GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
משה גפני: הרופאים הסכימו ל-60.
משה גפני: לכמה אתם הסכמתם?
קריאה: זה 35 פלוס 60.
משה גפני: כמה האוצר דורש?
1063: האחיות עדיין לא ישבו.
ניסן סלומינסקי: נגד האחיות לא היו טענות, הן לא חרגו.
1063: אני מציעה דבר אחד - - -
1063: עוד משפט אחד.
ניסן סלומינסקי: משפט.
1063: תפסיקו לחלק לאחיות, רופאים, מינהל ומשק.
1063: צריך להבין שכולם זה צוות אחד, רבותי.
1063: רופא רוצה לנתח בלי אחיות, הוא לא יכול לנתח.
1063: צריך להבין שצריך לשבת ולגמור את הסיפור הזה, חד וחלק.
1063: כל יום שיחכו, המחיר יהיה כבד יותר, נקודה.
1063: אני רוצה לסיים עם מה שאבי אמר.
1063: צריך להבין שהעובדים כבר איבדו את הסבלנות – תלך תבוא, תלך תבוא.
1063: עלולה להיות שביתה שתהיה קשה מאוד, כי היום זה לא רק בהדסה, מחר זה יכול לקרות במקום אחר.
1063: בשביל למנוע את הסיפור הזה, צריך לשבת ולגמור את זה, נקודה.
דרור מבורך: אדוני היושב-ראש, רק הבהרה על המספרים.
דרור מבורך: 200 מיליון שקל הרופאים מוכנים לתת, פרוסים על פני שלוש שנים.
משה גפני: מה האוצר דורש?
ניסן סלומינסקי: רגע, רב מוישה.
ניסן סלומינסקי: יושב-ראש ועד העובדים נמצא פה?
ראובן ריבלין: נכון לרגע זה 240 במקום 200.
ניסן סלומינסקי: מוישה, אתה מדבר על הרופאים, אולי יש כאן עוד דברים.
ניסן סלומינסקי: העובדים, קצר.
צילה גרא: אני מבקשת אחר-כך בשם האחיות.
צילה גרא: אני יושבת-ראש ועד האחיות.
ניסן סלומינסקי: את יכולה להוסיף על אילנה?
אמנון ברוכיאן: אנחנו מדברים פה על מספרים - - -
אלמו אייטגב: כבוד היושב-ראש, אני גם רוצה לומר כמה מילים.
ניסן סלומינסקי: לא נוכל.
ניסן סלומינסקי: לצערי אני אומר.
ניסן סלומינסקי: אמנון, בבקשה קצר מאוד, כי יש עוד כמה חברי כנסת ואני גם רוצה להצביע על ההעברה.
אמנון ברוכיאן: זה לא יהיה קצר, כי אני רוצה לקרוא מייל שקיבלתי כרגע.
אמנון ברוכיאן: אני אסיים.
אמנון ברוכיאן: כמה דקות.
אמנון ברוכיאן: אנחנו מדברים פה כרגע על מספרים, ואני רוצה לדבר על העובדים במוסד שהולכים שפופי ראש, אין להם עתיד בטוח.
אמנון ברוכיאן: אותם אנשים שמשתכרים 6,000-5,000 שקל נטו, לצערי בחג הפסח הייתי צריך את העזרה של ההסתדרות כדי לתת להם את המתנה, את הקמחא דפסחא, דבר שהיה להם בפעם הראשונה, כי לצערי הרב אנחנו נמצאים בהקפאת הליכים ואנחנו לא יודעים מה ילד החודש הבא.
אמנון ברוכיאן: איך היא אמרה?
אמנון ברוכיאן: הפכנו להיות כספומט של בית החולים.
אמנון ברוכיאן: עובדי הדסה לא מתנדבים, שיהיה ברור.
אמנון ברוכיאן: בכל פעם נרתמנו, ונתנו ודאגנו.
אמנון ברוכיאן: כשיש בעיה מסוימת במוסד, אנחנו הראשונים שבאים לעזור.
אמנון ברוכיאן: המכה הכואבת ביותר אלה אותם עובדים שהולכים הביתה.
אמנון ברוכיאן: משום מה אני לא רואה פה את ראש העיר, שהוא קרא לי פעמיים-שלוש אליו הביתה וניסה לעזור ולתווך.
אמנון ברוכיאן: אותם אנשים שבחרו בו כדי שתהיה להם עבודה בירושלים, ילכו הביתה, ואין לי ספק שהאנשים האלה ירדו למעגל העוני, כי המשכורות והפנסיה שהם מקבלים, ועדיין לא בטוח אם יש להם פנסיה, זה 3,000-2,800 שקל.
אמנון ברוכיאן: ב-2009 נתנו ועזרנו ותרמנו, כדי להציל את המוסד.
אמנון ברוכיאן: באים אלינו שוב ומבקשים מאותם אנשים, מאותו פועל ניקיון שיהיה כספומט, שיעבוד בהתנדבות.
אמנון ברוכיאן: אני רוצה להגיד להם קבל עם ועדה: נעבוד כולם, כל עובדי הדסה בהתנדבות אחרי הגיל, תנו לא להתפרנס בכבוד.
אמנון ברוכיאן: אנחנו צריכים כרגע לפרנס את המשפחות שלנו, זה לא הזמן להתנדב.
אמנון ברוכיאן: נעשה את זה בשמחה רבה.
אמנון ברוכיאן: אני רוצה לקרוא לך מייל שקיבלתי, בקצרה, מטכנאית אולטרה סאונד בשעה 11:30.
אמנון ברוכיאן: קיבלתי עשרות מיילים, זה אחד מהם.
אמנון ברוכיאן: היא כותבת את שמה, טכנאית אולטרה סאונד נשים בהדסה, מצורף תלוש משכורת של חודש מרץ.
אמנון ברוכיאן: היא עובדת כ-14.5 שנים בהדסה חצי משרה, יש לה חמישה ילדים, היא נותנת את הנשמה.
אמנון ברוכיאן: "הורידו לי את דמי הכוננות", היא כותבת, "בתירוץ שמי ששובץ בשבוע הראשון של פברואר, כלומר, לפני ההקפאה, לא מקבל כוננויות.
אמנון ברוכיאן: השכר שלי גם ככה נמוך.
אמנון ברוכיאן: זאת תקופת פסח עם המון הוצאות, ללא שי לחג – לא נתנו שי לחג, אין לנו כסף בוועד העובדים – אני מרגישה מנוצלת, מושפלת, נעשקת על-ידי מקום העבודה שבו אני באמת נותנת מעל הכול.
אמנון ברוכיאן: בהצלחה במאבק.
אמנון ברוכיאן: " כל הזמן מאחלים לנו בהצלחה.
אמנון ברוכיאן: רבותי, ירושלים זה הלב הפועם בהדסה.
אמנון ברוכיאן: בית החולים בהדסה זה הלב של ירושלים.
אמנון ברוכיאן: אם תתנו לו להתמוטט, חבר'ה, זה כמו אסון לאומי.
אמנון ברוכיאן: אסור שזה יקרה בשביל לתת עוד קצת, לבוא לאותו פועל ניקיון ולהגיד לו: תן לי עוד 100 או 200 שקל.
אמנון ברוכיאן: נתנו מעל 80 מיליון שקל בשנה, 87-86 מיליון שקל בשנה.
אמנון ברוכיאן: 700 משפחות ילכו הביתה.
קריאה: לפני שלוש שנים.
אמנון ברוכיאן: לתקופה של שלוש שנים.
אמנון ברוכיאן: ויתרנו על הבראה, ויתרנו על הרבה דברים כואבים.
אמנון ברוכיאן: ויתרנו, עשינו את זה.
אמנון ברוכיאן: עצרו לנו את הדרגות.
אמנון ברוכיאן: יש זחילת שכר.
אמנון ברוכיאן: כבר שנתיים הכול בהקפאה, הכול לטובת המערכת.
אמנון ברוכיאן: לא יכול להיות שיבוא האוצר ויגיד: תנו לנו כסף.
אמנון ברוכיאן: אנחנו עובדי הדסה, אנחנו צריכים לדאוג לתושבי ירושלים על חשבוננו הפרטי במקום שהאוצר יעשה את זה.
אמנון ברוכיאן: חבר'ה, אין דבר כזה.
אמנון ברוכיאן: לכן אני מבקש לגמור עם זה ולא להגיע לפירוק, כי פירוק זה אסון לירושלים, לתושבי ירושלים ולהדסה.
ניסן סלומינסקי: אמנון, תודה רבה.
אמנון ברוכיאן: תודה רבה.
ניסן סלומינסקי: קודם כול, אני אצביע על ההעברה, כי קבענו עד 14:00.
ניסן סלומינסקי: אני אצביע על ההעברה ואנחנו נמשיך עד 14:30, כדי שאת תוכלי לדבר וחברי הכנסת שירצו יוכלו לדבר.
ניסן סלומינסקי: קודם כול נאשר את ההעברה הכספית.
יעקב ליצמן: צריך להגיע לחברי הכנסת, עם כל הכבוד.
ניסן סלומינסקי: אני אתן להם לדבר, אמרתי.
ניסן סלומינסקי: יש כאלה שצריכים ללכת ורוצים להצביע על זה.
יעקב ליצמן: להצביע כן.
יעקב ליצמן: היית צריך לעשות את זה ב-10:00 בבוקר.
ניסן סלומינסקי: יש לנו פנייה לוועדה מס' 11.
יעקב ליצמן: אתה לא צריך להסביר, תצביע.
ניסן סלומינסקי: תן דקה.
ניסן סלומינסקי: בחצי דקה - - -
אורי שמרת: מדובר בשתי העברות תקציביות למעשה, העברה אחת בסכום של 46 מיליון שקל לבית החולים הדסה, לטובת תשלום פיצויי פיטורים לעובדים שכבר יצאו - - -
יעקב ליצמן: למה לא 46, למה לא 206?
אורי שמרת: זה המספר בהתאם לתוכנית הפרישה עם העובדים.
יעקב ליצמן: הם אמרו שיוסיפו.
ניסן סלומינסקי: ביקשת שהוא אפילו לא יסביר, אז למה אתה שואל?
יעקב ליצמן: הם אמרו שהוסיפו עוד עובדים, אז למה - - -
ניסן סלומינסקי: על אלה שכבר פרשו מדובר.
אורי שמרת: 45 מיליון שקל תשלום מענקים למתמחים בהתאם להסכם - - -
יצחק כהן: איך זה פרוס?
קריאה: איזה מענקים?
אורי שמרת: מענקים למתמחים בפריפריה למקצועות במצוקה.
ניסן סלומינסקי: זה קשור להסכם הקודם.
ניסן סלומינסקי: זה למתמחים צעירים בפריפריה.
ניסן סלומינסקי: זה קשור להסכם שפרופ' אידלמן חתם עליו בזמנו.
אורי שמרת: יש מענקים של המתחמים בפריפריה למקצועות במצוקה.
אורי שמרת: ההסכם נחתם בשנת 2013.
משה גפני: הסכמת לתהליך הזה?
ניסן סלומינסקי: בטח, זה חלק מההפעלה.
מאיר מזרחי: זה לא רק פריפריה, זה מקצועות במצוקה, וזה קשור ל-2011.
ניסן סלומינסקי: זה חלק מההסכם.
משה גפני: אדוני היושב-ראש, אנחנו היינו מעורבים בזה.
משה גפני: אני רוצה לדעת אם הכסף הזה הוא על דעת - - -
לאוניד אידלמן: הרב גפני, כן.
משה גפני: על דעתכם?
לאוניד אידלמן: כן, צריך להעביר.
משה גפני: כי אני הגשתי הצעת חוק, האוצר ביקש ממני לא להצביע, הוא אמר שהוא מנהל משא-ומתן עם הרופאים.
יצחק כהן: אבל זה בהסכם.
משה גפני: אם הרופאים מסכימים, אז בסדר.
יעקב ליצמן: אידלמן, כמה עובדים כלולים ב-46 מיליוני שקלים?
ניסן סלומינסקי: הם מדברים על שני דברים.
ניסן סלומינסקי: הוא דיבר על 45 - - -
יעקב ליצמן: אני מתרגם מה שהוא אמר.
ניסן סלומינסקי: אידלמן קשור ל-45.
יעקב ליצמן: 45 לאלה שעובדים?
ניסן סלומינסקי: אתם מערבבים שני דברים.
יעקב ליצמן: זה פרישה.
יעקב ליצמן: שאלתי לכמה עובדים.
ניסן סלומינסקי: ליצמן, אידלמן נותן לך תשובה על 45, על 46 תשאל מישהו אחר.
יעקב ליצמן: ניסן, אל תטמטם אותי.
יעקב ליצמן: יש כאן רופאים, יש משק ויש אחיות, כמה כל העובדים ביחד שכלולים ב-46 מיליון?
משה גפני: בהדסה.
ניסן סלומינסקי: זה לא קשור לאידלמן, ה-45.
אורי שמרת: אני לא זוכר את המספר המדויק.
אורי שמרת: עשו חישוב ביחד עם הנהלת הדסה, ביחד עם סמנכ"ל הכספים, בדקו את מספר העובדים - - -
יעקב ליצמן: מישהו יכול לענות לי על שאלה חשובה ביותר?
יעקב ליצמן: הוא לא אומר, הוא לא זוכר.
אורי שמרת: עשו חישוב - - -
אביגדור קפלן: ה-46 האלה הם חלק מהסכם שנחתם בינינו לבין הממשלה.
יעקב ליצמן: לכמה עובדים?
אביגדור קפלן: לאותם עובדים שעזבו מה-1 באוקטובר ואילך.
יעקב ליצמן: לכמה?
אביגדור קפלן: עשרות רבות של אנשים.
אביגדור קפלן: אני לא יכול להגיד לך כרגע, זה 150 או 200.
יעקב ליצמן: ברגע שהודיעו כאן בוועדה, הוא אמר מ-260 לעוד 200 – 400.
יעקב ליצמן: הוא אמר שהוא לא יודע את המספרים.
יעקב ליצמן: איפה הכסף הזה?
ניסן סלומינסקי: עוד לא פרשו האנשים האלה.
ניסן סלומינסקי: זה הסכם שהם הסכימו עליו.
יעקב ליצמן: אם הם לא פרשו, אז אתה מפחד שיביאו להם כסף והם יברחו מהמדינה?
יעקב ליצמן: אתה מטומטם לגמרי.
ניסן סלומינסקי: אם בסוף העסק - - -
יעקב ליצמן: הוא יברח מהמדינה כשתביא לו כסף?
ניסן סלומינסקי: אם הם לא יפרשו, הם לא יקבלו - - -
אמנון ברוכיאן: אנשים פרשו ולא קיבלו כסף.
1063: אלה אנשים שפרשו ולא קיבלו משכורת.
סימן טוב: - - - נממן את הוצאות הפרישה של מי שיפרוש בהבראה.
ניסן סלומינסקי: לכשייגמר, האוצר יממן את ההוצאות של כל אותם אלה שיפרשו.
ניסן סלומינסקי: כשייגמר ההסכם ואנשים יפרשו, האוצר ישלם.
ניסן סלומינסקי: רבותי, אני מעלה להצבעה את פנייה מס' 11 על שני הסכומים, על 46 מיליון ועל 45 מיליון.
ניסן סלומינסקי: בעד הפנייה – פה אחד
צילה גרא: אני אהיה מאוד קצרה.
צילה גרא: אני כן רוצה להביא לכם תמונת מצב ממה שקורה בשני בתי החולים שלנו בהדסה.
צילה גרא: ראשית, אני אתחיל בזה שאני אחות כבר 40 שנה, אני מאוד גאה במקצוע שלי ועברתי את כל שדרת התפקידים.
צילה גרא: התפקיד הנכבד ביותר שבו עסקתי, בתחום האונקולוגי, ואני מאלה, כמו הרבה אנשים בהדסה, שפיתחו את הסיעוד בארץ, את הסיעוד האונקולוגי בארץ, הייתי חלק ממנו.
צילה גרא: הייתי בוועדת היגוי של משרד הבריאות הרבה לפני שהאנשים פה היו שם, ופתחתי את הקורס הבסיסי הראשון.
צילה גרא: אני מאוד גאה בכך, ותמיד הייתי מאוד גאה לומר שאני אחות בהדסה.
צילה גרא: אני עדיין גאה בכך, אבל אני בוכה יום-יום בתקופה האחרונה.
צילה גרא: אני בוכה יום-יום, משום שאני רואה בשלושה חודשים 50 תקנים נוספים של אחיות שהתפנו בהדסה.
צילה גרא: שלושה חדרי ניתוח נסגרו ועוד אחד עומד להיסגר, כי עוד שלוש אחיות חדר ניתוח, נוסף ל-15, הודיעו שהן עוזבות, למרות ההוראה שהוציא פרופ' גמזו, כי באמת זו מדינה חופשית, כל אחד עושה מה שהוא רוצה.
צילה גרא: יש לנו אח שעבר ליוספטל, שם המענק הוא רק 30,000 שקל, הוא לא 40,000 שקל כמו באיכילוב.
צילה גרא: יש לנו כרגע שלוש מיטות טיפול נמרץ סגורות, בהר הצופים יש לנו מחלקת שיקום שהיא ייחודית לירושלים ונסגרו בה חמש מיטות.
צילה גרא: כל המיטות האלה נסגרו כי אין אחיות.
צילה גרא: יושבות אצלי יום-יום אחיות ושואלות מתי הן יכולות לעבור כדי לקבל את דמי הפיטורים שלהן, אז אנחנו רק בתחילתו של תהליך שהוא תהליך שמוביל בדיוק למקומות שתיארו פה חברי, התהליך שבו אתם, רבותי, נותנים להדסה להתפרק ולשקוע.
צילה גרא: זאת התחושה במסדרונות.
קריאה: נותנים לאוצר לסגור את הדסה.
צילה גרא: אלה הדיבורים במסדרונות של הדסה, זוהי התחושה במחלקות והאנשים האלה אמורים לטפל בכם ולחייך אליכם כשאתם באים לניתוח ולטיפול.
צילה גרא: השם של הדסה, שתמיד היה לעילא ולעילא וחינך דורות של רופאים ואחיות במדינה הזאת, השם שלו לאט-לאט נשחק מאז שהחלה ההקפאה.
צילה גרא: אני מדברת בשם האחיות.
צילה גרא: מעולם, אבל מעולם לא קיבלנו אגורה יותר.
צילה גרא: מדברים אתי על שירות ציבורי או פרטי?
צילה גרא: מעולם אחות בהדסה לא קיבלה אגורה יותר משום בית חולים אחר בארץ.
צילה גרא: זאת אומרת, לכל אחות פה יש אופציה לעבור, אולי היא תקבל גם פנסיה על המשמרות, מה שהיא לא מקבלת בהדסה.
צילה גרא: אני חייבת לסיים במייל מאוד קצר שקיבלתי מאחות והוא מאפיין את היתר.
צילה גרא: אותה אחות שאימא שלה היתה גם אחות בטיפול נמרץ, והיא אחות טיפול נמרץ בעצמה, היא כותבת לי: אני בחופשת לידה ואני צופה במאבק מהבית.
צילה גרא: בחודשים האחרונים קיבלתי שתי הצעות עבודה, ואני אפילו לא חיפשתי עבודה.
צילה גרא: יש לי שתי חברות שמצאו עבודה מחוץ להדסה ואני מבינה שעוד רבות עוזבות.
צילה גרא: כל פגיעה בתנאי האחיות תביא לבריחת אחיות נוספות מהדסה.
צילה גרא: בריחת אחיות תיאלץ לתת תמריצים כספיים כדי להחזיר את האחיות להדסה.
צילה גרא: כלומר, קיצוץ עכשיו יעלה הרבה יותר מזה בעתיד.
צילה גרא: אל תסכימו לפגיעה בתנאים של האחיות.
צילה גרא: אני לא בטוחה, כותבת אותה אחות, שאני אחזור להדסה אם תהיה פגיעה בתנאים שלנו, שגם ככה הם די עלובים.
צילה גרא: נולדתי בהדסה, גדלתי בה וילדתי בה את בני.
צילה גרא: לא בקלות אני אעזוב, אבל אני אימא חד הורית ואני צריכה משכורת, אז בבקשה, אל תאפשרו פגיעה במשכורת שלי.
צילה גרא: אני בטוחה שאני מדברת בשם אחיות רבות.
ניסן סלומינסקי: אלמו.
ניסן סלומינסקי: קצר-קצר.
אלמו אייטגב: קודם כול, תודה רבה.
אלמו אייטגב: 26 שנים שאני עובד בהדסה.
אלמו אייטגב: למי שרוצה לראות את השכר שלי, לראות כמה אנחנו מרוויחים, כולל נציג של שר האוצר, שיסתכל על השכר שלנו טוב מאוד כמו שצריך.
ניסן סלומינסקי: אלמו הוא "אח אקדמי", מה שנקרא.
אלמו אייטגב: נכון.
אלמו אייטגב: ב-87' סיימתי את השירות הצבאי והתחלתי לעבוד ב-88' בהדסה.
אלמו אייטגב: הדסה זה לא סתם בית חולים, אלא הדסה כולל אלפי עולים מארצות שונות.
אלמו אייטגב: הדסה הוא ספינת הדגל של מדינת ישראל.
אלמו אייטגב: הדסה הוא ספינה של מודרנה, ספינה של רפואה מתקדמת של ישראל.
אלמו אייטגב: הדסה הוא אחד המקומות שעובדים ערבים, יהודים, כולם ביד אחת, בלב אחד, בנשמה אחת, נותנים שירות למדינת ישראל.
אלמו אייטגב: אני לא מבין, אתם כאן, כנציגי ציבור, תחכו עד שיגסוס, וכשהוא ייפול כולם יבכו ואז יקימו אותו או שתטפלו בו לפני שהוא גוסס.
אלמו אייטגב: אני קורא לכל אחד ואחד.
אלמו אייטגב: היום חברים שלי במחלקות שעובדים, כולם הולכים בראש כפוף ונותנים שירות.
אלמו אייטגב: אני קורא לנציגי הציבור: קומו, קומו ועשו את המעשה הנכון.
אלמו אייטגב: תצילו את בית החולים הזה.
אלמו אייטגב: תודה רבה.
ניסן סלומינסקי: ליצמן, אתה היית הראשון שביקש.
ניסן סלומינסקי: חברי, נעשה את זה קצר.
יעקב ליצמן: תודה, אדוני היושב-ראש, בוא נתחיל בתחילת סיבת הגירעון.
יעקב ליצמן: משה בר סימן טוב אמר כאן שהיו חגיגות של כוח-אדם ושכר, כל מיני דברים.
יעקב ליצמן: אני לא מזלזל בזה.
יעקב ליצמן: יש גם אמת בחלק מהדברים, אבל הוא לא אומר שהחלק הגדול בגירעון זה שהממשלה החליטה על תוספת שכר לרופאים, לאחיות, ובבתי חולים ממשלתיים הממשלה משלמת על זה, היא נותנת תוספת, לכל בית חולים שיש מבנה חדש הממשלה מחזיקה את זה.
יעקב ליצמן: כאן באו נשות הדסה בנו מבנה, ולא צריך לזלזל בנשות הדסה, ואת התחזוקה אף אחד לא משלם.
יעקב ליצמן: לבנות זה קל לתחזק מאוד קשה, ולכן מכאן בא חלק מהגירעון.
יעקב ליצמן: שמענו, משה, שהגירעון של הדסה זה 300 מיליון שקל בשנה.
יעקב ליצמן: זאת אומרת, זה 25 מיליון שקל לחודש.
יעקב ליצמן: יש סחבת של הממשלה.
יעקב ליצמן: מדברים על כספי ציבור?
יעקב ליצמן: כל חודש שזה לא ייגמר, זה עוד 25 מיליון שקל נוסף על מה שיש כאן.
יעקב ליצמן: זאת אומרת, החודשיים, שלושה שמדברים כאן זה כבר 75 מיליון שקל שיכלו לפתור את הבעיה, כי אני מניח שזה הפער.
יעקב ליצמן: זאת אומרת, לא רציני כל הדברים האלה, זה כסף קטן.
יעקב ליצמן: בבית החולים איכילוב ושיבא לא היה קורה מה שקרה כאן היום.
יעקב ליצמן: צריך לזכור שבירושלים אין בית חולים.
יעקב ליצמן: יש שני בתי חולים: שערי צדק והדסה.
יעקב ליצמן: במרכז יש איכילוב, שיבא, בלינסון, השרון, וולפסון, אסף הרופא - - -
זבולון כלפה: מאיר.
אלעזר שטרן: למה זה לא היה קורה?
יעקב ליצמן: כי הממשלה היתה מייד מתערבת להביא כסף.
סימן טוב: כי ההוצאות שם לא היו מגיעות להוצאות כאלה.
קריאה: היא מחלקת מענקי איזון כל שנה - - -
יעקב ליצמן: רבותי.
סימן טוב: אין שם הוצאות כאלה.
סימן טוב: אין שם כאלה הוצאות שכר, אין שם כאלה הוצאות בינוי.
יעקב ליצמן: מספיק הדברים שהזכרתי.
יעקב ליצמן: שכר הרופאים גדל בהרבה.
יעקב ליצמן: הממשלה הוסיפה 2.75 מיליארד שקל, אבל לרופאים בבתי חולים ציבוריים זה לא הולך, כי זה פרטי, משלמים על זה פרטי, מי שמשלם את זה בממשלתי זה הממשלה, לפרטיים בהדסה לא משלמים את זה.
יעקב ליצמן: לכן הפתרון לבעיה, משה, זה להגיש הצעת חוק – אני מתכוון לעשות את זה יחד עם סיעתי, מי שרוצה, יצטרף – להשוות את בתי החולים הציבוריים ביחד כמו בתי חולים ממשלתיים, כל התנאים וכל התוספות.
סימן טוב: על כל המשתמע מכך.
יעקב ליצמן: אני מוכן לשמוע את כל ההערות.
יעקב ליצמן: יש הרבה דברים שאני מוכן להשוות, אבל אם להשוות, להשוות בכול.
יעקב ליצמן: אני יודע בדיוק מה קורה בבתי החולים הממשלתיים.
סימן טוב: אם הכול היה שווה, לא היה הגירעון הזה.
יעקב ליצמן: משה, זה לא נכון.
יעקב ליצמן: אני שמח שאתה מתווכח אתי, אבל לפני שנה דיברנו על הדסה ולא התווכחת אותי.
סימן טוב: קשה לשמוע, אבל זאת האמת.
סימן טוב: אם ההוצאות של בית החולים הזה היו כמו ההוצאות של בתי החולים הממשלתיים או של הכללית, זה לא היה במצב הזה.
יעקב ליצמן: אתה בוועדת השרים, תפיל את זה, תעשה מה שאתה רוצה.
יעקב ליצמן: אנחנו מתכוונים לעשות הצעת חוק.
יעקב ליצמן: צריך להשוות את הדסה לכל בתי החולים, לא אכפת לי עם פיקוח ולא אכפת לי על שום דבר.
סימן טוב: זה מה שאנחנו רוצים.
ניסן סלומינסקי: משה ורב יעקב.
יעקב ליצמן: שהממשלה לא תספר לי סיפורים על שר"פ, כי הממשלה לבד דרשה ממני באשדוד שר"פ, 25%.
יעקב ליצמן: החשב הכללי דרש את זה ממני, אז שלא יספרו סיפורים שהם נגד שר"פ.
יעקב ליצמן: הם דרשו את זה בהסכם, מאחורי הגב שלי.
יעקב ליצמן: הם דרשו את זה, לא אני.
יעקב ליצמן: זאת אומרת, הם הבינו ששום בית חולים לא יכול להתקיים בלי השר"פ.
יעקב ליצמן: הם הבינו את זה, לא אני.
יעקב ליצמן: רוני, זה נכון מה שאמרתי?
יעקב ליצמן: משה, זה נכון?
יעקב ליצמן: אין תגובה.
סימן טוב: לא לגמרי.
יעקב ליצמן: איפה החשב הכללי?
יעקב ליצמן: אל תספרו לי סיפורים, הייתי שם, מאחורי הגב הוסיפו, שר האוצר לחץ על 25% – אל תתנו לי לפתוח את הפה כאן – כי אמרו לי שלא יכולים לקיים בית חולים.
יעקב ליצמן: צריכים להוסיף 25%, הם רצו ללכת לבג"ץ על זה, עוד ילכו כנראה עד שייפתח.
יעקב ליצמן: מה זה המילים האלה שאתם נגד השר"פ, צריך למנוע את השר"פ, הרס השר"פ?
יעקב ליצמן: דבר שני, אתה יודע מה הפתרון, אדוני היושב-ראש?
יעקב ליצמן: רוצים לסגור את הר הצופים.
יעקב ליצמן: ביקור חולים שלב ב'.
יעקב ליצמן: רוצים לסגור – "צריכים למכור את זה לקופת חולים, צריך לסגור, לא צריך את זה".
יעקב ליצמן: בדיוק מה שקרה בביקור חולים רוצים לעשות עוד פעם.
יעקב ליצמן: תשכחו מזה.
יעקב ליצמן: זה לא יעבור לקופת חולים, לא יעבור לשום דבר ולא ניתן לסגור.
יעקב ליצמן: אתם פשוט מטומטמים, אתם לא יודעים אפילו מה לעשות.
יעקב ליצמן: אני אומר לכם חד-משמעית, שמעתי את זה אצלם.
יעקב ליצמן: אני חי על כל מילה שאמרתי עד לרגע זה.
יעקב ליצמן: רבותי, שערי צדק באמת מאוזן, אני מקווה.
יעקב ליצמן: צריך לזכור דבר אחד, ששערי צדק זה בית חולים ליולדות הכי גדול בארץ, ושם מרוויחים כסף והוא מאוזן.
יעקב ליצמן: אני מקווה שהכול מסודר, אנחנו לא יודעים.
יעקב ליצמן: אני מניח שכן, הכול מסודר.
יעקב ליצמן: זאת אומרת, אי-אפשר להחזיק בית חולים בלי התערבות.
יעקב ליצמן: הדסה גם עברה תוכנית הבראה בעבר.
יעקב ליצמן: איזה בית חולים ציבורי לא עבר הבראה?
יעקב ליצמן: אגב, גם ממשלתיים עוברים, רק שזה לא מפורסם, כי הממשלה מקצצת בספר, היא עושה קומבינות.
ניסן סלומינסקי: טוב, אני מוכרח לסגור את הישיבה.
יעקב ליצמן: אם אתה לא רוצה לשמוע, אז אני אסיים פה.
ניסן סלומינסקי: מחכה כאן ועדת משנה שהיתה צריכה להתחיל ב-14:00, ואנחנו דוחים אותם.
יעקב ליצמן: ביקשתי ממך לפני שעתיים לדבר כי יש לי מה להגיד, ושלא יספרו לי שכולם ממהרים.
משה גפני: הוא היה שר הבריאות לפני שנה.
יעקב ליצמן: מי שלא רוצה לשמוע את האמת, שילך.
ניסן סלומינסקי: אני רוצה לשמוע את האמת, אני רק מבקש שתקצר.
יעקב ליצמן: אני אומר דבר אחד.
יעקב ליצמן: הממשלה צריכה לסיים ולגמור את העניין.
יעקב ליצמן: אתה הולך להקים צוות, ועדה, אני לא יודע מה זה משנה.
יעקב ליצמן: אני אשמח מאוד אם אהיה חלק מהצוות הזה.
יעקב ליצמן: אני לא בטוח שהאוצר יסכים לשתף פעולה עם הוועדה, הם יעשו כל מיני קומבינות ובעיות, הם ישלחו גם את הוועדה לאביגדור לנהל אתו משא-ומתן.
יעקב ליצמן: זאת הדרך שבה הם עובדים.
יעקב ליצמן: אנחנו, כוועדת כספים, אסור לנו להרפות, אסור להרפות.
יעקב ליצמן: היום זה יום רביעי, אם היה לי עוד יום, הייתי אומר אפילו מחרתיים ביום שישי, אבל ביום ראשון צריך להתכנס, לשמוע עדכון וללחוץ.
יעקב ליצמן: לא יעזור לאף אחד, אם הם יראו שאנחנו עומדים על זה, יש כל הסיכויים להעביר את הדבר הזה.
יעקב ליצמן: קיצרתי.
משה גפני: ביום שלישי יש מליאה.
יעקב ליצמן: ביום שלישי צריך להוסיף עוד ישיבה.
ניסן סלומינסקי: אני אתן בקצרה רק למי שלא דיבר.
ניסן סלומינסקי: זבולון, ביקשת?
זבולון כלפה: אני לא יכול להתנתק משני הדיונים שקיימנו היום.
זבולון כלפה: בדיון הקודם ישבנו פה לגבי תעש באווירה קצת חגיגית אחרי ארבע שנים של משא-ומתן שהגענו לקו הגמר.
ניסן סלומינסקי: 13 שנה של משא-ומתן.
זבולון כלפה: אני יודע על ארבע-חמש השנים האחרונות.
זבולון כלפה: אני לא רוצה להגיע לתהליך ארוך - - -
1063: זה רק ילך לפתולוגיה אחרי ארבע שנים.
זבולון כלפה: אני מצטרף לדברים של חבר הכנסת ליצמן, צריך למצוא את הדרך שבמסגרת הוועדה נייצר פה מסגרת של מעקב מתמיד על המהלך הזה, כדי לא לתת לעסק הזה להישמט מתחת לידיים.
זבולון כלפה: יש פה תהליכים שלחלק מהאנשים נדמה שיש להם שליטה לגביהם, אבל אדם שרואה שמקום העבודה שלו נתון בסכנה, באופן טבעי הוא מחפש לעצמו מקומות חלופיים.
זבולון כלפה: התוצאה תהיה שבסוף, גם אם יגיעו להסכמות ולהבנות, כבר לא יימצאו העובדים, כי כל אחד מהם ימצא את מקומו במקומות אחרים, ואז תתחיל את העסק מההתחלה.
זבולון כלפה: לכן האחריות שלנו במסגרת ועדת הכספים היא כן לתת פה את המעקב המתמיד לדבר הזה, כדי שהעסק הזה יעלה על מסלול בלוחות זמנים קצרים.
ניסן סלומינסקי: אלעזר, ממש קצר.
אלעזר שטרן: אני אשתדל קצר.
אלעזר שטרן: קודם כול, נשות הדסה זה סוג של תרומה למדינת ישראל.
ראובן ריבלין: שנה-שנה.
אלעזר שטרן: אם מדינת ישראל היתה יכולה לשכפל את המודל הזה שגופים פילנתרופיים באים ומרימים תרומה כזאת וממשיכים לתת, מצבנו היה עוד יותר טוב.
ראובן ריבלין: 100 שנה נשות הדסה חסכו למדינת ישראל אלפי מיליארדים, לא מאות מיליארדים.
רן ניר-פז: משה בר סימן טוב לא יודע לספור את זה.
ראובן ריבלין: עזבו את בר סימן טוב, הוא שליח ציבור.
אלעזר שטרן: גם אם היום יש תלונות כלפיהם, צריך לזכור את כל השנים של מה שהם נתנו.
ניסן סלומינסקי: "זכרתי לך חסד נעוריך, אהבת כלולותיך, לכתך אחרי במדבר, בארץ לא זרועה.
אלעזר שטרן: ההפרשים של הסכומים האלה לא עולים בקנה אחד.
אלעזר שטרן: עם זאת, הטענות שהממשלה נותנת פחות מאשר לבתי חולים אחרים, מצד אחד הדעת לא סובלת את זה, זאת אומרת, זה לא יכול להיות שבגלל שאנחנו כבר אחרי - - -
סימן טוב: ניתן יותר מאשר לכל בית חולים אחר.
אלעזר שטרן: שנייה, משה.
אלעזר שטרן: אחרי 66 שנות עצמאות אנחנו מסתמכים על גוף מבחוץ שיבוא וישלים.
אלעזר שטרן: אני שומע גם את מה שאומר פה משה בין השורות, שאומר שאם הם היו כמו בתי חולים אחרים, הם היו נותנים את אותם סכומים, את אותם הסכמים שחתמו עליהם במשבר הרופאים או עם האחיות לאורך השנים, לא משנה מתי.
אלעזר שטרן: לכן כמתבונן יחסית מהצד או חדש בעניין הזה, אני חושב שהמעורבות שלנו – אולי יש פה יותר מדי מתווכים – אבל אם באמת לוועדה הזאת יש כוח בבניין הזה ומול הממשלה, אני מצטרף למה שכבר נאמר כאן קודם.
ראובן ריבלין: אלעזר, ישבת במקום שלך כשכמעט התקבלה הסתייגות שלי על נושא הקפינג לגבי הדסה, ונענינו לבקשתו של בר סימן טוב והסרנו את ההסתייגות, אבל אתה רואה שזה היום 250 מיליון.
ניסן סלומינסקי: רובי, אני מוכרח לנעול את הישיבה ויש אנשים שלא דיברו.
אלעזר שטרן: ממה אנחנו צריכים להיזהר כוועדה?
אלעזר שטרן: אנחנו שופטים כל דבר לחוד.
אלעזר שטרן: אני אומר את זה כל הזמן.
אלעזר שטרן: הרי אנחנו מעבירים מאות מיליונים לכל מיני צרכים - -
אלעזר שטרן: - - ולכל מיני רעיונות.
אלעזר שטרן: מיליארדים.
אלעזר שטרן: אני באמת חושב שאנחנו חוטאים לתפקידנו.
אלעזר שטרן: כל גוף אנחנו שופטים לחוד, כל משרד ממשלתי אנחנו שופטים לחוד, הכול עובר, ותמיד קל לנו להזדהות.
אלעזר שטרן: באמת הסכומים שמדובר פה יחסית לסכומים שאנחנו מעבירים – אני לא רוצה כרגע לציין מאיפה – הם סכומים בשליטה, כבר העברנו פה סכומים הרבה יותר גדולים למטרות שיש עליהן קונצנזוס הרבה יותר נמוך מאשר הקונצנזוס על חשיבות הדסה ומערכת הבריאות.
אלעזר שטרן: ולכן אני חושב שהדיון הזה, שאני מקווה שנקיים, הוא לא יהיה דיון כל-כך צר, אלא נהיה מספיק אחראים גם אם נבוא ונגיד אחרי זה ונכפה על האוצר, מה שאנחנו יכולים לכפות, ונגיד לו מה שצריך לעשות וגם נוכל להצביע על אלטרנטיבות.
ניסן סלומינסקי: תודה , רב מוישה, קצר.
משה גפני: אדוני יושב-ראש הוועדה, דווקא בעניין הזה אפשר לקחת את המקרה של תעש, את המעורבות של ועדת הכספים, שהיא סיפור של הצלחה.
משה גפני: צריך להקים או צוות או ועדת משנה - -
ניסן סלומינסקי: אמרתי שאני אעשה את זה.
משה גפני: - - שיבדקו כל מה שמשה לא יכול להגיד כאן, או רוני לא יכול להגיד כאן ומה שלא יכולים להגיד, בוועדה הזאת באופן אינטנסיבי עד שיבואו לכאן עם פתרון.
משה גפני: אין לי טענות למשה בר סימן טוב, אין לי טענות לרוני גמזו, יש לי טענות לשרים שלהם.
משה גפני: כשהיה דיון על ביקור חולים או כשהיה דיון על כל בית חולים אחר היה פה השר, היה פה הרב ליצמן, כשהיה צריך את שר האוצר, שר האוצר היה בוועדה.
משה גפני: עם כל הכבוד, אנחנו לא יכולים לנהל אתם ויכוח.
משה גפני: הם מנהלים מדיניות, כשהמדיניות הזאת לפי דעתי לא נכונה, מכיוון שאנחנו משחקים בחיי אדם, אנחנו משחקים בבית חולים, ואם היו קמים עכשיו כולם ועוזבים – אביגדור קפלן הוא המנהל הכי טוב שאפשר היה להביא לעניין הזה – אם הם היו כולם עוזבים, מה היה עושה משרד הבריאות?
משה גפני: מה היה עושה משרד האוצר?
משה גפני: הם היו משאירים את ירושלים בלי רפואה או כמעט בלי רפואה, בגלל ששערי צדק לא היה מספיק.
משה גפני: בביקור חולים היה כישלון שלנו.
משה גפני: אני אומר את זה גם בשם הרב ליצמן וגם בשמי, כי הייתי יושב-ראש הוועדה.
משה גפני: מה היתה הטענה?
משה גפני: הטענה של משרד האוצר היתה שירושלים איננה צריכה יותר מהדסה, ולכן בית החולים היה מיותר.
משה גפני: חלקנו עליהם וכולם חלקו עליהם, אבל זה בוצע.
ראובן ריבלין: אוי לנו אם יהיו פרעות במרכז העיר, נראה מה זה ביקור חולים.
משה גפני: נכון, גם אמרנו את זה.
משה גפני: אבל פה מתמוטטת הרפואה בירושלים, העיר הכי גדולה.
משה גפני: מה תהיה התוצאה אם המדינה עומדת מהצד בחוסר אחריות משווע כזה?
משה גפני: אי-אפשר להתנהל כך.
משה גפני: אני מציע לעשות את הוועדה הזאת, הייתי אפילו מציע שליצמן יעמוד בראשה, אבל זו החלטה שלך, ודאי שהוא צריך להיות בצוות הזה, הוא היה שר בריאות ארבע שנים לפני השנה הרעה הזאת.
משה גפני: אם אפשר להגיד גם משהו בהומור, אז אני אסיים בהומור.
משה גפני: הרי שר האוצר שאל איפה הכסף.
משה גפני: קיצצו חצי מיליארד שקל בישיבות.
משה גפני: אני תורם מהישיבות 20 מיליון שקל לפתרון הוויכוח.
ניסן סלומינסקי: אורי, קצר ממש.
ניסן סלומינסקי: אחר-כך שמעון.
אורי מקלב: מאוד קצר.
אורי מקלב: חבל שחוסר הסבלנות שלך - - -
ניסן סלומינסקי: לא חוסר סבלנות - - -
אורי מקלב: אתה מאיץ בחברי הכנסת - -