GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
צילה גרא: יש לנו מחלקה שאנחנו אמורים לסגור אם לא נקבל אחיות חדשות, אנחנו במצוקה מאוד קשה.
צילה גרא: ואז אבוא ואגיד לאחיות: כן, אבל עכשיו תתנו הלוואה ועכשיו תיתנו חלק מדמי ההבראה ועכשיו ככה ועכשיו אחרת, אבל אנחנו לא מבטיחים לכם להחזיר את זה אי-פעם.
צילה גרא: זאת אומרת, כל מה שסיכמנו, כל מה שישבנו עליו – והתהליך אתנו, כן, נכון, יחסית הוא היה קל יותר, כי באמת אנחנו מרוויחים בדיוק כמו בתי-החולים הציבוריים, ויש תחרות מאוד קשה ויש לנו מחסור גדול באחיות, וסגירת מיטות בגלל שאין אחיות.
צילה גרא: ואיך אני יכולה לבוא עכשיו לאחיות ולהגיד להן: סליחה, על עשר שנים האחיות התנגדו, עכשיו אומרים: ללא מגבלת זמן?
צילה גרא: כל הדברים האלה שמופיעים במסמך שקיבלתי אותו בדקה שנכנסתי הנה הם דברים שעלינו ממש לא מקובלים, וחבל.
צילה גרא: הצבעת הנאמנים בעוד יומיים, קראנו ורוצים לקרוא לכל האחיות לבוא ולתמוך בהסכם הזה, אבל לא נוכל לתמוך בזה בצורה שזה כרגע.
ניסן סלומינסקי: צילה, תודה.
ניסן סלומינסקי: אחרון לפני שהח"כים מדברים זה פרופ' ארנון אפק ראש מינהל רפואה.
ארנון אפק: אני כמי שהשתתף בכל המשא-ומתן עם כל הצדדים, יש כאן שתי תופעות שמאוד קשה להתמודד אתן, הראשונה, אני אומר לכם, שבהסכמות שלנו בחדר היינו מאוד קרובים, נכון, יש אקסטרה מיילים שעדיין לא סגרנו מול הרופאים, גם המדינה צריכה לשקול דברים, אבל כשאתה מגיע לדבר הזה ופורט את זה לשפה משפטית – ויסלח לי אשר ועורך-דין ליפא מאיר, אני מכבד את זה – ואז כשאתה מתרגם את הדברים האלה לשפה משפטית פתאום נוצר רווח אדיר שלעניות דעתי איננו משקף את המציאות עצמה, ודיברה על זה שרת הבריאות, דיבר על זה ראש העיר, וגם אני חושב, ד"ר אביגדור קפלן אמר שבסופו של דבר המרחק לא גדול, נכון, הוא קשה, הוא כואב, כולם יצטרכו לוותר, אבל הוא קיים.
ארנון אפק: דבר שני שצריך להבין, אנחנו בהרבה מאוד דברים באנו וכיבדנו – מה שאמרו שגית ודרור הציגו כ-DNA של "הדסה" והכבוד ל"הדסה" קיים, לדוגמה, הציע דרור שתקום ועדה שתבחן את זה, לא עכשיו נחליט: הסכמנו ונעשה את זה בשמחה.
ליאוניד אידלמן: אנחנו נגד הוועדה הזאת.
ארנון אפק: בסדר.
ליאוניד אידלמן: כמו שאתם עד היום ניסחתם את זה, זה ועדה מסוכנת ביותר, מסכנת את הרפואה במדינת ישראל, כי תיקון קטן שנעשה בעמדת המדינה רוקן מכל תוכן את הוועדה הזאת.
ארנון אפק: ד"ר אידלמן היקר, אני מבטיח לך שנשב ונבהיר את הדברים, נראה שאין כצעקתה, וכולנו באמת רוצים יחד להבריא את "הדסה".
ארנון אפק: אבל למרות כל מה שאמרתי שהפער לא גדול, עדיין אני מאוד מוטרד.
ארנון אפק: אתם יודעים למה אני מאוד מוטרד?
ארנון אפק: כי יש pattern ויש איזה תנועה שהולכת ובמקום שהיא תתכנס ותסגור, היא יכולה מתוך הרגשות והכעסים ששמענו כאן גם להוביל למקומות לא טובים.
ארנון אפק: ולכן, אני אומר לך, אני מוטרד.
ניסן סלומינסקי: רק שתדע שתמיד לקראת סיכום כל צד מנסה ככה למשוך ברגע האחרון, אבל אחר כך צריך להתכנס.
ניסן סלומינסקי: חברי, ליצמן, בבקשה.
יעקב ליצמן: תודה אדוני היושב-ראש, אני חושב שאנחנו ועדת הכספים אשמים, אף אחד לא, לא בריאות, ולא האוצר ולא הרופאים.
יעקב ליצמן: אם היינו מבקשים דוח בבוקר, לעשות ישיבה כל יום בוקר - - -
יצחק כהן: חיתוך.
יעקב ליצמן: 09:00 עד 10:00 לראות בדיוק מה קרה, מה היה, איפה אתם עומדים, כל יום, אני אומר לך, מזמן היו גומרים את זה.
יעקב ליצמן: אני רוצה להזכיר לכם שלפני כמה שבועות בוועדה הזאת דיברו שהפער בסדר, הפער 50 מיליון שקל.
יעקב ליצמן: אתם זוכרים את זה?
שגית ארבל-אלון: כן.
יעקב ליצמן: למטה היה הדיון - - -
יצחק כהן: שוטף במליאה.
יעקב ליצמן: לא, למטה - - -
יעל גרמן: באודיטוריום שהפך למליאה.
יעקב ליצמן: כן, אז דיברנו בכלל על 50 מיליון שקל בלי להיכנס לכל הדברים אם זה היה נכון, לא נכון.
יעקב ליצמן: הכול גמור.
יעקב ליצמן: מאז לא ישבנו כאן, אנחנו לא שומעים, מה שכאן כאן, אני מבין שכל יום, כל שעה השמיכה הזאת עוברת מצד לצד.
יעקב ליצמן: ולכן אני חושב שכששאלתי את השאלה הראשונה כקריאות ביניים: מה היה הגירעון כשהתחלנו את זה אז בישיבה הקודמת, ומה הגירעון היום, אני בטוח שזה גדל לפחות ב-25 מיליון שקל, לפי 300 מיליון שקל לשנה, זה 25 מיליון שקל בחודש אחד, וזה הפער בזמן, זה גדל כל הזמן.
יעקב ליצמן: ואם נשב עוד פעם כאן ונבקש ונחכה עד שיגמרו לא יהיה כלום.
יעקב ליצמן: אני חושב שד"ר אידלמן אמר, מישהו אמר את זה שוועדת הכספים זו הכתובת הנכונה, מישהו אמר את זה כאן?
ניסן סלומינסקי: כן, פרופ' אידלמן.
יעקב ליצמן: אידלמן אמר את זה?
יעקב ליצמן: אז אנחנו צריכים להרים את זה ולקבל את זה, ואנחנו כן צריכים להתערב, לא במשא-ומתן, בהחלט לא.
יעקב ליצמן: אני חושב שיש לי מה להוסיף, אבל אני לא חושב שזה נכון כחבר כנסת לעשות את זה, אסור לי לעשות את זה.
יעקב ליצמן: אבל מה שכן, את הלחץ לא עשינו וחייבים לעשות את זה.
יעקב ליצמן: יש דבר אחד שלא דיברו כאן בחדר, אני חייב להגיד לך את זה, ואני ממש מוחה על זה גם כן.
יעקב ליצמן: יש קופת-חולים שמחרימה את "הדסה".
יעקב ליצמן: קופת-החולים הזאת שהיא הכי גדולה בירושלים, אם אני לא טועה, אבל אני רוצה להיות זהיר בזה - - -
יעל גרמן: יש לה הכי הרבה חברים.
קריאה: היא השנייה בגודלה.
יעקב ליצמן: לא משנה, אבל הפער לא גדול בין האחרים.
יעקב ליצמן: היא מחרימה את בית-החולים, ומשרד הבריאות לא עושה כלום להכריח אותה.
יעקב ליצמן: יש חברים ב"מאוחדת", מה, אין הסכמים אין שום דבר?
ניסן סלומינסקי: השרה - - -
יעל גרמן: אתייחס.
יעקב ליצמן: בסדר, אשמע, אשמח מאוד.
יעקב ליצמן: ולכן, גם זה גורם, אני רוצה שאביגדור קפלן יתייחס לזה גם, אם אני אומר אמת או לא אמת, שזה לבד גורם נוסף לגירעון של בית-החולים.
יעקב ליצמן: כי לא יכול להיות – אז מה רוצים לעשות?
יעקב ליצמן: עכשיו אני מגיע לדבר האחרון שמשליך על הכול.
יעקב ליצמן: שר"פ, הם עשו תרגיל חכם, הרופאים, מה הם עשו?
יעקב ליצמן: הם אומרים: לא צריך שר"פ.
יעקב ליצמן: אז מישהו שמח כאן, בר סימן טוב, שהוא דווקא מכבד את זה, בר סימן, תתפלא לשמוע, אתה לא כזה תמים, ואללה, אתה לא תמים, - -
30700: שני הצדדים חושבים שצריך שר"פ.
יעקב ליצמן: - - אתה חכם.
יעקב ליצמן: הוא ילד טוב, לגבי, יחסית לגיל שלי, היו לנו יחסים מיוחדים במשרד.
יעקב ליצמן: אתה טועה שאמרת שאתה מקבל את זה.
יעקב ליצמן: כי מה הם יעשו כרגע?
יעקב ליצמן: לא צריך את השר"פ.
יעקב ליצמן: הם יתחילו לרדת - -
יצחק כהן: ל"אסותא".
יעקב ליצמן: - - לתל-אביב, ל"אסותא", או ל"עתידים" או שלא רוצה להגיד – מה אתה חושב?
יעקב ליצמן: הם ישתקו?
יעקב ליצמן: הם ירדו מהמשכורת שלהם?
יעקב ליצמן: רק מי יפסיד?
יעקב ליצמן: אנשי ירושלים שלא יכולים לרדת.
ניסן סלומינסקי: יהיה שר"פ בתנאים המיוחדים, זה רק חלק מהדו-שיח.
יעקב ליצמן: ניסן, אני כרגע מתייחס למה שנאמר בישיבה.
יעקב ליצמן: משה אמר שהוא דווקא מברך על זה, הוא טועה.
יעקב ליצמן: אני יודע, זו מדיניות משרד האוצר - - -
30700: גם הרופאים לא היו מעדיפים את זה.
ניסן סלומינסקי: גם הרופאים לא התכוונו - - -
שגית ארבל-אלון: לא, אל תגידו שהרופאים לא התכוונו, אבי מבקשת לא לדבר בשמנו.
30700: אולי לא בתנאים האלה, אבל שר"פ אני לא חושב שאתם רוצים לוותר על שר"פ.
שגית ארבל-אלון: לא, אל תדברו בשמנו.
שגית ארבל-אלון: כשהרופאים התכוונו והרופאים צחקו מזה שכתוב שם שלא יוכל רופא לבחור אם הוא רוצה שר"פ או לא שר"פ , זה נדמה לי די - - - של חופש העיסוק.
יעקב ליצמן: גברתי, רופאה, תסלחי לי.
שגית ארבל-אלון: סליחה, אני מתנצלת.
יעקב ליצמן: השר"פ, ואת זה אמרתי בבוקר, אני חוזר על זה, כרגע שרת הבריאות, אני יודע שאת עושה בוועדת גרמן תיקונים, לא בטוח שעל זה, שר"פ היה בכל בתי-החולים בהכשר, למה בהכשר?
יעקב ליצמן: כי היה שעון נוכחות.
יעקב ליצמן: אז מה רופא בכיר עושה?
יעקב ליצמן: פעם הוא היה צריך להתגנב, לצאת החוצה.
יעקב ליצמן: היום הוא לא עושה, הוא מוריד מהמשכורת את מה שהוא מקבל בבית-החולים, הוא נכנס מעבר לכביש ל"אסותא", עושה שר"פ, מרוויח הרבה כסף.
יעקב ליצמן: כולם עושים את זה, שלא יספרו לי סיפורים.
יעקב ליצמן: פעם עשו את זה בלי הכשר, היום זה עם הכשר עם שעון נוכחות.
יעקב ליצמן: ולכן, אי-אפשר להכריח רופא להרוויח.
יעקב ליצמן: המסקנה שלי אומרת ככה, אני מבקש עוד פעם, אנחנו באמת היום בשעה 14:15, - - - שוועדת הכספים תטיל כרגע על כל הצדדים להמשיך את המשא-ומתן היום ולבוא לישיבה מחר ב-09:00.
יעקב ליצמן: אני רוצה לעקוב אחרי מה שקורה כאן, אני רוצה לצעוק, יכול להיות שהיום אצעק על משה, אחר כך על השרה ואחר כך על הרופאים, לא יודע.
יעקב ליצמן: תפקידי לצעוק, למחות.
שגית ארבל-אלון: מתי היה שר האוצר?
שגית ארבל-אלון: לא ראינו אותו פה אף פעם.
יעקב ליצמן: אני יכול להגיד לך, גברתי, - - -
שגית ארבל-אלון: איפה שר האוצר תסבירו לי?
משולם נהרי: יגיע בבחירות תכף.
יצחק כהן: הוא מחפש חרדים, הוא סורק את הארץ.
ניסן סלומינסקי: אני מציע, את רוצה לפתור את זה עם משה, תשאירי את משה, אל תלכי, איך אומרים, יותר טוב משה עכשיו.
יעקב ליצמן: תנו לי להפתיע אתכם, מאז שאני כאן בוועדת הכספים כבר שנה ורבע מעולם לא ראיתי את שר האוצר מופיע כאן.
ניסן סלומינסקי: לא, הוא היה, הוא היה.
יעקב ליצמן: פעם אחת הוא היה כשבמקרה לא הייתי.
יצחק כהן: הוא היה חמש דקות.
ניסן סלומינסקי: לא, הוא נתן שיחה שלמה.
יעקב ליצמן: פעם אחת הוא הופיע.
יצחק כהן: חמש דקות, היה חמש דקות והלך.
יעקב ליצמן: מה שאני שומע ממנו זה רק בפייסבוק שאין לי, שזה לא פייס ולא בוק, זה לא שום דבר.
יעל גרמן: בשביל מה שגית?
יעל גרמן: בשביל מה זה צריך היה להיות, באמת?
יעקב ליצמן: לא ראיתי אותו, אני לא יודע.
יעקב ליצמן: אני שומע שצריך להזמין אותו, יצטרכו לחפש אותו.
יעל גרמן: מה זה היה?
יעל גרמן: זה היה מיותר לחלוטין, גם ההערה וגם התגובה.
יצחק כהן: תגידי לו שיש פה חרדים, הוא יבוא.
יעקב ליצמן: זה ההצעה שלי, באמת, ניסן.
ניסן סלומינסקי: הוא היה כאן והוא נתן כאן נאום, באמת, הוא היה ונתן נאום מכובד בזמנו.
ניסן סלומינסקי: לא נאום, הציג - - -
יעקב ליצמן: בסדר, פעם אחת.
יעקב ליצמן: שר האוצר הקודם היה בא כאן כל חודש מבקר.
יעל גרמן: ודאי שהוא היה, הוא מתמצה ונמצא.
יצחק כהן: גם לא צריך אותו, הוא לא מוסיף לדיון.
יעקב ליצמן: איציק, אתה מפריע.
יעקב ליצמן: אני רוצה הצעת סיכום, אני מציע שנקרא לכול הצדדים היום להמשיך את המשא-ומתן, ועדת הכספים תתכנס מחר בבוקר ב-09:00 בבוקר, - -
יצחק כהן: 09:30.
יעקב ליצמן: - - עוד פעם כל הצדדים יבואו, אני רוצה עדכון מכל הצדדים מה קורה כאן.
אביגדור קפלן: רציתי רק להשיב לשאלתו של חבר הכנסת ליצמן, הרב ליצמן על סיפור "מאוחדת".
אביגדור קפלן: אכן "מאוחדת" מחרימה את "הדסה", פוגעת במזיד ב"הדסה" וגורמת לה נזק.
יעקב ליצמן: נו, כמה זמן?
אביגדור קפלן: זה נמשך כבר חודשיים אני חושב.
יעקב ליצמן: חודשיים.
יעקב ליצמן: בגלל שהיא רוצה איזה בית-חולים?
אביגדור קפלן: היא רוצה את "הר-הצופים", זה מה שהיא רוצה.
ראובן ריבלין: לא בסדר, דיה לנו הצרה הזאת.
יעקב ליצמן: לא הולכים לסגור הוספיס ולא את "הר-הצופים", ולא בריאות הנפש, רבותי, תשכחו את כל הדברים האלו.
ניסן סלומינסקי: שרת הבריאות תתייחס לזה, אני חושב שזה בטיפול.
יעקב ליצמן: יש גם מה להגיד על זה.
ניסן סלומינסקי: מיכל בירן לא נמצאת אז נתתי לרובי.
ראובן ריבלין: תמיד יש לי דילמה שבה המדינה מעמידה תנאים כדי לכפות על אחרים את רצונה, יחד עם זה כאשר רצונה הוא רצון שאין להסתייג ממנו כמו - - - .
ראובן ריבלין: ועדת הכספים למרות שהיה פה רוב באה והסירה את ההסתייגות משום שסמכנו עליכם.
ראובן ריבלין: אבל אני מוכרח לומר לרופאים, ומוכרח לומר גם לאנשי "הדסה", השיטה שבה יש איום היא הדרך היחידה שבה יכולים לנהל משאים-ומתנים, כי באין איום כל אחד מתחפר בעמדותיו.
ראובן ריבלין: ולפעמים אני מבין אם האיום הוא איום שבו אומרים לך: אם תתעקש אז תמצא את עצמך במצב שיכול להביך בסופו של דבר את ראש העיר כאחראי ומופקד על כל הציבור, האיום הזה צריך להיות מוגבל ביותר.
ליאוניד אידלמן: אבל זה הפוך.
ליאוניד אידלמן: היה איום של פירוק, עכשיו פירוק זה עדיף לפי התנאים של - - -
ראובן ריבלין: הואיל ואני יודע מה אני אומר לו, הואיל ואני מחזיק כירושלמי שכבר 75 שנה פה ומשפחתו 200 וכמה שנים, אני חושב שאת "הדסה" צריך לשמר גם במסגרת האוניברסיטאית שלו, האופי של "הדסה" הוא אופי מיוחד במינו, אפילו שאני כל כך מעריך את "שערי-צדק" והוא בית-החולים הקרוב לביתי, אני אומר, "הדסה" הוא מוסד שאסור לוותר עליו, על כל המרכיבים שלו.
ראובן ריבלין: יש דברים שאנחנו מגיעים למצב שבו הציבור צריך להתערב, כמו בעניין עם "הדסה".
ראובן ריבלין: אז אני מבין את איום הפירוק, אבל שלא תהיה אי-הבנה, ואני לא רוצה לומר זאת בקול רם מבלי שהרופאים שומעים: לא ניתן לפרק את "הדסה", אבל יחד עם זה, לא יכול להיות מצב שבו אומרים: הואיל ובין כה לא ייתנו לפרק את "הדסה", וועדת הכספים שבה הירושלמים מגיעים וראש העיר מגיע, וכולנו רוצים בטובת "הדסה", אנחנו ננצל את העניין הזה על מנת להתחפר בעמדתנו.
יצחק כהן: גם אשקלונים מגיעים.
ראובן ריבלין: אשקלונים ברור, אבל יש לך בסיעה ירושלמים בני ירושלמים, לא סתם.
ניסן סלומינסקי: כל ישראל יש להם חלק בירושלים.
ראובן ריבלין: אני אומר לכם, רבותי, אל תשימו בפנינו מכשול כי לא בכל דבר נוכל לעזור לכם.
ראובן ריבלין: אני יודע רק שהרופאים באמת הלכו כברת דרך עצומה.
ראובן ריבלין: אני לא יכול להבין דבר שבאים לרופאים ואומרים: ב-2011 נתתם הלוואה, והיום אנחנו לא אומרים לכם שתתנו עוד הלוואה, אנחנו מפקיעים לכם את הכסף.
ראובן ריבלין: אני לא מבין את זה לא בעניין של יחסי עבודה, בעניין של יחסי אנוש צריך לבוא ולמצוא.
ראובן ריבלין: אתם צריכים שהם ייתנו את תרומתם, אי-אפשר לזלזל בעובדה שבתי-חולים אחרים יבואו עוד מעט, שמדינת ישראל משקיעה כמיליארד וחצי שקל, אי-אפשר לבוא לומר.
יעל גרמן: יפה מאוד, נכון.
ראובן ריבלין: יבואו אל שרת הבריאות או אל שר הבריאות לשעבר, ויאמרו לו: הב, הב, למה להם ולא לנו?
ראובן ריבלין: אני יודע מה אני אומר לו, ואני אומר לו את זה בצורה הברורה ביותר, ואם אמרתי כאן: "הדסה" לא יהיה פירוק, אז אמרתי דבר שיכול להיות שהוא נכון, אלא אם כן יהיה איזשהו דבר שיאמרו: הם לא רוצים להתפשר.
ראובן ריבלין: לכן אני מציע גם לכם, באותם דברים שבאמת אפשר – נתתם כל כך הרבה כבר, לא תתנו עוד, אם צריך עוד דבר מה נוסף, בסדר.
ראובן ריבלין: אם באים ואומרים לכם: עכשיו כשנתתם את כל זה, את כל זה שכחנו, נתחיל מהתחלה, - - -
דרור מבורך: זה מה שאומרים.
שגית ארבל-אלון: זה בדיוק מה שרוצים.
ראובן ריבלין: עמדנו לצדכם.
ראובן ריבלין: נבחן הבחנה יתירה מה זה אומרים מה שנתתם עד עכשיו, עכשיו גם את העניין הזה כמו למשל ביטול ההלוואה או ויתור עליה מתוך רצון כאשר זאת הפקעה מלאה, יכול להיות שאתם צודקים, צריך למצוא את הדרך.
ראובן ריבלין: יש גם מפרקים, יש גם מנכ"ל "הדסה" וגם האוצר לא רואה ולא רוצה לעמוד בפני דרישותיו ואמירתו הציבורית של ראש העיר: "הדסה" חיונית לתושבי ירושלים בחיוניות שאין בלתה ואין בלעדיה.
שמעון סולומון: לא רק ירושלים, אלא בכל הארץ, אין ויכוח על זה.
יצחק כהן: תודה אדוני היושב-ראש, קודם כול שאלה לגברתי, את על כל במה, מול כל כינוס אמרת ש"הדסה" זה ספינת הדגל של הרפואה בישראל - -
יצחק כהן: - - מה, פתאום כבר לא?
יעל גרמן: בהחלט כאן, אני גם התחלתי בזה.
יעל גרמן: התחלתי כאן באמירה.
יצחק כהן: לא, כי פה כתוב שזה גורנישט, עוד איזה מרפאה בהרי ירושלים.
יעל גרמן: ממש לא כתוב.
ראובן ריבלין: ממשרד הבריאות לא היה יוצא מסמך כזה.
יעל גרמן: חבר הכנסת כהן, אני מציעה שלא נעורר יצרים אלא נרגיע אותם.
יצחק כהן: אני מרגיע, אני מרגיע.
יעל גרמן: אתה בעצמך אמרת את זה קודם, אז בוא נשמור על זה.
יצחק כהן: שהיא ספינת הדגל?
יצחק כהן: אני אמרתי.
יעל גרמן: היא ספינת הדגל.
יצחק כהן: נשארתי בדעתי.
יצחק כהן: לא שיניתי את דעתי.
יצחק כהן: "הדסה" זה ספינת הדגל של הרפואה בישראל בדוגמה עולמית.
ראובן ריבלין: אם עוד לא, עוד קצת כן.
יצחק כהן: על כל פנים, הספינה הזאת בים סוער, ובכל פינה על הספינה בסיפון יש הגה שמישהו אחר מחזיק.
יצחק כהן: נער הייתי גם זקנתי, מעולם לא ראיתי כזה משא-ומתן מוזר עם כל כך הרבה קודקודים שכל אחד מושך לכיוון אחר, אין סנכרון בין הצדדים, כל אחד עומד כצופה מהצד ונותן את הנקישה שלו מתי שהוא רוצה.
יצחק כהן: זה לא ילך, זה לא ייגמר.
יצחק כהן: ידידי הרב ליצמן וחברי רובי, זה לא ייגמר, כמו שזה מנוהל וכמו שזה מתנהל כרגע אין לזה שום סיכוי.
יצחק כהן: היינו במשברים יותר גדולים, יושב פה ד"ר אידלמן, יושב פה ידידי משה בר סימן טוב, הרב ליצמן, כשיודעים מי נושא ומי נותן, אז העסק באיזשהו מקום נגמר, אבל פה לא יודעים מי נושא ומי נותן ומי נגד מי, וכל מושך לכיוון אחר, וכל אחד מציג מצג אחר, וכל אחד מגיש מסמך אחר.
יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, - - -
ניסן סלומינסקי: אני שומע כל מילה.
יעקב ליצמן: זה לא משא-ומתן זה משא-ומשא.
יצחק כהן: זה לא משא-ומתן, זה קרקס "מדראנו".
דרור מבורך: זה מתן ומתן.
שגית ארבל-אלון: זה מתן ומתן.
קריאה: מתן בלבד.
יצחק כהן: על כל פנים, הייתי מציע לוועדת הכספים לקבל - - -
ראובן ריבלין: לא להגזים, המדינה בכל זאת נותנת משהו.
יצחק כהן: המדינה נותנת המון, זה הבעיה.
יעל גרמן: לא, מיליארד וחצי זה לא כסף.
ליאוניד אידלמן: בתנאי, הכול בתנאי, אין שם נתינה אפילו גרוש, הכול ביעדים, עמידה ביעדים.
ראובן ריבלין: מה זה בתנאי?
יצחק כהן: אדוני היושב-ראש, פרופ' אידלמן, אני לא יודע אם תתקבל ההצעה, אשמח מאוד אם ההצעה של ידידי הרב ליצמן תתקבל, שיהיה כינוס יומי על בסיס יומי, אבל אם זה לא יתקבל, אנחנו מבקשים לפחות לקבל דף עם עמדות הקברניטים שנמצאים על ההגאים, כל אחד בהגה בפינה אחרת, לראות מה התקדם, שלפחות נדע לסנכרן לעצמנו.
יצחק כהן: אני פה מבולבל לגמרי, לא יודע מה קורה, אני לא יודע אם מישהו פה יודע מה קורה.
יצחק כהן: אז אבקש, אם לא כינוס על בסיס יומי, לפחות דף חיתוך על בסיס יומי, לדעת מה קורה עם הדבר הזה.
יצחק כהן: עובר עוד יום ועוד יום ועוד יום - - -
יעקב ליצמן: הגירעון גדל.
יצחק כהן: הגירעון גדל ובית-החולים מדמם, בסוף לא יהיה במי לטפל.
ניסן סלומינסקי: שמעון אחרון הדוברים לפני שאנחנו מגיעים לסיכום.
שמעון סולומון: כמה מילים.
יצחק כהן: עזוב את שר האוצר.
שמעון סולומון: תאמין לי, אפילו לא אעיר על זה כי זה מיותר, לא שייך, זה סתם ללבות את העניינים, לכן לא התייחסתי, אחרת הייתי צועק.
יצחק כהן: הוא מחפש עוד - - - של חרדים, הוא ימצא.
יעקב ליצמן: לא, יש לו פייסבוק.
שמעון סולומון: יש כאן באמת כוונה אמיתית.
שמעון סולומון: אנחנו רואים בהרבה מקרים שהמדינה מפריטה, ופה יש כוונה אחרת הפוכה לגמרי שזה בעצם חזון אחרית הימים, אנחנו אומרים שהמדינה צריכה לקחת אחריות, ויש פה תקדים שהמדינה רוצה לקחת אחריות, רוצה להבריא.
שמעון סולומון: אבל אני יודע גם דבר אחד, כמו שכולנו מנהלים ברמה כזו או אחרת, אין אחריות בלי סמכות ואין סמכות בלי אחריות.
שמעון סולומון: אי-אפשר לבקש להבריא ולהיכנס – הרי לא היינו מתכנסים פה אם לא הייתה בעיה.
שמעון סולומון: יש בעיה, נוצרה בעיה.
שמעון סולומון: במשך שנים התעלמתם מזה, נתתם לזה טיפולים קוסמטיים, הגענו למצב הזה כי יש בעיה.
שמעון סולומון: אז כמו הרבה דברים אחרים יש פה שרה שלקחה את זה ברצינות, יש פה שר אוצר שמוכן להזרים.
שמעון סולומון: פעם ראשונה, והיית סגן שר האוצר, מה, הבעיה נוצרה עכשיו?
שמעון סולומון: היית ממונה, היית סגן שר.
שמעון סולומון: הבעיה הזו הלכה והחריפה כי אף אחד לא היה מוכן לקחת את הנושא הזה ולדבר, ומטבע הדברים, כמו שאמרת - - -
יעקב ליצמן: תבדוק אותי לפני שנה וחצי.
שמעון סולומון: תן לסיים, לא הפרעתי לך.
יעקב ליצמן: אתה אומר עלי דברים, תבדוק אותי.
שמעון סולומון: אני לא נוהג להפריע לאף אחד.
יעקב ליצמן: דיברתי כאן לפני שנה וחצי.
שמעון סולומון: רק לסיים, באמת רק לסיים.
יצחק כהן: טוב, תסיים.
שמעון סולומון: השתמשת בספינה, נכון, יש ספינה שהולכת לטבוע עוד מעט, ומי שיסבול, דרך אגב, זה לא העשירים, זה העניים שאתה ואני מתיימרים לייצג.
שמעון סולומון: לכן, גם אם יש פה הרבה ארגונים שמציגים, אין מנוס בסופו של דבר מלקבל החלטה שלוקחת את כל הדברים בחשבון.
שמעון סולומון: ואני אומר לכם, אנחנו ביחד יושבים ומדברים עם השרה, יש כוונה אמיתית, אני אומר לכם, יש פה כוונה אמיתית שאין עוררין שבית-החולים הזה בסוף צריך להתקיים וצריך להמשיך, ובשביל זה צריך הבראה.
שמעון סולומון: ואני לא יכול לסיים מבלי להגיד, אנחנו מדברים על "הדסה עין-כרם" כמקשה אחת.
שמעון סולומון: צריך להזכיר כל הזמן שמי שהביא את בית-החולים הזה לכישלון כזה, לא "נשות הדסה", שדרך אגב אני מכיר אותן לא רק מהארץ, אני מכיר אותן מאפריקה ובהרבה מדינות אחרות שהן עושות עבודה קדושה מאוד, שלפעמים צורם לי לשמוע את האשמות כאילו ש"נשות הדסה" הביאו, הביאו דברים טובים, אבל לפעמים לא מפרידים - אני מפריד בין "נשות הדסה", בין עובדי "הדסה", שלא ידעו את החשבונות לבין המנהלים של "הדסה".
שמעון סולומון: אני חושב שכשמדברים על "הדסה עין-כרם" במקשה אחת זה כואב נורא.
שמעון סולומון: יש מנהלים של בית-החולים הזה שהביאו לקריסה, אני חושב שעליהם היינו צריכים להקפיד, אולי לדבר עליהם בהפרדה מסוימת, אבל אני מציין את זה רק לפרוטוקול כי אי-אפשר להחזיר את זה.
שמעון סולומון: ובסופו של דבר אני מבקש להמשיך לדבר ולקחת את ההזדמנות ואת הרצון הטוב שיש כאן לא רק במילים, אלא לשים כסף אמיתי, לא רק בודדים, מיליונים של בודדים, אלא הרבה מיליונים לשים כדי להבריא ושבית-החולים הזה ימשיך.
ראובן ריבלין: תסכים אולי שבסופו של דבר אם מסכימים, אי-אפשר לומר הסכמנו עד פה ועכשיו אנחנו לא.
ראובן ריבלין: גם בהסכמים - - -
ניסן סלומינסקי: רובי, עזוב, כולם בלחץ, רובי.
יצחק כהן: אבל, רובי, גם המדינה לא מסונכרנת.
יצחק כהן: שמעתי את השרה מבקשת מהרופאים להסכים להסכם כאשר האוצר בכלל לא מסכים להסכם.
שמעון סולומון: סיימתי.
ניסן סלומינסקי: רב יצחק, מיכל האחרונה, ואחר כך יהיו דברי סיכום.
מיכל בירן: דבר ראשון, אני חושבת שזה נאמר פה בכמה מקומות בדיון, שורש הבעיה הוא התת-תקצוב של מדינת ישראל את מערכת הבריאות, אנחנו רואים אותו בכל הזירות.
מיכל בירן: אני יודעת שיש ניסיונות של השרה הנוכחית לנסות ולצמצם פערים, זה מאוד מאוד רחוק מהיכולת לעשות את זה.
מיכל בירן: למשה בר סימן טוב יש חלק יותר גדול באחריות לזה, אבל בסוף אתה השליח של הממשלה שזאת מדיניותה כבר כמה קדנציות, וזה ברור שבסופו של דבר כל - - -
יעל גרמן: שהוועדה הזאת לא תאשר למשרד הביטחון את התוספת ותאמר שהיא דורשת את זה לבריאות.
יעל גרמן: אני מצפה מכם.
מיכל בירן: אשמח.
יעקב ליצמן: זה לא בא לכאן, אבל, גברתי.
יעקב ליצמן: זה לא בא לכאן, זה בא לוועדת החוץ והביטחון.
ניסן סלומינסקי: רגע, הערה - - -
מיכל בירן: הערה במקומה, אשמח להתערב בזה, מקווה - - -
ראובן ריבלין: שבתי-החולים לא יתמלאו בפצועים, אנחנו צריכים לדאוג לביטחון שלנו.
יעל גרמן: שהוועדה הזאת תאמר שהכספים מיועדים לבריאות.
ניסן סלומינסקי: לא, רגע, בפעם הקודמת שהממשלה הוסיפה למשרד הביטחון ועשו flat לא הסכמנו להעלות את זה לפה עד שהם החזירו חזרה - -
ניסן סלומינסקי: - - את הכסף שהם רצו להוריד למשרד הבריאות ולמשרד הרווחה.
ראובן ריבלין: את הבריאות וחלק מהרווחה.
יעל גרמן: נכון, יישר כוח, אבל הפעם לא צריך לתת תוספת.
מיכל בירן: יש לך אתגר, במיוחד שאנחנו צפויים בגלל השינוי בכלל ההוצאה שעבר פה - -
ראובן ריבלין: יש לנו גם אתגרים ביטחוניים שאנחנו מוכנים להם.
מיכל בירן: - - לקיצוצים בתקציב הבא בין ארבעה לעשרה מיליארד שקלים, זה ישפיע ויחזור חזרה בסיבובי גם לבריאות, גם לרווחה.
מיכל בירן: ניסן, אני מקווה שתצליח לעמוד בפני הדבר הזה, זה שורש הבעיה.
מיכל בירן: במצב שבו אנחנו כבר נמצאים אני מצטערת, אני לא מבינה, אם המדינה שמה כל כך הרבה כסף, אתם יודעים, אני בעד שהמדינה תשים את הכסף הזה, אמרתי זאת מהיום הראשון, אבל אני חושבת שאם שמים את הכסף שלי ושל רובי ושל שמעון ושל כל החברים שיושבים פה מסביב ובאו לצפות בדיון, המדינה גם צריכה לקחת חלק בבעלות.
מיכל בירן: ואם המדינה לא רוצה לעשות את זה בעצמה, שזה יעבור לקופת-חולים באיזשהו הסדר, שזה כן יהיה ציבורי, אני מעריכה - - -
יעקב ליצמן: היא לקחה את הווטו.
ראובן ריבלין: לקחה, לקחה.
ראובן ריבלין: יש לה מניית זהב.
מיכל בירן: עם כל הכבוד, יש הבדל בין מניית זהב לבין – ואגב, אנחנו רואים עכשיו את מניית הזהב ב"צים" – לבין זה שהדבר הזה כן בבעלותך ובאחריות שלך ובהתנהלות שלך, וכן אנחנו רואים פה את בית-חולים "הדסה", ואנחנו לא רואים פה בתי-חולים ממשלתיים בדיון הזה מזמן, לא שאין להם בעיות - - -
30700: למה את מעלה את זה?
30700: כי זה מוסכם בין כולם.
מיכל בירן: אני מצטערת, אבל אני לא מבקשת את רשותך, ניר, להעלות נושאים, תושבי ירושלים בחרו - - -
יצחק כהן: זו דעתה והיא תומכת.
ראובן ריבלין: לא, בסדר, בסדר.
30700: אני שואל למה את מעלה את זה?
מיכל בירן: כי אני חושבת שזאת סוגיה עקרונית.
ניסן סלומינסקי: ניר, ניר.
מיכל בירן: ואני מקווה שאם היא תשמע מספיק ואם יהיו שינויים בהרכב הממשלה בבוא היום, אם הייתי במקום אחר לא הייתי מאפשרת לדבר הזה לקרות.
מיכל בירן: בתור אופוזיציה הדבר היחיד שנותר לי זה לטחון לך בשכל ולטחון לאנשים פה בשכל, זו יכולתי, זכותי, ואני מתכוונת לעמוד עליה.
מיכל בירן: אני חושבת שאם לקחתם את הכסף שלנו, אזרחי מדינת ישראל, הייתם צריכים לקבל משהו בתמורה שהוא לא רק השירותים הנהדרים של בית-חולים "הדסה", שזה חשוב בפני עצמו וזה בית-חולים נהדר.
ראובן ריבלין: הם לא רצו לקחת מטלה.
מיכל בירן: אני יודעת שהם לא רצו.
מיכל בירן: אגב, אפילו רוני גמזו ישב בדיון ואמר שהוא חושב שזה פתרון לא רע, אבל זה הפתרון שלא בחרתם בו.
מיכל בירן: ושוב, לצערי הרב כרגע הסמכות הזאת בידיכם.
מיכל בירן: ואחרון חביב, אני כן מבקשת כשאתם ממשיכים לסגור את ההסכמים, אני חושבת שלבקש דברים לא חוקיים כמו לוותר על ייעוץ משפטי, זה דבר לא סביר שהמדינה תבקש.
משה בר סימן טוב: מדברים על מימון בית-החולים לייעוץ המשפטי.
משה בר סימן טוב: זה לא ייעוץ משפטי - - - , עם כל הכבוד.
יעל גרמן: לא, לא מבקשים - - -
מיכל בירן: לא התעמקתי בזה פה, אני סמוכה ובטוחה שדברים כאלה לא תבקשו.
ראובן ריבלין: זה סמנטיקה.
ליאוניד אידלמן: מי צריך לשלם בעד זה?
משה בר סימן טוב: מי ששילם עד היום.
שגית ארבל-אלון: עד היום שילם בית-החולים, זה היה ההסכם.
מיכל בירן: ואחרון חביב, אמרתם שלא נפגעו השכבות החלשות, אני לא יודעת, ממה שראיתי רק בעיתונים, כן נשמע שגם עובדי המינהל והמשק, שנראה לי שזה כן מהעובדים היותר עניים בבית-החולים, כן נותנים חלק מאוד גדול מביניהם - - -
יעל גרמן: אמרנו שבעלי השכר הנמוך של מתחת מ-6,000 שקל לא ייפגעו, זה מה שנאמר, וגם מעל.
יעל גרמן: כנראה שזה מ-8,000 ואולי אפילו 10,000.
מיכל בירן: אז אבקש מאוד להקפיד על הכיוון הזה, כי לאף אחד מאתנו אין רצון שמי שישלם את ההסדר ב"הדסה" יהיו העובדים החלשים.
יעל גרמן: זה אחד מהכללים.
ראובן ריבלין: ההסתדרות השתתפה, היא אישרה את הסיכום.
ניסן סלומינסקי: ניר, משפט סיכום אחד ואחר כך השרה.
30700: תראו, הייתי בשניים-שלושה משאים-ומתנים בחיים שלי, אני לא זוכר – היום אנחנו בסרט אחר ממה שראינו לפני שבוע ולפני שבועיים ולפני חודשיים.
30700: אני אומר עוד פעם, היה חשוב מאוד, לא נעים, אבל טוב שנכנסנו לתהליך של הנאמנים, עכשיו אנחנו מאוד מאוד קרובים, וקצת goodwill, קצת goodwill נוסף מטעם כלל הגורמים שעדיין זה פתוח, זה הרופאים, זה האוצר, הבריאות והנאמנים, קצת goodwill, לא הרבה, ולא ללכת אחורה ולא לשים דברים חדשים.
30700: יש גם יום אחרי, וביום אחרי יהיו עוד אתגרים ועוד פתרונות שהדירקטוריון החדש צריך לתת.
30700: אל תנסו לפתור את כל הבעיות במזרח התיכון במשא-ומתן הזה, ואת כל התחלואות של המערכת הרפואית במדינת ישראל.
30700: האתגר הגדול שיש לכם זה לדעת, גם אם נשארו שניים-שלושה דברים פתוחים קדימה, יהיה דירקטוריון, הוא ידע לתת מענה.
30700: אנחנו יוצאים מהמשבר הזה עם שותפות בין המדינה לבין "נשות הדסה".
30700: חבר'ה, זה דרמטי, זה סרט אחר עם upside גדול מאוד לתחום הזה בירושלים.
30700: ואני רוצה לנצל את ההזדמנות, באמת אני אומר, אני חושב שהמדינה, אני מסתכל על מה שעשתה פה המדינה, זה חסר תקדים, אני מסתכל מה שהיא נותנת היום יחסית לאיפה שהיינו, זה באמת חסר תקדים.
30700: ואני קורא לכל החברים לא להקצין את העמדות, להיכנס עם goodwill, זה פתיר תוך יום, זה תוך יום פתיר.
30700: ואם הנאמנים ישכילו לעמוד ולתת לחברים, לדעת לתווך ביניהם, לא לייצר רעיונות חדשים, לתווך.
30700: מה שיש שם על השולחן פתיר, אני אומר לכם את זה באחריות.
ראובן ריבלין: לגשר.
30700: לגשר ולפשר.
ראובן ריבלין: לא לפשר.