GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יאיר פרומר: הדבר השני, כאן צריך לזכור שימי השביתה, היינו בהבנות כבר ביום רביעי שעבר, אנחנו היום ביום רביעי הזה, שבוע שלם נמשך כאן רק בגלל משיכת זמן מיותרת לחלוטין של האוצר, ולכן אני חושב שגם האוצר כאן צריך להחליט האם הוא רוצה לסגור את השביתה הזאת - - -
ראובן ריבלין: אנחנו לא נקיים – הואיל ואני – נציג העובדים - - -
<יאיר פרומר: לכן אני אומר, רק להבין את זה.
<יאיר פרומר: לגבי ההסכם אני מסכים.
חיים כץ: אתה הולך למקום לא טוב.
ראובן ריבלין: אתה הולך למקום לא טוב, אסביר, תכף אתן גם למאיר את זכות הבעת הדעה.
ראובן ריבלין: אני פונה לחברי הכנסת ואומר, בכלל לא טוב שנשים מכשול לפני גמר המשא-ומתן וגיבושו בהסכם.
ראובן ריבלין: יש שאלה שלא נכללת כנראה בעצם המשא-ומתן והיא נשארת פתוחה.
ראובן ריבלין: ועדת החוץ והביטחון בתום ולאחר שהעבודה תתחדש תדון בנושא הזה אם יהיה צורך בכך.
<יאיר פרומר: כיוון שערב פסח, רצון טוב - - -
ראובן ריבלין: ידוע לי שערב פסח, אנחנו גם ניתן הצעות, אבל רק רציתי - הואיל ושני חברים נשלחו על ידינו כדי לנסות ולראות ולגבש איזושהי - - -
חיים כץ: אין בעיה של ערב פסח.
ראובן ריבלין: זה יהיה בהגדה?
חיים כץ: להם, לא לי.
<יאיר פרומר: למה?
חיים כץ: אין.
חיים כץ: אמרתי: הוא מוכן לשלם הכול ערב פסח, ואת כל ההתחשבנות אחר כך.
חיים כץ: עזוב אותי "פסח", אנחנו צריכים - - -
<אמירה אורון: אז הקייטנות של - - -
חיים כץ: סליחה, גברת, את לא בשוק, יש סדר פה.
ראובן ריבלין: גברתי, קודם כול – חיימק'ה, תן לי פעם אחת לעזור לך, תמיד אתה עוזר לי.
ראובן ריבלין: אני מאוד מעריך את הגברת, למרות שלא נזדמן לי להיפגש אתה באופן אישי, יחד עם זאת, אני מודיע לך שפה אנחנו מנהלים ישיבה שמדבר רק מי שמקבל רשות דיבור, לא נהפוך את זה לתגרנות.
ראובן ריבלין: גם דו-שיח של חרשים הוא לא דו-שיח טוב.
ראובן ריבלין: הוא נשלח כדי לפשר, הוא לא נשלח כדי להחליט.
ראובן ריבלין: הוא ניסה להביא לידי אנשי האוצר את הגיגיו, כפי שיאמר זאת בעוד רגע חבר הכנסת והשר לשעבר מאיר שטרית, הוותיק בין חברי הכנסת, שזו העובדה היחידה שאני יכול להישבע עליה.
מאיר שטרית: תודה, אדוני, בחיים הפוליטיים שלי כבר ניהלתי באמת כמה משאים-ומתנים, כולל עם ההסתדרות בכובעים שונים, כך שאני מכיר משאים-ומתנים.
מאיר שטרית: ואני מבקש לומר גם לנציגי הממשלה: אני לא זוכר כמעט שביתה שנגמרה בלי ששילמנו דמי שביתה או את חלקם.
מאיר שטרית: זאת אומרת, ששילמנו מחדש את דמי השביתה.
מאיר שטרית: אני לא זוכר דבר כזה.
מאיר שטרית: (מחיאות כפיים)
ראובן ריבלין: טוב, לא, לא, רבותי, כל מי שמוחא כפיים לדברי חברי כנסת – בוודאי שחבר הכנסת שטרית ראוי למחיאות כפיים על כל דבר שנאמר, - -
מאיר שטרית: אבל אל תגזימו.
ראובן ריבלין: - - אבל צריכים לקחת בחשבון שבן-אדם כמוני שתמחאו לו כפיים יכול לקחת את זה ברצינות, ואני מבקש מכם להימנע ממחיאות כפיים.
מאיר שטרית: אני פשוט מספר היסטוריה, לא ממציא.
מאיר שטרית: אני רוצה לומר רגע אולי עוד אמירה אחת שקשורה לכל השביתה הזאת.
מאיר שטרית: לצערי, אני אומר בצער, וזה מה שלמדתי מניסיוני, השביתה הזו הייתה מיותרת לחלוטין, עד חבר הכנסת ריבלין שישב אתי פה בוועדת החוץ והביטחון כשהיה פה ראש הממשלה ושר החוץ שאמרתי לראש הממשלה: אני לא מבין על מה הצעקה – כל הסיפור עלה 30 מיליון שקל לדברי הוועד כי ישבתי אתם לפני הישיבה ההיא – אמרתי לראש הממשלה: אם הייתי שר האוצר הייתי נותן להם צ'ק 30 מיליון עכשיו בדקות הראשונות ושלום.
מאיר שטרית: בסוף אחרי כל העינוי והצער, השביתה עולה יותר, אין שום ספק בזה.
<ליאור חייט: נכון.
מאיר שטרית: הרבה יותר מ-30 מיליון שקל, אפשר היה לגמור את זה אז, העובדים ביקשו 30 מיליון שקל ואפשר לגמור את זה, ואם הייתי שר האוצר הייתי גומר את זה בדקה ה-90.
מאיר שטרית: למדתי מניסיוני, שביתה שאתה גומר אותה ביום הראשון עולה לך הכי זול, אתה מחכה, זה עולה יותר יקר.
ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת - - -
מאיר שטרית: אני כבר מסיים.
מאיר שטרית: ואני אומר את זה לאוצר גם עכשיו, חברים, לא שווה, אתם כבר הגעתם להסכמה, אני מברך עליה, כל הכבוד לשני הצדדים, אני מברך על ההסכמה הזאת.
מאיר שטרית: באמת, אני חושב שאתם צריכים להיות ביניכם גמישים קצת יותר, לא יקרה שום אסון.
מאיר שטרית: נכון שהם שבתו, חלקם בסחבת, חלקם באשמתכם, חלקם באשמתם, אבל שווה להגיע ל - - - לכן, אדוני היושב-ראש, אני מציע דבר הגיוני, ומה שאני מציע הגיוני - זה שלמו 50% מדמי השביתה, עדיין הענשת ועדיין 50%.
ראובן ריבלין: תודה רבה לחבר הכנסת, אנחנו לא יכולים לכפות עליהם כמובן.
מאיר שטרית: נכון, עצה טובה.
ראובן ריבלין: אני רק רוצה לומר לפני שאני נותן לחברת הכנסת גמליאל את רשות הדיבור, אנחנו רק לא רוצים להיכנס לליבון המחלוקת, אני רוצה רק להגיד לך, חבר הכנסת שטרית, ועדת החוץ והביטחון תדון ממושכות, ורונן הופמן שהוא יושב-ראש ועדת המשנה לחוץ, על הנסיבות שהביאו להתפתחות הזו, גם לפי רצון אנשי משרד החוץ וגם לפי רצון אנשי משרד האוצר.
ראובן ריבלין: אני רוצה לומר לכם שעיקר הוויכוח הוא לא דווקא על הנושא של המשכורות, אלא הנושא של דרך התפעול של משרד החוץ, תקציב פעילויות של משרד החוץ.
ראובן ריבלין: אני יודע משיחות אישיות, מאיר, שקיימתי עם זאב אלקין שהיה במשך זמן רב ממונה על התיק של משרד החוץ כי ראש הממשלה עסוק בעניינים רבים, ואני יודע על הדברים האלה שהם קשים.
ראובן ריבלין: כאדם שסייע למשרד החוץ בתוקף תפקידו כנבחר, אני זוכר אירועים שבעיקר קשורים לימי העצמאות או לימים חשובים בתולדות העם והמדינה: כ"ט בנובמבר, 15 במאי, ו-ה' אייר, נושאים של הצהרת בלפור ונושאים אחרים שבהם פעמים רבות הייתי מקיים יחד עם השגרירים אירועים שאו נתרמו על-ידי הקהילות או שמומנו על-ידי השגרירים עצמם או נעשו על-ידי מתנדבים, דבר שמדינת ישראל שמערכת החוץ היא כחיילים העומדים לפני המחנה צריכים לתת להם אמצעים שבהם הם יוכלו כמובן להתמודד עם תפקידם.
ראובן ריבלין: כל הדברים האלה יהיו לדיון מייד לאחר פגרת הכנסת בצורה ממצה ביותר במסגרת המליאה או במסגרת הוועדה, לא רק בנושאים האישיים או בוויכוחים בין העובדים לבין המערכת.
ראובן ריבלין: חברת הכנסת גמליאל, בבקשה.
ראובן ריבלין: רק אני רוצה להזכיר שאנחנו לא רוצים להחליט היום על מה שאמר חבר הכנסת שטרית, אנחנו הולכים לפי הצעתו.
גילה גמליאל: אני אומנם רוצה לחזק את שטרית לגבי ההמלצה שלו, שלדעתי היא אכן ראויה ונכונה - -
גילה גמליאל: - - וחבל שלא השכילו לעשות זאת כבר קודם באוצר, ולהגיע למצב – עכשיו הייתי בתאילנד ומגיעה נערה בחב"ד שאין לה דרכון, אין לה יכולת ללכת, אין לה כסף ונמצאת שם מתוסכלת ואין כתובת.
ראובן ריבלין: יש נכים שנמצאים.
גילה גמליאל: היא מרימה טלפון, עם כל הכבוד, ואין עם מי לדבר.
גילה גמליאל: אני אומרת עוד פעם, מצד אחד שמעתי את המצוקה של העובדים ויש להם שם טענות לגיטימיות.
גילה גמליאל: לא בכדי האוצר השכיל לקבל את כל הדרישות, רק למה עכשיו, זאת אומרת, למה לא מלכתחילה לשבת ולדבר על זה?
ראובן ריבלין: עכשיו הם הולכים לסיים, גילה, אז כדאי - - -
גילה גמליאל: על כן אני אומרת שוב, לדעתי אין לנו יותר מדי זמן, ויש אנשים עם מקרים מאוד קשים שנמצאים ומחכים למענה.
ראובן ריבלין: השביתה תסתיים היום.
גילה גמליאל: אז השביתה צריכה להסתיים היום והאוצר גם צריך להבין את זה.
גילה גמליאל: ואני שמחה ומברכת על כך שמאיר שטרית וחיים כץ, אם הם הנציגים שלנו, אני בעיניים עצומות כאן בטוחה שיגיעו גם לפתרון הראוי.
ראובן ריבלין: מאה אחוז, תודה רבה.
ראובן ריבלין: חבר הכנסת פרוש.
מאיר פרוש: אני כמו כולם בתקווה שהעניין הזה מסתיים באמת היום, ואני אומר את זה כאן בחלל החדר, אני לא יודע מי שצריך לעשות את זה, אבל מטבע הדברים אחרי תקופה כל כך ארוכה של שביתה אני לא חושב שיש איש ציבור במדינה שלא נתקבל בבקשות, פניות ממקום כזה או אחר בעולם או כאן בארץ לעזרתם, שביקש עזרה מעובדי משרד החוץ ולא נענה מכיוון שהייתה שביתה.
מאיר פרוש: ואני לא נכנס עכשיו לשאלה כן מוצדק, לא מוצדק, הייתה שביתה.
מאיר פרוש: אבל צריך שעובדי משרד החוץ, אחרי שמסיימים בעזרת השם היום את השביתה, ידעו שהם צריכים לתת בימים הקרובים הרבה יותר שעות מאשר עד היום מכיוון שיש כל כך הרבה בעיות שצריכים לפתור, ואנחנו נכנסים עכשיו לחג.
מאיר פרוש: אז איך פותרים את זה, איך - - -
<יאיר פרומר: אנחנו מוכנים.
ראובן ריבלין: זה ברור, ברור.
<יאיר פרומר: ודאי, נעבוד - - -
מאיר פרוש: אבל אני באמצע.
מאיר פרוש: אני יודע שאי-אפשר לכפות על עובדים, ואוי ואבוי למדינה שתכפה על העובדים, אבל העובדים צריכים להבין שאחרי שהשביתה מסתיימת צריך לנקות שולחן לפני פסח ולאפשר לכל מי שנמצא בכל מקום בעולם שהדברים שלו יפתרו.
<יאיר פרומר: בעזרת השם לתוך הלילה, נעבוד 24 שעות.
ראובן ריבלין: אין מקום שבו אתה יכול 24 שעות לקבל תשובה כמו חדר המצב של משרד החוץ, וכל שגרירות של משרד החוץ בכל רחבי העולם.
מאיר פרוש: להנפיק דרכונים ולהנפיק - - -
<יאיר פרומר: 24 שעות, נעשה הכול.
ראובן ריבלין: אני נותן לך.
ראובן ריבלין: אני סמוך ובטוח, הוא לוקח את זה כמובן מאליו שברגע שהשביתה מסתיימת אנשי משרד החוץ לא עושים חשבונות, הם ממלאים את תפקידם כחיילים העומדים במערכה בחזית הברורה של המאבקים של מדינת ישראל.
ראובן ריבלין: חברת הכנסת בירן, בבקשה, ואילטוב, אם ירצה כמובן, ודאי.
מיכל בירן: אהיה מאוד קצרה.
מיכל בירן: שוב, אל מול המצוקות של אנשים, ואני ממש מזדהה ומדובר במצבים קשים, חשוב לזכור שאין מה לעשות, שביתה היא כלי לגיטימי בידי מי שהכוח לא בידיו, ושביתה היא לא יעילה אם היא לא מפריעה.
מיכל בירן: אין מה לעשות, יש פה בעיה ואין מה לעשות.
מיכל בירן: אני חושבת שהם היו ממש ממש מאופקים הרבה זמן לפני שהגיעו לעיצומים, לפני שהגיעו לשביתה, אני מגבה אותם במאה אחוז.
מיכל בירן: בעניין הזה של ימי השביתה אני לא נכנסת פה, ואני מקבלת את דעתו של חבר הכנסת כץ, וסומכת פה גם על חבר הכנסת חיים כץ.
חיים כץ: אני סומך עליהם, לא עלי, עזבי, עזבי, אני סומך על הוועד.
מיכל בירן: בסדר, אני סומכת עליהם, ובכל זאת אני חייבת להגיד - חבל שקובי לא כאן.
חיים כץ: הוועד קיבל נקודת פתיחה והוא צריך להגיע לפשרה.
מיכל בירן: ההתעקשות על ימי השביתה היא אקט אלים שמפריע לעובדים באשר הם, וזה לא היה המאבק האחרון.
ראובן ריבלין: טוב, על זה נדבר הלאה.
מיכל בירן: אני רוצה לסיים את דברי, זה אקט אלים שמטרתו למנוע מעובדים להגן על זכויותיהם.
מיכל בירן: הם חלשים, אתם חזקים, אתם יושבים על השלטר ולא הם, הם היו מאופקים הרבה זמן, ואני מבקש, כחברת כנסת אני בטוחה שמצטרפים אלי לזה, אל תהיו קטנוניים בזה כי זה פשוט אקט אלים ופוגעני.
ראובן ריבלין: זה יהיה נאום הפתיחה - - - (מחיאות כפיים)
ראובן ריבלין: לא, לא, לא למחוא כפיים, חברת הכנסת בירן, - - -
מיכל בירן: אני מתנצלת, אני חייבת לרוץ לפגישה.
ראובן ריבלין: רבותי, זה נאום הפתיחה של חברת הכנסת בירן לישיבה הבאה.
ראובן ריבלין: בבקשה, חבר הכנסת אילטוב.
רוברט אילטוב: הסיפור של העובדים במשרד האוצר הוא עוד מקדנציה קודמת, ואנחנו זוכרים איך - -
חיים כץ: תהיה רגוע, זה יהיה גם בקדנציה הבאה.
זאב אלקין: יהיה שקט תעשייתי בישראל.
רוברט אילטוב: - - נשיא רוסיה ביטל את דעתו - - -
חיים כץ: בסדר, אז ייגמר השקט התעשייתי.
זאב אלקין: אלא אם כן אתה נותן הרבה זמן לקדנציה הזאת.
ראובן ריבלין: אוקיי, בבקשה.
רוברט אילטוב: אין ספק שהוויכוח פה בין משרד האוצר לבין עובדי משרד החוץ היה בעצם ויכוח מיותר שסופו היה צריך להגיע מזמן.
רוברט אילטוב: יש עובדים רבים בשירות החוץ שלא סוגרים את החודש בחו"ל בגלל העלויות הגבוהות שיש היום.
ראובן ריבלין: פגשנו אותם יחד.
רוברט אילטוב: פגשנו אותם, ובאמת שטוב שהוויכוח הזה ייגמר כמה שיותר מהר כי אנחנו צריכים שירות חוץ יעיל וטוב.
רוברט אילטוב: מצד שני אני לא יכול שלא להסכים שגם השביתה היא שביתה אלימה והיום הרבה מאוד אזרחים סובלים סבל ממשי בחו"ל וחשוב שזה ייגמר כמה שיותר מהר, ואנחנו עובדים - - -
ראובן ריבלין: השביתה תסתיים היום, אם לא, אתם תפוצו.
רוברט אילטוב: אנחנו עובדים אתכם, לכן אני קורא גם למשרד האוצר לסיים את זה כמה שיותר מהר למען האזרחים.
ראובן ריבלין: ברגע זה אנחנו יושבים על ניסוח ההסכם שנתקבל על-ידי האוצר, ולכן לא היה צריך במפגש בין ועד העובדים לבין האוצר.
ראובן ריבלין: כל התנאים - - -
חיים כץ: בבוקר ניסן ואני עשינו הסכם - - -
ראובן ריבלין: קיבלתי אמירה שכרגע עוסקים רק בנושא הניסוח.
ראובן ריבלין: רבותי, אנחנו עם היד על הדופק, אני מסיים את הישיבה.
ראובן ריבלין: אנחנו נקבע לאלתר ישיבה נוספת, אם חלילה יהיו התפתחויות - - -
רוברט אילטוב: מתי נגמרת השביתה?
חיים כץ: היום זה ייפתר.
ראובן ריבלין: בעוד כמה דקות או שעות יגמרו את הניסוח, שני הצוותים יושבים, לא הצוותים המכריעים והמחליטים כי זה כבר סוכם, אלא רק הצוותים המנסים, ואנחנו נתבשר תוך מספר דקות או שעות על סיום השביתה ועל חתימת ההסכם.
חיים כץ: מאה אחוז.
ראובן ריבלין: אני מודה לכל החברים ובעיקר לחברי הוועד.
ניסן סלומינסקי: בגילוי נאות אני אתחיל עם תעש כרגע - - -
עליזה לביא: אתה יודע שאני צריכה לצאת?
ניסן סלומינסקי: עליזה - - -
ראובן ריבלין: אם את לא מצביעה בעד - - -
עליזה לביא: אני לא יכולה, יש לי ניגוד עניינים.
אלעזר שטרן: רק על תע"ש.
ניסן סלומינסקי: גילוי נאות בנושא של תעש.
אלעזר שטרן: אפשר לדעת מה סדר-היום מבחינת לוחות-הזמנים?
ניסן סלומינסקי: מבחינת הזמנים קשה לי לדעת כמה זמן ייקח הנושא של תעש.
משה גפני: לפעמים הוא תמים, יש פעמים שהוא עושה את עצמו.
ניסן סלומינסקי: יש שני סוגים.
ניסן סלומינסקי: יש "תמים תהיה עם ה' אלוקיך", זו דרגה גבוהה, ויש - - -
אלעזר שטרן: האם אני יכול להגיד גילוי נאות?
אלעזר שטרן: אני לא יודע מי מאתנו עושה את עצמו יותר תמים מהשני, אתה מצליח יותר ממני.
ניסן סלומינסקי: אני לא עושה את עצמי תמים.
ניסן סלומינסקי: בכל אופן, גילוי נאות בנושא של תעש - - -
יעקב ליצמן: אני מציע להצביע על תעש ואחר-כך לדון.
אלעזר שטרן: אפשר ישר להצביע על תעש.
יעקב ליצמן: זה לא במחלוקת.
ניסן סלומינסקי: ליצמן, מי אמר שזה לא במחלוקת?
ראובן ריבלין: יש עוד מחלוקות?
ניסן סלומינסקי: לא אצלם, אצלנו.
יעקב ליצמן: אצלנו, לא נראה לי.
ניסן סלומינסקי: רבותי, אני רוצה רק גילוי נאות בנושא של תעש.
ניסן סלומינסקי: תכננו שנעשה ישיבה חגיגית, לאחר אישור הוועדה, אם היא תאשר, כי למעשה ההסכם מקבל תוקף.
ניסן סלומינסקי: היה ראוי שאחרי כל-כך הרבה שנים באמת ניתן לזה מעמד חגיגי, בפרט שלקראת הסוף היתה לוועדת הכספים השפעה, לפחות בכיוון של סגירת העניין, שלא יימשך יותר.
ניסן סלומינסקי: מה שקרה שכאשר קבעתי את הישיבה היתה לנו העברה כספית של האוצר על 1.6 מיליארד ומשהו, ולכן הוצאנו את הזימון, כי קשה היה שנהיה במצב שנאשר אלמנטים בלי הגיבוי הכספי שלהם.
ניסן סלומינסקי: מה שהתברר בסופו של דבר שלפי ההסכמים כנראה 1.6 מיליארד זה לא הסכום.
ניסן סלומינסקי: ההעברה הכספית הזאת נמשכה והיו צריכים להכין העברה חדשה.
ניסן סלומינסקי: חשבנו שהיא תגיע בזמן ונוכל להעביר את זה, ובסופו של דבר זה התעכב והתעכב והגיע רק הבוקר.
ניסן סלומינסקי: ההעברה הגיעה, אבל הגיעה רק הבוקר.
ניסן סלומינסקי: אתמול, אפשר להגיד, או הבוקר אפילו, כשראינו שזה לא מגיע, אמרנו שנבטל את החלק החגיגי ונעשה את זה רק כשנגמור את השלב האחרון, אבל בינתיים זה כן הגיע.
ראובן ריבלין: אני "חושש" שידענו מה יגיע, ואם הוא הגיע כפי שציפינו שהוא יגיע, אין לנו בעיה.
ניסן סלומינסקי: יהיו כאן שני דברים.
ניסן סלומינסקי: א', אין כאן החגיגיות שהיתה צריכה להיות עם כל מיני דברים נוספים, כי קצת יותר מסובך בכנסת להזמין דבר כזה - - -
<טמיר כהן: למרות שזה יאושר.
<טמיר כהן: קיבלנו אישור.
ניסן סלומינסקי: קיבלנו הכול, אבל עצרנו כשראינו שההעברה לא מגיעה, והיא הגיעה בסוף.
ניסן סלומינסקי: אין החלק החגיגי כרגע, אני מסביר בגילוי נאות.
ניסן סלומינסקי: ב', אני מבקש מחברי, שלמרות שלא שלחנו לכם את ההעברה והיא רק עכשיו הגיעה, חמה ממש, שתסכימו שנאשר את זה היום למרות שלא שלחנו הודעה מראש כי זה לא היה בידינו.
יעקב ליצמן: תעש – אין שום בעיה.
ניסן סלומינסקי: אני רוצה להתחיל עם הנושא.
ניסן סלומינסקי: מי מציג את כל הנושא?
ניסן סלומינסקי: מאיר.
ראובן ריבלין: אין פה נציג האוצר?
<טמיר כהן: הוא המשנה ליושב-ראש - - -
<קריאה: רשות החברות.
ניסן סלומינסקי: הסעיף הוא אישור דרך הפרטת חברת התעשייה הצבאית בע"מ ("החברה") – לפי סעיף 59ב(ח) לחוק החברות הממשלתיות.
יעקב ליצמן: אל תגיד לי שאתה הולך לקרוא את כל ההסכם.
ניסן סלומינסקי: אני מקווה שהם לא ירצו לקרוא את זה?
ראובן ריבלין: זו לא תקנה ולא צו.
יעקב ליצמן: אנחנו לא מאשרים הסכמים, אנחנו מאשרים כסף.
ראובן ריבלין: זו ההעברה אין שום צורך.
ניסן סלומינסקי: לפני שנאשר נרצה קודם כול לשמוע את המתווה כולו, להבין אותו, לשמוע את ההסכמות של כל הצדדים ואחר-כך להבין מה אנחנו נדרשים לאשר.
ניסן סלומינסקי: בתוך זה אני מציע שתכלול גם את הנושא של עשות אשקלון עם כל מה שכרוך בזה, וגם הייתי מאוד מבקש שאתה או מישהו מהחברה יסבירו את הנושא, חלק מההסכם שנראה כמו מה שנקרא "פנסיה תקציבית" או דברים מהסוג הזה.
ניסן סלומינסקי: תנו קצת פירוט והסבר.
<מאיר שמרה: אני משנה למנכ"ל רשות החברות הממשלתיות.
<מאיר שמרה: בערך לפני חודש, חודש וחצי, אני חושב שהצגנו פה מצגת מאוד ענפה ובפירוט רב לגבי דרך ההפרטה - - -
משה גפני: אם אתה יכול להתחיל מההתחלה, לפני שנתיים, היה מעניין.
<מאיר שמרה: יש פה היסטוריונים טובים ממני, אני מניח שהם יסכימו לעשות את זה.
יעקב ליצמן: הוא רוצה את התקופה שלו.
ראובן ריבלין: הלוא הם כתובים על ספר דברי הימים.
ראובן ריבלין: גפני, אל תחשוש.
ראובן ריבלין: חביבי, התקופה שלך תיזכר.
ראובן ריבלין: יהיו כאלה שישכחו אותם, אותך לא.
ניסן סלומינסקי: רובי, אל תדאג, כבר שכחו וחתמו.
ניסן סלומינסקי: לא אותו, את כולנו.
ניסן סלומינסקי: הרי חתמו על ההסכם באוצר, אפילו לא היינו בעניין.
ראובן ריבלין: הוא היה בתקופה מאוד קשה.
ניסן סלומינסקי: אבל עכשיו.
ראובן ריבלין: יושב-ראש הוועד היה אומר: גישרו פה על פערים משמעותיים ביותר.
ניסן סלומינסקי: כתיבת ההיסטוריה היא אכזרית, תדע.
משה גפני: בערב סוכות הייתי צריך לבוא להצביע ואורי אריאל בא להצביע נגד.
משה גפני: כדאי לזכור את זה.
<אבי פלדר: אבל זה עבר.
משה גפני: ישבתי אתו בחדר, הוא ניתן לשכנוע.
משה גפני: הבעיה שעכשיו הוא מוקף.
ניסן סלומינסקי: אתה עוזר לו לא לשכוח.
ניסן סלומינסקי: במקום לקרב, אתה מרחיק.
משה גפני: קריאות הביניים שלי הסתיימו.
ניסן סלומינסקי: במקום לקרב אתה מרחיק אותו.
<מאיר שמרה: קיצורו של דבר, אנחנו מבקשים לאשר שלושה נושאים שכרוכים וקשורים בהפרטת תעש.
<מאיר שמרה: הראשון שבהם זה אישור דרך הפרטת חברת תעש לפי חוק החברות הממשלתיות.
<מאיר שמרה: השני שבהם זה אישור צו החברות הממשלתיות (הכרזה על אינטרסים חיוניים למדינה בתעש מערכות בע"מ), התשע"ד-2013, לפי סעיף 21א(א) לחוק יסודות הכנסת ולפי סעיף 2(ב) לחוק העונשין, בהתייחס לאותן הוראות צו שהפרתן מטילה אחריות פלילית.
<מאיר שמרה: הנושא השלישי זה אישור השקעת בעלים בחברה, בהתאם לסעיף 10 לחוק החברות הממשלתיות לצורך יישום פרישה מיידית של עובדים כחלק מהמלך להבראת החברה, בהתאם לפנייה שמצורפת בפניכם פה, ואנחנו מדברים על סכום של 2.48 מיליארדי שקלים, כאשר מתוכם לטובת רשת הביטחון בהרשאה להתחייב, 766 מיליון שקלים, כ-1.5 מיליארד לטובת פרישה של 1,170 עובדים.
<מאיר שמרה: כל המהלך הזה הוא חלק מתהליך ההבראה/הפרטה של תעש.
<מאיר שמרה: אם יש צורך לחזור על עיקרי מבנה התהליך, נעשה זאת.
ניסן סלומינסקי: תחזור על עיקרי הדברים.
<מאיר שמרה: למעשה אנחנו מתעדים להפריט את תעש לקראת סוף 2015, כאשר עד אז יפרשו במסגרת התהליך הזה כ-1,170 עובדים.
<מאיר שמרה: במקביל, נסדיר את מבנה ההון של החברה.
<מאיר שמרה: יצרנו ביחד עם משרד הביטחון ותעש הסכם רכש חמש-שנתי, שבעיקר מטפל בנושא של קווי התחמושת הכבדה, כדי לייצר מהלך עסקים בשנים הקרובות ואפשרות לתעש להמשיך לפעול כעסק חי.
<מאיר שמרה: אנחנו מייצרים הפרדה בין התחייבויות עבר לפעילות העסקית העתידית בדרך זו שאנחנו מקימים את תעש כחברה חדשה הנקראת "תעש מערכות".
<מאיר שמרה: בשנה הקרובה נבצע את כל המהלך של הפרדת הנכסים וההתחייבויות והעברת העובדים לתעש חדשה שנקראת "תעש מערכות".
<מאיר שמרה: במקביל, יחידה מסווגת תישאר ותיקרא "חברת תומר".
<מאיר שמרה: היא תישאר כחברה ממשלתית באחריות מערכת הביטחון והכוונה היא בתעש מערכות, למעט אותה פעילות שאנחנו מוציאים החוצה, לבצע את ההפרטה שלה, בתקווה שזה ייקח לא יותר מסוף 2015.
<מאיר שמרה: זאת הכוונה.
<מאיר שמרה: מה שאנחנו מבקשים לאשר זה כמו שאמרתי, האחד, על-פי חוק, את דרך ההפרטה - - -
ניסן סלומינסקי: מה יהיה בהפרטה הזאת?
ניסן סלומינסקי: האם לתעש מערכות יהיו חובות?
ניסן סלומינסקי: דבר, שנדע.
<מאיר שמרה: אמרתי שיש הפרדה בין התחייבויות עבר לפעילות העסקית העתידית.
<מאיר שמרה: ברגע שאנחנו יוצרים חברה חדשה, המדינה, כחלק מהסדרת ההון של אותה חברה, מבצעת - -
ראובן ריבלין: היא לוקחת תחת עצמה את החובות.
ניסן סלומינסקי: אני יודע, אבל שיסביר.
<מאיר שמרה: - - מחילה של החובות, שזה 2.7 מיליארד, למעט הסכום שאנחנו מדברים עליו עכשיו.
<מאיר שמרה: עד היום יש הצטברות של כ-2.5 מיליארד שקל ואנחנו מוחלים על החוב והופכים אותו להון מניות.
<מאיר שמרה: החברה הזאת תקבל ארבעה מתחמי קרקע - - -
משה גפני: למה הופכים אותו?
<מאיר שמרה: הופכים אותו להון מניות, השקעת בעלים.
<מאיר שמרה: החברה הזאת תקבל את מתחמי הקרקע הנדרשים לפעילות העסקית שלה, אותם המתחמים שדיברנו עליהם.
ראובן ריבלין: זו לא מחילה.
ניסן סלומינסקי: אותן קרקעות שהיום תעש יושבת עליהן יישארו אצל תעש מערכות?
ניסן סלומינסקי: רובי, אני יודע.
<מאיר שמרה: רובי, זה שאלות מנחות.
<מאיר שמרה: אנחנו כבר רגילים לזה.
ניסן סלומינסקי: רובי, זה שאלות מנחות.
ניסן סלומינסקי: תחשבו שאתם צריכים לשכנע אותנו ללכת להפרטה.
<מאיר שמרה: כל התהליך של ההפרטה של תעש נעשה בכוונת מכוון, כדי לא למכור פה פלטפורמה של פעילות נדל"נית או פעילות כזאת או אחרת שלא קשורה לפעילות העסקית היצרנית.
<מאיר שמרה: ולכן הקרקעות שאנחנו קוראים להן בשפה המקצועית "קרקעות עודפות", שלא נדרשות לייצור הכנסה - -
ראובן ריבלין: הם מחזירים אותן למדינה.
<מאיר שמרה: - - כמו למשל רמת השרון, מחזירים למדינה, לפי ההסכמים שנחתמו עם הנהלת החברה בידיעת העובדים ובהסכמת העובדים.
ראובן ריבלין: אני רוצה לתקן.
ראובן ריבלין: זאת אומרת, אין כאן מחילת חובות, אלא יש הסכמה הדדית שהמדינה מוותרת על החוב.
ראובן ריבלין: לעומת זאת, אתם לא עומדים על כך שיש לכם זכויות בקרקעות שאתם לא צריכים להן כדי לנהל את המערכת הפעילה של החברה עצמה.
<מאיר שמרה: רק תזכור שאני מהמדינה, לא - - -
אלעזר שטרן: כשאתה אומר שאתם לא צריכים את הקרקעות - - -
ראובן ריבלין: יש פה ויתור הדדי, כדי שלא לעשות אותם אלטרואיסטים, זאת אומרת, פתאום המדינה מוותרת.
ראובן ריבלין: המדינה מוותרת, ובצדק, פעמים היא לא מוותרת, ובצדק, וסגן השר בזמנו, יצחק כהן, עמד על כך פה בוועדה עצמה בצורה מפורטת יותר.
ראובן ריבלין: פה יש הבנה והסכמה לגבי ויתורים הדדיים על טענות כאלה ואחרות ופטירת החברה מכל אותן חובות עבר שהמדינה לוקחת על עצמה ובלי תמורה, עם תמורה.
ראובן ריבלין: תעש מסתפקת באותן קרקעות שלהן היא זקוקה כדי להפעיל את המערכת.
ניסן סלומינסקי: רובי, אני רוצה לשמוע את המדינה, את הממלכה אומרת את הדברים.
ראובן ריבלין: שיאמר כן, אז זה בסדר.
ראובן ריבלין: אני אומר "האומנם?", אתה תאמר "כן", הכול יהיה בסדר.
<מאיר שמרה: האומנם?
<מאיר שמרה: תעש כחלק מהמהלך הזה של פינוי הקרקעות שיושבות במרכז, מה שנקרא, "האורבני", עד שנת 2020 אמורה לעבור וצריכה לעבור בהתאם להסכמות שהתגבשו לרמת בקע שבנגב.
<מאיר שמרה: כחלק מהתהליך הזה גם נחתמו הסכמים עם תעש, עם מערכת הביטחון, עם כלל הגורמים שמאפשרים למשרד הביטחון לתכלל את כל האירוע של ביצוע המעבר לנגב, סטטוטוריקה וכל מה שכרוך בזה, כדי שהמהלך הזה יבוצע.
<מאיר שמרה: אני מזכיר ואומר שאמרנו גם בפעם הקודמת שאנחנו נהיה פה שוב, בוועדת הכספים, שזה כרגע עוד לא הגיע לכדי מעשה, כדי לאשר לפחות עוד חצי מיליארד שקל של מימון ביניים עד למועד ביצוע ההפרטה, שאנחנו מדברים על סוף 2015.
<מאיר שמרה: צריך לזכור שתעש מתנהלת בשנים האחרונות בגירעון תזרימי.
<מאיר שמרה: המטרה של ההפרטה הזאת זה לייצר יציבות, אבל ייקח זמן עד שזה יקרה, ומחילת החובות לא יוצרת שום אירוע תזרימי חדש, לכן אנחנו צריכים לתמוך בתעש, לפחות בפרק הזמן הקרוב, בתקווה שתעש תצליח לשגשג.
<מאיר שמרה: ואנחנו סמוכים ובטוחים שבאירוע הזה היא תצליח לשגשג ולא תצטרך להגיע כל שני וחמישי לפה, ונוכל לצאת לדרך בשעה טובה.
משה גפני: למה זה לקח כל כך הרבה זמן, מעבר למה שנדרש על דבר פשוש מבחינת הזמן?
משה גפני: לא שהבעיה פשוטה, הבעיה מאוד מורכבת, אבל זה לקח יותר זמן ממה שאמרתם בהתחלה.
משה גפני: הרבה יותר זמן.
ראובן ריבלין: היה משא-ומתן עם העובדים, שלא היה פשוט.
משה גפני: העובדים ישבו פה ואמרו: אנחנו הסכמנו.
משה גפני: המדינה באה לפה וקבעה זמן פחות או יותר מתי זה יקרה, וזה לא קרה.
ראובן ריבלין: העובדים הסכימו אחרי שהסכימו אתם.
ניסן סלומינסקי: הבעיה האחרונה היתה משרד הביטחון.
משה גפני: זו לא הבעיה האחרונה, זו הבעיה שהיתה כל הזמן – איפה הכסף.
ניסן סלומינסקי: היא גם הבעיה האחרונה שנשארה שהיה צריך להתחייב - - -
משה גפני: זו גם שאלה מנחה.
משה גפני: מי משלם את זה בסוף?
ניסן סלומינסקי: מאיר, אני מציע שתדבר יותר פתוח - -
<מאיר שמרה: אני מדבר פתוח.
ניסן סלומינסקי: - - במקום שיישאלו השאלות וזה ייקח כפליים זמן - - -
ראובן ריבלין: לא צריך לשאול שאלות.
ניסן סלומינסקי: צריך לשאול.
ניסן סלומינסקי: אתה לא יכול לאשר דבר כזה כוועדה בלי שאתה יורד לעומק, לפחות מפני הכבוד, שלא לדבר על זה שיש גם שאלות.
משה גפני: זו הפרטה של חברה מאוד גדולה עם הרבה מאוד עובדים.
ניסן סלומינסקי: כמה המדינה משקיעה בכל הפרויקט הזה כדי להביא להפרטה?
<מאיר שמרה: קודם כול, אני אדבר בכמה מילים על מערכת ההסכמים שחתמנו לאחרונה עם העובדים, וגם זה היה לאחר משא-ומתן מאוד-מאוד ממושך, רצוף משברים, עליות ומורדות.
<מאיר שמרה: לא משנה עכשיו מי אשם, מי לא אשם, זה לקח זמן, אתם יודעים.
<מאיר שמרה: כבוד היושב-ראש הקודם זוכר שהייתי פה בפסח שלפני פסח, והוא שאל אותי, ואמרתי שעד פסח - - -
משה גפני: לא בפסח שלפני פסח, בפסח לפני שנתיים.
<מאיר שמרה: זה היה לפני שנתיים.
<מאיר שמרה: אז אמרתי: עד פסח זה ייחתם, ואנחנו נהיה פה.
<מאיר שמרה: בדיוק לאחרונה נזכרתי.
<מאיר שמרה: רציתי לשחזר מתי היה הפסח הזה, אם זה היה בשנה שעברה או לפני שנתיים, ונזכרתי שזה היה לפני שנתיים שאמרתי שעד פסח הכול ייגמר.
<מאיר שמרה: לפני חודשיים הייתי פה, ואמרתי שבתוך שבועיים הכול ייגמר, ואיציק יהודה חלק עלי, והוא כנראה צדק, הוא ידע למה זה לא נגמר אז.
<מאיר שמרה: עכשיו זה נגמר.
ניסן סלומינסקי: הנקודה היתה שהודיעו לכם שיותר לא יעבירו כספים פה לנושא.
ניסן סלומינסקי: יצחק, לא העבירו - - -
<מאיר שמרה: אני אומר לא בציניות: ועדת הכספים היתה שושבין מאוד-מאוד מרכזי לכל התהליך הזה, תמכה בו בוועדות משנה כאלה ואחרות, שי חרמש ואחרים, בקדנציה הקודמת וגם בקדנציה הזאת.
<מאיר שמרה: אני חושב שצריך להסיר את הכובע בפני הנחישות, הרצינות והרצון לתרום, גם מבחינת האווירה החיובית וגם מבחינת סד הזמנים והאילוצים שהכנסתם אותנו אליו, ואני מניח שזה תרם.
<מאיר שמרה: יכול להיות שבלי זה, זה היה קורה בפסח בעוד שנתיים.
<מאיר שמרה: אני רוצה רק להודות לכם ולברך אתכם.
<מאיר שמרה: מבחינת מה שאני אגיד, קשה לי לכסות הכול, כי כבר היינו כמה פעמים, אבל אני אנסה לנחש מה תשאלו.
<מאיר שמרה: יש פה מערכת של ארבעה הסכמים: הסכם המעטפת שמקבע את מחויבות העובדים להפרטה, מעבר תעש לחברה חדשה, מעבר לנגב, הסכם לפרישה מיידית של כ-1,200 עובדים, שאומנם בתנאים מיטיבים.
<מאיר שמרה: לכל מי ששאל, מדובר - - -
ניסן סלומינסקי: האם תוכל לפרט מה התנאים?
<מאיר שמרה: מדובר בתנאים של משכורת אחרונה לעומת התקנון האחיד, ורק הדלתה בין התקנון האחיד לזה, לסך כול העובדים, אני מניח שהיא 600 מיליון שקל תוספת פלוס מינוס.
ראובן ריבלין: תוספת לפיטורים של העובדים, של אלה שיפרשו.
<מאיר שמרה: הסכם הרפורמה שנחתם ב-2005 קובע תקנון אחיד, כשזה למעשה מיצוע של שלוש שנים לפי נוסחה כשחלק זה שלוש השנים האחרונות וחלק התקופה הקודמת, מ-2005, כאשר מה שניתן פה לעובדים זה בהתאם לתקדים של אותם הסכמים שנחתמו עם העובדים גם לאחר הרפורמה, הסכמים קודמים.
<מאיר שמרה: היה תקדים שהעובדים, מבחינתם בצדק, נאחזו בו, באמירה שמה שהיה הוא שיהיה, ולדבר הזה כבר הסכמנו.
ניסן סלומינסקי: מה הסכמתם?