל את כללי החשבונאות הבינלאומיים אבל בסופו של דבר הגענו למסקנה שהחובה החדשה צפויה להטיל נטל משמעותי ושאין בזה צורך, שגם באירופה לא מיישמים את כללי ה-IFRS על קרנות נאמנות וגם בראייה של הגנת ציבור המשקיעים, הם עדיין מקבלים את המידע בדוחות הכספיים ובקרנות הכספיות גם בלי החלה של כללי ה-IFRS.
בועז טופורובסקי: למה דווקא עליהם לא להחיל את כללי ה-IFRS?
<דורית גילת: בעיקר כי אין לזה הרבה משמעות.
<דורית גילת: בקרן נאמנות, כמעט כל הנכסים שמוחזקים אלה הם ניירות ערך מסחריים שיש להם מחיר כל יום בבורסה בסוף המסחר ואין הרבה משמעות לזה שזה ישוערך לפי כללי ה-IFRS או לא.
<דורית גילת: זה לפעמים נוגע שרק לניירות ערך שנמחקו מהמסחר ונשארו בקרן.
<דורית גילת: זה ממש בשוליים שבשוליים.
ניסן סלומינסקי: יש לכם הערות?
<אלי בבלי: אין לנו הערות.
ראובן ריבלין: ההפחתות האלה מאפשרות להגדיל את דמי הניהול?
<אלי בבלי: מאפשרות לנו לעבוד בצורה יותר חלקה.
ראובן ריבלין: זה מאה אחוזים.
ראובן ריבלין: מה ששאל היושב ראש קודם, היום בהחלט לאזרח יש אפשרות – שלא תמיד הוא משתמש בה ולא תמיד הוא מבין – לעשות השוואת מחירים והשוואת שירותים.
ראובן ריבלין: אני רק שאלתי למה אתם כל כך מסכימים לעניין הזה.
<אלי בבלי: אלה הקלות שנוצרו יחד אתנו.
ראובן ריבלין: אני מברך על זה.
ראובן ריבלין: זאת פחות רגולציה.
ניסן סלומינסקי: אם זה חוסך להם, אולי יום אחד הם יקלו גם אתנו.
<שרה קנדלר: תקנות השקעות משותפות בנאמנות (דוחות כספיים של קרן) (תיקון), התשע"ד-2013 בתוקף סמכותי לפי סעיף 72(א) ו-131(א) לחוק השקעות משותפות בנאמנות, התשנ"ד-1994 (להלן – החוק), לפי הצעת הרשות ובאישור ועדת הכספים של הכנסת, אני מתקין תקנות אלה: תיקון תקנה 1 בתקנה 1 לתקנות השקעות משותפות בנאמנות (דוחות כספיים של קרן), התש"ע-2009 (להלן – התקנות העיקריות), יבוא: אחרי ההגדרה "טופס דיווח" יבוא: "כללי חשבונאות מקובלים" – כללי חשבונאות מקובלים בישראל (Israeli GAAP).
<שרה קנדלר: ההגדרה "תקני דיווח כספי בין-לאומיים" – תימחק.
<שרה קנדלר: תיקון תקנה 2 בתקנה 2 לתקנות העיקריות – בתקנת משנה (ב), במקום "לפי תקני דיווח כספי בין-לאומיים" יבוא "לפי כללי חשבונאות מקובלים ותקנות אלה".
<שרה קנדלר: בתקנת משנה (ה)(1), במקום "בהתאם להוראות תקנות" יבוא "לפי כללי חשבונאות מקובלים ותקנות".
<שרה קנדלר: תיקון תקנה 3 בתקנה 3 לתקנות העיקריות, בפסקה (5), במקום "לתקני דיווח כספי בין-לאומיים" יבוא "לכלי חשבונאות מקובלים ותקנות אלה".
<שרה קנדלר: תיקון תקנה 5 במקום תקנה 5(ב) לתקנות העיקריות יבוא: "(ב) תחילתן של תקנות 2(ב) כתיקונה בתקנה 2(1) לתקנות אלה ו-3(5) כתיקונה בתקנה 3 לתקנות אלה ביום תחילתן של תקנות השקעות משותפות בנאמנות (דוחות כספיים של קרן) (תיקון), התשע"ד-2013".
ניסן סלומינסקי: אני מבין שאחד הקריטריונים להתקבל לרשות ניירות ערך הוא יכולת הקראה מהירה.
<שרה קנדלר: אלה התקנות הקצרות.
<שרה קנדלר: התקנות הבאות.
<שרה קנדלר: כאן אנחנו בעצם משנים את סף המהותיות כדי להקל.
<שרה קנדלר: המהותיות לצורך דיון בדירקטוריון.
<שרה קנדלר: שוב, אנחנו מנסים לעזור למנהל הקרן לייעל את עבודת הדירקטוריון.