GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אבי פלדר: העובדים האלה בין 2002 ל-2006 הורידו 11% משכרם כשהמצב היה קשה, ואני מדבר כאן כאיש עובדים, אבל אלה אנשים שעובדים אתי בחברה.
<אבי פלדר: ואת זה צריך להביא בחשבון, וזה מה שהוועדה ראתה לנגד עיניה.
<אבי פלדר: מ-2007 לא היה הסכם שכר בחברה הזאת.
<אבי פלדר: אין קידומים בחברה הזאת.
<אבי פלדר: העובדים שיוצאים לפנסיה – נשאלה השאלה למה משכורת אחרונה.
<אבי פלדר: המשכורת האחרונה של חלק מהעובדים היא משכורת לא ראויה.
<אבי פלדר: ומה שנעשה פה זה תיקון עוול קטן של הרבה מאוד שנים.
<אבי פלדר: 40,000 שעות כוח-אדם עוזבים את החברה.
<אבי פלדר: צריך להביא את זה בחשבון.
<אבי פלדר: זה לא פשוט.
<אבי פלדר: מצד שני, יש לנו הזמנות בהיקף של מיליארדי שקלים מחוץ-לארץ.
<אבי פלדר: המותג IMI בחוץ-לארץ זה מותג חזק ביותר.
<אבי פלדר: אנחנו עובדים במזרח, אנחנו עובדים בדרום אמריקה, בארצות-הברית, באירופה.
<אבי פלדר: זה מותג חזק.
<אבי פלדר: יש לנו היקף הזמנות של 5 מיליארדי שקלים, שאותו צריך לממש.
<אבי פלדר: בתנאים שניהלנו את החברה הזאת, בשנים האחרונות, זה נס שהחברה הזאת הצליחה לממש את מה שהיה, וזה הרבה מאוד הודות גם למשרד האוצר, למשרד הביטחון ולוועדה, אבל - - -
ראובן ריבלין: זה לא נס, המדינה נתנה הכול.
<אבי פלדר: הכסף תמיד הגיע בשנייה האחרונה, היה קשה מאוד לממש את זה.
יעקב ליצמן: קודם כול, זה נס שהממשלה נותנת.
<אבי פלדר: הממשלה היתה גם בעלים, גם רגולטור וגם לקוח, את זה צריך להביא בחשבון.
<אבי פלדר: זה קומפלקס ובעיה מבנית מאוד בעייתית.
<אבי פלדר: ואנחנו מדברים על 2 מיליארדי שקלים בשנה מכירות שאפשר להגדיל אותן.
<אבי פלדר: החברה הזאת היא חברה עסקית.
<אבי פלדר: בצד פעילות ההפרטה גם היתה פה פעילות עסקית שהתנהלה לאורך כל השנים, ואת זה צריך לממש, כי זה נכס של מדינת ישראל, ואת הנכס הזה צריך למנף.
<אבי פלדר: מה שעושה הוועדה היום היא ממנפת נכס של מדינת ישראל.
<אבי פלדר: זה מה שאני חושב.
ניסן סלומינסקי: אודי.
<אודי אדם: בהנחה שאתם מאשרים לנו את זה היום, אני חושב שזו החלטה חשובה, שכולם ייהנו ממנה.
<אודי אדם: זו חברה טובה.
<אודי אדם: בהנחה שהאחריות היא על האישור שלכם, האחריות של הביצוע היא שלנו, של החברה, אני ממליץ בעוד שנה לעשות מעקב, שלא תהיה פה אופוריה שהכול סגור.
<אודי אדם: בעוד שנה לראות איפה אנחנו עומדים.
<אודי אדם: בעוד שנה לדעתי נהיה כבר באמצע המכרז.
<אודי אדם: עד אז המכרז יצא, ובעוד שנה תוכלו לדעת באיזה כיוון ומי הולך לרכוש אותה, מתי היא תעבור לנגב, עם כמה דברים היא תעבור לנגב, ואז אפשר יהיה לראות את סך כל התועלות.
<אודי אדם: מגיעה פה תודה לכולם.
<אודי אדם: אי-אפשר פה למנות את כולם, מההסתדרות, ארגון עובדים שהוא ארגון אחראי, הוא לא קיבל מה שלא מגיע לו.
<אודי אדם: אני לא מספיק זמן בחברה בשביל להיות נציגם.
<אודי אדם: בסוף הבגרות והאחריות של כולם הביאו להסכם שהוא הסכם טוב ויביא את החברה הזאת להישגים.
<אודי אדם: חשוב להגיד שלחברה הזאת יש נכסים שהם מוקדי ידע של מדינת ישראל.
<אודי אדם: זה לא איזה סתם חברה שמפריטים אותה.
<אודי אדם: לא לחינם לא רצו להפריט אותה כל השנים, ואני חושב שזה ייתן ערך מוסף למדינת ישראל, ויש פה הרבה תועלות.
<אודי אדם: אגב, למה שאמר חבר הכנסת ריבלין.
<אודי אדם: החברה תרד לנגב כי זה חלק מההסכמים.
ניסן סלומינסקי: בצלאל, אתה כנציג משרד הביטחון רוצה לומר משהו?
<בצלאל טרייבר: הדבר היחיד שאני יכול לומר שזה שיתוף פעולה לא פשוט, תוך כדי הרבה מאוד אילוצים.
<בצלאל טרייבר: לקחנו על עצמנו נתחים של תעסוקה ושל עיסוק כדי להבטיח שהמערכת הזאת אכן יכולה להתקיים ולהתממש, ולכן לקחנו על עצמנו את תפקיד האינטגרציה של כל הפעולה של המעבר דרומה, שהיא לא ממשימותיו של משרד הביטחון, אבל אנחנו חושבים שזה חיוני מאוד למהלך כולו, ולכן לקחנו את זה על עצמנו.
<בצלאל טרייבר: זו סוגיה אחת מאוד מרכזית.
<בצלאל טרייבר: סוגיה שנייה היא מערך התכנון שלקחנו על עצמנו, תכנון המקרקעין, כולל זה של רמת השרון.
<בצלאל טרייבר: אנחנו מאמינים שזה יביא את ההכנסה הנדרשת, וכמו שמישהו פה ציין, הרבה מעבר לעלויות שצוינו כאן.
<בצלאל טרייבר: בסופו של דבר יש פה מהלך מתואם, ומכאן ואילך, בהנחה שזה יוצא מכאן ומאושר על-פי כל הכללים ועל-פי כל החלקים שהוגשו על-ידי האוצר, אפשר לנוע קדימה לא בדיבורים, אלא בעשייה של ממש.
<בצלאל טרייבר: בשביל זה אנחנו כאן, בשביל לבצע את המהלך הזה בפועל יחד עם כל הגורמים שהיו שותפים להסכמה.
ניסן סלומינסקי: אתם תלוו אותו עד הסוף?
<בצלאל טרייבר: אנחנו נלווה אותו עד הסוף.
ניסן סלומינסקי: עד הסוף הטוב, אני מתכוון.
<בצלאל טרייבר: לקחנו על עצמנו את האינטגרציה עד המימוש.
<בצלאל טרייבר: זה חלק מההסכמים.
<בצלאל טרייבר: אני נוהג לקיים הסכמים.
ניסן סלומינסקי: איציק, אתה רוצה לומר משהו?
ניסן סלומינסקי: החתן המכובד בעניין.
<יצחק יהודה: כבוד היושב-ראש, לפי הדברים שנאמרו פה, גם על-ידי משרד האוצר וגם על-ידי הנהלת תעש עכשיו, כנראה שעשיתי הסכם לא טוב, הייתי צריך לבקש יותר עם כל המחמאות האלה.
<יצחק יהודה: אני רואה את הכותרות בעיתונים מחר בבוקר, ויופיעו מספרים של 3 מיליארד, 4 מיליארד, 5 מיליארד.
<יצחק יהודה: אלה יהיו הכותרות - -
ניסן סלומינסקי: יופיעו מספרים יותר גבוהים.
<יצחק יהודה: - - או עלות עובד תעש בפרישה יהיה 1.3 מיליון.
<יצחק יהודה: אלה הכותרות.
<יצחק יהודה: בשום מקום לא יוזכר שבמשך 12 שנה – בהסכם של המגזר הציבורי ב-2009 עובדי תעש לא קיבלו, בהסכם ב-2011 של ה-7.25, הם לא קיבלו.
ניסן סלומינסקי: אתה היית אז יושב-ראש ועד העובדים?
<יצחק יהודה: הייתי יושב-ראש ועד העובדים.
<יצחק יהודה: היינו חברה במצב כלכלי לא טוב, כך שלא יכולנו לקבל את זה.
<יצחק יהודה: בנוסף, תוספות השכר – יושב-ראש האגף לאיגוד מקצועי דיבר על הפרש של 20% בתוספות השכר.
<יצחק יהודה: עם התעשיות הביטחוניות המקבילות לנו, אנחנו נמצאים באותו קו פחות או יותר.
<יצחק יהודה: גם בתעשייה האווירית וגם ברפאל הפער של השכר הרבה יותר גבוה, מכיוון שהם מקבלים גם קידומים בכל שנה או בכל שנתיים בשכרם, כך שכל הכתבות כמה כסף מוציאים על העובדים וכל עובד ילך עם 1.3 מיליון שקלים הביתה, הוא לא הולך עם הסכומים הללו, זו העלות הממוצעת של עובד.
<יצחק יהודה: אם עשיתי פילוח ובדקתי מתוך 1,210 עובדים שעוזבים את החברה ב-14 החודשים הקרובים את מספרי הפנסיות שהם יוצאים אתה, עשיתי חישוב של פנסיה נטו, אז, רבותי, 60% מתחת ל-6,000 שקל נטו אחרי 35 שנות עבודה.
<יצחק יהודה: המספרים בדוקים, אבל זה לא יהיה כתוב בשום מקום.
<יצחק יהודה: אני כיושב-ראש ארגון עובדי תעש יכול להגיד שהתחלנו באמת עם הרב ליצמן את הוועדות, המשכנו עם הרב גפני, שבא לא רק חג אחד, בא יותר מחג אחד, אבל היושב-ראש הנוכחי, ניסן, אני רוצה להודות לך על הדחיפה האחרונה שנתת.
<יצחק יהודה: אני חושב שבלי זה לא היתה יכולה לקרות ההפרטה הזאת.
<יצחק יהודה: אני חייב להודות פה להרבה מאוד אנשים, לחברי הכנסת ששיתפו פעולה לאורך כל הזמן, שהבינו ש-3,500 עובדים לא יכולים ללכת בלי משכורות.
<יצחק יהודה: הייתי במאבק אדירים, כי מצד אחד אני הולך בניגוד לאידיאולוגיה שלי לגבי הפרטת החברה, אני צופה שנתנו מספיק הגנות לעובדים שנשארים בחברה, גם עם המעבר לנגב וגם עם הרוכש הקטן.
<יצחק יהודה: אגב, הרוכש מתחייב לכבד את ההסכמים הקיבוציים, כמובן חמש שנים מיום ההפרטה, וזה גם הישג בפני עצמו.
<יצחק יהודה: אני לא חושב שהיינו מצליחים להגיע להישג הזה בלי יושב-ראש האגף לאיגוד מקצועי.
<יצחק יהודה: אני מציין גם את עפר שהתחיל את התהליך הזה, אבל מי שליווה אותנו יום-יום זה יושב-ראש האגף לאיגוד מקצועי, שהוא יושב-ראש ההסתדרות הבא, ואני מאוד-מאוד מקווה שהוא יביא הסכמים מכובדים כמו שהוא הביא את ההסכם הזה.
<יצחק יהודה: פרט לזה, הנהלת תעש שיתפה פעולה.
<יצחק יהודה: אני מאוד מקווה שהנהלת תעש תדע להוציא את הערמונים מהאש ולנצל את ההזדמנות הזאת כדי להבריא את החברה ולא לעשות טעויות, ובעבר היו טעויות, בהנהלות אחרות שהיו בתעש.
<יצחק יהודה: לצערי היו כמה תוכניות הבראה שכשלו.
<יצחק יהודה: אני מאוד מקווה שהיא תצליח לעשות את זה ורק בשיתוף פעולה עם העובדים, כי כבר הוכח שכאשר יש שיתוף פעולה עם העובדים זה מביא להצלחת החברה ולפריחתה.
<יצחק יהודה: אני צריך להזכיר ולציין, כי זה לא עלה פה, וחלק מהנוכחים כנראה שלא זוכר, אבל חברה בת שלנו, עשות אשקלון, היא ביחד בחבילה הזאת של ההפרטה.
<יצחק יהודה: זה הוזכר על קצה המזלג.
ניסן סלומינסקי: ביקשתי שייתנו טיפה יותר הסבר.
<יצחק יהודה: זו חברה מאוד מצליחה.
ניסן סלומינסקי: לא בנושא הזה, בנושא המשפטי, כי אני מבין שזה עוד דורש החלטת ממשלה או ישיבה של הדירקטוריון, אז תן הסבר טיפה כדי שנדע.
<יצחק יהודה: אבי ניסנקורן הזכיר את זה שבחודש האחרון היתה תקלה, וזאת תקלת עשות.
<יצחק יהודה: אני מקווה שהתגברנו עליה.
<יצחק יהודה: יש התניה קטנה שבינתיים לא יכולים לצאת למכרז כל עוד העניין של עשות לא יסודר, וזה יסודר כנראה בימים הקרובים.
יצחק כהן: מה התקלה?
ניסן סלומינסקי: צריך החלטת ממשלה.
יצחק כהן: צריך לטפל בנושא של עשות שייחתמו ההסכמים כמו שצריך.
יצחק כהן: ולא, בינתיים אי-אפשר לעשות את - - -
יצחק כהן: גם משם מופרשים עובדים?
<יצחק יהודה: כ-90 עובדים, פרישה מיידית מהחברה, וכמובן ברשת הביטחון יש להם רשת בדיוק כמו לתעש.
ניסן סלומינסקי: צריכה להיות החלטת דירקטוריון, שעוד לא התקבלה, או החלטת ממשלה, או שתיהן?
<מאיר שמרה: אני אסביר.
<מאיר שמרה: אנחנו מבקשים, ובימים הקרובים נגיש תיקון להחלטת ההפרטה לגבי חברת עשות אשקלון שתוגדר גם היא כחברה בהפרטה, שזה יאפשר לנו ביתר קלות לבצע את המהלך הזה.
<מאיר שמרה: זה לא משנה את דרך ההפרטה של תעש, לכן מבחינתנו זה משהו מאוד טכני, שיעזור לנו להתקדם ברמה של אישור ההסכמים בעשות אשקלון.
ניסן סלומינסקי: האם זה תלוי בממשלה או בדירקטוריון של עשות?
ניסן סלומינסקי: אם זה תלוי בממשלה, אז העסקה תתבצע.
ניסן סלומינסקי: אם זה תלוי בדירקטוריון של עשות, יכול להיות ששם פתאום יחליטו אחרת וזה יכול לעכב את כל העסקה.
<מאיר שמרה: הדירקטוריון אישר אתמול.
<אבי פלדר: הוא אישר אתמול בערב את המהלך.
ניסן סלומינסקי: עכשיו זה עובר להחלטה רק בממשלה.
<יצחק יהודה: בכל אופן, זו לא מסיבת סיום.
<יצחק יהודה: אני מקווה שעדיין יהיו מסיבות.
<יצחק יהודה: אני רוצה לציין את עובדי התעשייה הצבאית, שלאורך כל התקופה הזאת, עם עיכובים של משכורות, נתנו את דמם, תרתי משמע, למען ביטחון מדינת ישראל.
<יצחק יהודה: אל תשכחו את זה.
<יצחק יהודה: לא מזמן רצו שאני אעשה כתבה על נושא של חולי הסרטן בתעשייה הצבאית, על הפצועים בתעשייה הצבאית.
<יצחק יהודה: אמרתי שבשלב זה אני לא עושה שום דבר עם הנושא הזה.
<יצחק יהודה: העובדים עבדו יום ולילה ללא תוספות שכר, והם ידעו שהם עושים משהו ציוני.
<יצחק יהודה: חשובה מאוד הנקודה הזאת.
<יצחק יהודה: צריך להעריך מאוד את עובדי התעשייה הצבאית, אלה שפורשים ואלה שנשארים ויש להם עתיד.
<יצחק יהודה: אני מקווה שיהיו גם קליטות של אנשים צעירים חדשים בחברה הזאת, כדי שהחברה הזאת תהיה אור לכל עם ישראל.
<יצחק יהודה: אני מאוד-מאוד מודה לכל חברי הוועדה הזאת, ועדת הכספים, כל ועדות הכספים, לכל מי שנטל חלק.
<יצחק יהודה: אני מאוד-מאוד מודה בשם ציבור עובדי התעשייה הצבאית.
<יצחק יהודה: תודה רבה לכם.
ניסן סלומינסקי: אבי, אתה רוצה לומר מילות סיום?
<אבי ניסנקורן: אני חושב שההסכם הזה הוא הסכם מאוזן בסופו של דבר והוא הסכם טוב, קודם כול לעובדים, ובמסגרת שנוצרה הוא טוב לחברה וטוב למדינה.
<אבי ניסנקורן: יש בו אלמנטים חשובים של מעבר לנגב ושל פינוי קרקעות.
<אבי ניסנקורן: זה מוכיח גם דבר אחד, שהדרך להגיע לרפורמות היא דרך ההסכמה.
<אבי ניסנקורן: אפשר לקצר ולחסוך הרבה כסף אם חותכים מייד לדרך ההסכמה.
<אבי ניסנקורן: אני חושב שמאבקים מייצרים עלויות נוספות למדינה בסופו של דבר.
<אבי ניסנקורן: בסופו של דבר כולנו אזרחים - - -
ניסן סלומינסקי: תרשה לי להוסיף שזה לא רק בהסכמי עבודה, תמיד הדרך הנוחה יותר להגיע להסכמים היא נכונה בשאר תחומי החיים.
<אבי ניסנקורן: אני מדבר על התחום שלי.
ניסן סלומינסקי: הוא אמר שהדרך הנכונה ביותר בהסכמי עבודה זה להגיע להסכמה ולא למאבקים.
ניסן סלומינסקי: אמרתי שזה נכון בכל התחומים.
עפר שלח: אתה ואני – יש דבר שאנחנו לא מסכימים עליו?...
ראובן ריבלין: אני חושב שמשיח יבוא.
<אבי ניסנקורן: היושב-ראש הזכיר לפני זה את חברת החשמל, אני אומר באחריות שאם רוצים לעשות רפורמה מוסכמת בחברת החשמל, אפשר בתוך חודשיים, בתוך שלושה, להגיע לרפורמה מוסכמת בחברת החשמל, אפשר גם בתוך שלוש שנים.
<אבי ניסנקורן: התוצאה דרך אגב, אני לא חושב שמישהו משלה את עצמו, תהיה אותה תוצאה אחרי שלושה חודשים ואחרי שלוש שנים.
ניסן סלומינסקי: כמו בשח-מט.
<אבי ניסנקורן: גם אני חושב שארגון העובדים היה מאוד אחראי וראה פה את המכלול, ובאמת לא היו מאבקים.
<אבי ניסנקורן: ההנהלה היתה מאוד אחראית.
<אבי ניסנקורן: וגם אני מודה לחברי הוועדה, לכולם, על שהובילו את זה, עזרו להוביל את זה, לוועדה הנוכחית ולוועדה הקודמת.
<אסף אשר: התחלנו בגילוי נאות, גם נסיים בגילוי נאות.
<אסף אשר: הייעוץ המשפטי של המשרד שנמצא פה אתנו, אמר לנו שמספיק ההחלטה הזאת על מנת להעביר את הכספים לעשות.
<אסף אשר: כפי שאתם יודעים עשות היא ב-15% מוחזקת על-ידי הציבור, ולכן הכסף שהועבר עבור פרישת העובדים ישמש ויגיע בסופו של דבר גם לידי הציבור.
<אסף אשר: זה חשוב לדעת.
<אסף אשר: עמדת החשב הכללי בעניין שזה לא משהו שאמור לעכב את ההפרטה, כי זו איזו נקודה במכלול ההסכמים שכבר נחתמו.
<אסף אשר: כשנגיע לטיפול בעשות, זה משהו שנצטרך לתת עליו את הדעת.
ניסן סלומינסקי: אמיר, אתה רוצה להגיד עוד מילת סיום?
<אמיר אדרי: לא.
<אמיר אדרי: תודה.
ניסן סלומינסקי: תמו הדוברים.
ניסן סלומינסקי: חברי חברי הכנסת, האם מישהו רוצה לומר משהו?
משה גפני: זה לא יוסיף הרבה, אבל העובדים בתעשייה הצבאית באמת גילו אחריות רבה.
משה גפני: זה דבר שצריך ללמוד ממנו.
משה גפני: היו הרבה ויתורים של העובדים כפי שנאמר קודם.
משה גפני: אני אומר בוודאות, אילולא האומץ של ועד העובדים, והמציאות הזאת שהעובדים הסכימו לוותר, החברה היתה סגורה היום והמצב היה הרבה יותר גרוע.
משה גפני: לכן אני מאוד משבח את ועד העובדים, אני משבח את ההנהלה של החברה, שעשתה כל מה שנדרש בעניין הזה, אני משבח את ההסתדרות, את משרדי הממשלה – לשם שינוי אני משבח מאוד – שבסופו של דבר הם עשו את העבודה.
משה גפני: וזאת אחת הדוג
משה גפני: מאות שהכנסת יכולה לתרום באופן אמיתי, בגלל התפקיד של ועדת הכספים.
משה גפני: אני משבח אותך בעניין הזה, שאין המצווה נקראת אלא על שם גומרה, אני משבח את הרב ליצמן בהיותו יושב-ראש ועדת הכספים וגם בתקופה שלנו, שעשינו את העבודה, גם חבר הכנסת לשעבר שי חרמש שעמד בראש ועדת המשנה, טמיר, כמנהל הוועדה שליווה את זה כל הזמן, היו קשיים שלפעמים כמעט התייאשנו, והמציאות בסופו של דבר היא שיש ההסכם הזה.
משה גפני: זה לא משוש חיינו, זה לא תקדים למשהו אחר, יכול להיות שבחברות אחרות נרצה שיהיה הסכם כזה ולא נצליח בגלל ועד עובדים.
משה גפני: אני באופן עקרוני לא אוהב הפרטות כמו רבים מחברי הוועדה, אבל זה מחויב המציאות וטוב שזה נעשה.
משה גפני: אני משבח את כולם, אני שמח על זה שההסכם הזה מסתיים.
יעקב ליצמן: למה לא יכלו לגמור את זה לפני שש שנים?
עפר שלח: כמי שהגיע לעסק הזה קצת מאוחר, כי לא זכיתי להיות בוועדה בהנהגתם של חברי הכנסת גפני או ליצמן - - -
משה גפני: צריך זכות לזה...
עפר שלח: לא כולם זוכים.
עפר שלח: ביקרתי בתעש, נפגשתי עם ועדי העובדים שלה.
עפר שלח: אין ספק שהעובדים שאנחנו מדברים עליהם הם עובדים שרווחתם עכשיו, כשהם יעזבו את תעש, צריכה להיות לנגד עינינו באופן מאוד-מאוד ברור, ולא להציג אותם כמי שמקבלים פה זכויות יתר.
עפר שלח: אלה עובדים שנתנו הרבה מאוד שנים בעבודה ביטחונית מן המעלה הראשונה, חלקה כרוכה בתנאים בריאותיים לא פשוטים וכן הלאה, זה ברור.
עפר שלח: אבל צריך להגיד ששאלת התקדים, שגם עלתה מהדברים שלך, היא שאלה שאנחנו צריכים לזכור אותה לנגד עינינו.
עפר שלח: אין ספק שכל המהלך של הפרטת תעש צריך לקרות.
עפר שלח: צריך לקרות, אני חוזר ואומר בלי קשר לסוגיית הקרקעות, הוא צריך לקרות כי גם ההיסטוריה מלמדת אותנו שחברות כאלה בסופו של דבר הפכו להיות יותר בריאות, יותר מצליחות, והמדינה ואוצר המדינה וביטחון המדינה הרוויחו מהדברים האלה.
ראובן ריבלין: ברובן.
עפר שלח: שאלת התקדים שבה לוקחים פנסיה צוברת והופכים אותה מכוח גישור, ופה צבעו את זה בכל מיני צבעים, אבל הופכים אותה מכוח גישור לפנסיה תקציבית – וממה מחשבים את זה ואיך מחשבים את זה ויש פה תוספות גם אחרי גיל הפנסיה וכן הלאה – היא שאלה כשנבוא לדון בדברים הבאים.
עפר שלח: ואני מאוד מקווה בהמשך לדברים, חבר הכנסת גפני, שלוועדת הכספים תהיה תמיד מעורבות בעניין הזה, כי אנחנו באמת מייצגים אינטרס ציבורי מובהק, גם את זה אנחנו צריכים לזכור.
עפר שלח: כי הרי יבואו – בואו לא נשלה את עצמנו – יבואו ויגידו: בתעש קיבלו כך וכך, ויבואו ויגידו את אותם נימוקים גם חברה כזאת או אחרת, ולא ננקוב פה בשמות, גם היא במצב שהיא זולגת כסף, ואנחנו באים לפה אחת לכמה זמן וצריכים לאשר מאות מיליונים אחת לכמה חודשים, שמצטברים למיליארדים במהלך השנה, והנה זה שווה לאוצר המדינה וזה שווה כך וזה שווה כך, ובסוף אנחנו יוצרים מצב שיש פה הבחנה בין השוק הציבורי לשוק הפרטי שהיא גם קשה.
עפר שלח: מה חושב לו אדם שנמצא בשוק הפרטי?
עפר שלח: הוא נמצא בפנסיה צוברת, אף אחד לא יהפוך לו אותה לסוג של תקציבית בצורה כזאת או אחרת, ואם החברה שלו תיכשל לא יקרה הדבר הזה.
עפר שלח: צריך להגיד את זה בעודנו מאשרים, ומאשרים ברצון, את ההסכם הזה, ומאשרים אותו לעובדים הנכונים, שמגיע להם וכן הלאה, צריך להגיד גם את הדבר הזה ולזכור אותו, ולו למען הפרוטוקול.
יעקב ליצמן: צריך לזכור את הדסה.
משה גפני: כשאתה הולך לאשר היום.
ראובן ריבלין: תודה רבה, אדוני, בהמשך לדבריהם של גפני ושלח אני רוצה לומר שהנסיבות הן שקובעות את הדרך שבה מתנהל העניין וגם את תוצאותיו.
ראובן ריבלין: אין דבר שאינו משמש דוגמה ואינו סימן דרך לשאר אזרחי ישראל.
ראובן ריבלין: ובלי כל ספק שההסכמים שאנחנו מאשרים היום וכתוצאה מהם גם את ההעברה המאפשרת את ההפרטה, הם דברים שבעתיד לבוא יכולים אנשים לבוא ולומר ולהיאחז במאבק שנעשה פה – המאבק שנעשה פה, ניגוד האינטרסים ומכלול האינטרסים שחייב אותנו לעקוב אחרי סידורים שונים ומשונים, אשר כולם הביאו לידי גיבוש עניין זה.
ראובן ריבלין: צריך לבוא ולומר שכל אחד יכול לבוא ולומר: זה תקדים, זה סימן דרך.
ראובן ריבלין: עם זאת, אנחנו אומרים לפרוטוקול, כל דבר נדון לפי נסיבותיו.
ראובן ריבלין: אם יהיה מצב שבו הנסיבות יהיו דומות בדיוק למצב – אני עדיין בטראומה של פינוי תעש מירושלים.
ראובן ריבלין: אני מודיע לכם, הייתי פה ונתתי ידי לדבר שלאחר מכן גרמתי עוול לאנשים.
ראובן ריבלין: אני לא סוציאל דמוקרט, אדוני ההסתדרות, עם זאת, אני באמת דואג לאנשים, ואנשים לא חשוב אם הם במעמד כזה או במעמד אחר, לפי הגדרתם הם אנשים, ואנחנו צריכים לדאוג להם – שידע כל העולם שהדבר הזה בא לידי גיבוש על-פי נסיבותיו וכל דבר ייבחן על-פי נסיבותיו.
ראובן ריבלין: כמובן אין דבר שהוא לא דוגמה.
ראובן ריבלין: אני מברך את יושבי-ראש ועדות הכספים לדורותיהם על כך שהם יצרו פה, שלח, מעמד לוועדת הכספים של ועדה חוקרת, כפי שהיא בסנאט, כפי שהדברים היום מתפתחים גם לגבי ועדת החוץ והביטחון, ואני מקווה שנצליח לגבש מעמד כזה של הכנסת מול המערכת הממשלתית, באמת לתועלת המדינה.
יעקב ליצמן: יושב-ראש הוועדה.
ראובן ריבלין: יושבי-ראש הוועדה, כל אחד קורץ ועל-פי סגנונו וכולם טובים ומעולים ויודעים את התורה.
ראובן ריבלין: אני רוצה רק רוצה לגמור את ההלל על עבודתכם ולברך.
ראובן ריבלין: אני חושב שעשינו פה דבר שהוא גם צודק, גם מועיל, ואני מקווה שהחזון של ראשי החברה לעתיד, של האלוף שרואה בעוד עשר שנים מפעל אדיר, גם יתגשמו.
ראובן ריבלין: אבל גם אם חלילה יתעכב היום וייקח קצת יותר זמן, אני שלם לגמרי עם ההסכם שאנחנו מאשרים פה היום, וברכה לעובדים אשר נלחמו וגם ויתרו.
ראובן ריבלין: הם דוגמה ליכולת להגיע להבנה תוך שמירה והקפדה.
ניסן סלומינסקי: עוד מישהו, ליצמן, רב יצחק?
יצחק כהן: נאחל להם בהצלחה.
יצחק כהן: יש להם עוד דרך ארוכה, זו רק תחילת הדרך.
אלעזר שטרן: גם אנחנו כמובן מצטרפים לברכות.
יצחק כהן: המכשיר החדש הזה להפוך פנסיה צוברת לסמי-תקציבית, זה מכשיר שהשולחן הזה עוד יידרש אליו.
עפר שלח: אגב, הוא לא חדש.
עפר שלח: אתה יודע שהוא בצה"ל, מרגע שצה"ל עבר - - -
יעקב ליצמן: אבל לא גילו את זה בכל מיני בעיות.
עפר שלח: זה פשוט עוד לא הגיע, זה יקרה ב-2029, אבל זה יגיע.
עפר שלח: אתה תהיה פה ב-2029, אני לא.
ראובן ריבלין: 03 – אתה יודע מה הם היו עושים?
ראובן ריבלין: אלה האנשים שעליהם היתה בנויה המדינה.
ניסן סלומינסקי: אני רוצה במשפט או שניים לברך על האירוע.
ניסן סלומינסקי: זו שמחה גדולה, ואני מתנצל, תכננו לעשות אותו חגיגי, והסברתי בהתחלה.
ניסן סלומינסקי: באמת ראינו פה שיתוף פעולה.
ניסן סלומינסקי: אני לא יודע מה קורה בחדרים הקטנים, אבל ראינו שיתוף פעולה מדהים בין כל אותם גופים, בין החברה וראשיה והעובדים, ההסתדרות, משרד הביטחון, רשות החברות, משרד האוצר.
ניסן סלומינסקי: ראינו עבודה משותפת עם בעיות שיש, אבל לפחות החליטו שאנחנו גומרים בהסכם סביב השולחן.
ניסן סלומינסקי: זה היה מסובך מאוד.
ניסן סלומינסקי: דבר ראשון, מגיע יישר כוח עצום לכל הגופים שהזכרנו, וכל אחד תרם את חלקו, כל אחד דאג לחלק במשוואה, אבל בסך הכול גם דאגו לכל המשוואה שתסתיים בסופו של דבר בהסכם טוב.
ניסן סלומינסקי: אני רוצה להודות גם לחברי, גם לשני יושבי-הראש הקודמים, וודאי לוועדות הכספים הקודמות, לחברי פה שנכנסנו לעובי הקורה וננסה לעשות את זה גם בנושאים אחרים, רק הסעיף הבא כבר מזמן לנו את העניין.
ניסן סלומינסקי: ננסה גם בדברים אחרים, בין אם זה קשור לוועדה, בין אם זה פחות קשור, ננסה להיכנס לזה כדי ללחוץ לגמור דברים, לא למשוך דברים, כי מתברר שזה כמו בשח-מט, מי שמכיר – יש לך אינטואיטיביות למהלך, אבל אתה מתחיל לחשוב, אחרי חצי שעה שאתה חושב אתה עושה את המהלך הראשון שחשבת עליו, אז יכולת לעשות את זה כבר בהתחלה ולהרוויח הרבה מאוד.
ניסן סלומינסקי: צריך ללחוץ שלא יתבזבז הרבה זמן ויתיזו הרבה דמים תרתי משמע, אלא להיכנס, לגמור עד שיוצא עשן לבן.
ניסן סלומינסקי: אני רוצה מאוד לשבח גם את חברי.
יעקב ליצמן: האם אפשר לצרף את הדסה לתעש?
ניסן סלומינסקי: נגיע להדסה.
ראובן ריבלין: כל דבר נדון לפי נסיבותיו.
ניסן סלומינסקי: אני אומר גם לחברי, למרות שכולנו מגיעים ממפלגות שונות, אולי מתפיסות עולם שונות בהרבה מאוד נושאים, בנושא הזה ראינו, אולי כמו בעוד הרבה נושאים אחרים, שלא הנושא המפלגתי דיבר מגרונם של החברים.
ניסן סלומינסקי: לא הנושא הפוליטי, אלא לגופו של עניין.
יצחק כהן: כמו בכל הנושאים.
ניסן סלומינסקי: אמרתי שבעוד הרבה נושאים אחרים.
ניסן סלומינסקי: יש כאן ממש תמימות דעים בעניין, וזה גם לתפארת ועדת הכספים וגם לתפארת חברי באופן אישי.
ניסן סלומינסקי: אני רק רוצה להדגיש שתי נקודות.
ניסן סלומינסקי: א', אנחנו מבינים שזה לא ישמש כתקדים באופן קבוע לדברים אחרים שיגיעו, אלא כל נושא לגופו.
ניסן סלומינסקי: דבר שני, אומנם אנחנו היום מרימים כוסית, נאשר את זה בעזרת השם, אבל זה לא תם, זה תהליך ארוך, נצטרך להיות עם אצבע על הדופק ולעקוב אחרי זה שנה אחר שנה, אולי בכל חצי שנה, כדי לשמוע מכם דיווח.
ניסן סלומינסקי: נראה איך שזה יתקדם, אולי בהתחלה בכל חצי שנה, ואם זה ילך טוב, בכל שנה, כדי לוודא שהעסק הזה מתקדם, וגם אם יתעוררו חילוקי דעות, תשבו בחדר סגור, ייגמר העניין ותתקדמו הלאה, שחס ושלום זה לא יתפוצץ, ואז יהיה אסון.
ניסן סלומינסקי: שוב, יישר כוח לכולם.
ניסן סלומינסקי: עכשיו נעבור לחלק המשפטי כדי לאשר את זה.
ניסן סלומינסקי: רק שנבין מה שאנחנו צריכים לעשות מבחינה משפטית.
ניסן סלומינסקי: דבר ראשון, אנחנו צריכים לאשר את הנייר שיש לכל חברי, של רשות החברות הממשלתיות, זה אישור דרך הפרטת חברת התעשייה הצבאית בע"מ ("החברה") לפי סעיף 59ב(ח) לחוק החברות הממשלתיות.
ניסן סלומינסקי: האם לכל חברי יש הנייר הזה?
ניסן סלומינסקי: אנחנו צריכים להצביע.
ניסן סלומינסקי: עכשיו צריך לאשר, ופה אני מפחד שיש לנו הפתעה, את צו החברות הממשלתיות (הכרזה על אינטרסים חיוניים למדינה בתעש מערכות בע"מ), התשע"ד-2013.
ניסן סלומינסקי: את זה צריך להקריא.
ראובן ריבלין: את כל זה?
יצחק כהן: 51 עמודים.
<שלומית ארליך: מה פתאום, לא 51 עמודים.
ניסן סלומינסקי: רק זה.
ניסן סלומינסקי: זה 18 עמודים.
ניסן סלומינסקי: רבותי, אין לנו ברירה, שלא ניחשף אחר-כך למצב שלא עשינו משהו על-פי מה שצריך להיות והכול יכול להתמוטט אם מישהו פתאום יגיש אני לא יודע מה.
ניסן סלומינסקי: אין לנו ברירה, צריכים להקריא את זה.
יעקב ליצמן: האם זה פיליבסטר לסעיף הבא?
ניסן סלומינסקי: לא, אמרתי שזה לא פיליבסטר.
משה גפני: דווקא היועצת המשפטית אמרה.
יעקב ליצמן: היא שותפה לזה.
ניסן סלומינסקי: רבותי, יש לנו כמה שלבים, אין מה לעשות.
יעקב ליצמן: כמה זמן זה ייקח?
ניסן סלומינסקי: האוצר צריך להקריא את זה.
<מאיר שמרה: להקריא את מה?
ניסן סלומינסקי: להקריא את צו החברות הממשלתיות.
<מאיר שמרה: להקריא את כל הצו?
<מאיר שמרה: ממתי עושים דבר כזה?
<מאיר שמרה: הוא מונח בפניכם.
יעקב ליצמן: רוצים לעשות פיליבסטר.
ניסן סלומינסקי: מאיר, מקובל עלינו הייעוץ המשפטי שלנו, מה שהוא אומר, כדאי לשמוע.
ניסן סלומינסקי: יש כאן יועצים משפטיים שחושבים שלא צריך לקרוא?
ניסן סלומינסקי: למרות שמי שיקבע בסופו של דבר זה הייעוץ שלנו, אבל ראיתי שגם היועצות האחרות עשו עם הראש שצריך להקריא.
ראובן ריבלין: אני אומר לך, חייבים לקרוא.
ראובן ריבלין: אחרת, פתאום יבוא חבר כנסת ויאמר "לא ידעתי".
ראובן ריבלין: יש ידיעה קונסטרוקטיבית אם מקריאים.
ניסן סלומינסקי: לא רק חברי כנסת, ודאי לבג"ץ, ודאי להמון דברים.
ניסן סלומינסקי: רחל.
<רחל שפיצר-ליבנה: אני קוראת, אני קוראת.
<רחל שפיצר-ליבנה: צו החברות הממשלתיות (הכרזה על אינטרסים חיוניים למדינה בתעש מערכות בע"מ), – התשע"ד - 2013 בתוקף סמכותנו לפי פרק ח'2 לחוק החברות הממשלתיות, התשל"ה - 1975 (להלן - החוק), באישור ועדת השרים לענייני הפרטה, בהתייעצות עם רשות החברות הממשלתיות, ובאישור ועדת הכספים של הכנסת לפי סעיף 21א(א) לחוק יסוד: הכנסת ולפי סעיף 2(ב) לחוק העונשין, התשל"ז-1977, אנו מצווים לאמור: הגדרות 1.
<רחל שפיצר-ליבנה: בצו זה – "אבטחת מידע" – שמירה על מידע מסווג או נושא מסווג וכן מניעת פגיעה בכל אחד מאלה; "גורם ישראלי" – כל אחד מאלה: (1) לגבי יחיד – מי שהוא אזרח ישראל ותושב ישראל; (2) לגבי תאגיד – חברה שהתאגדה כדין בישראל לפי חוק החברות, אשר הניהול השוטף שלה ומרכז עסקיה הם בישראל (בפסקה זו - תאגיד ישראלי), ושמתקיים בה אחד מאלה: (א) היא חברה שכל אמצעי השליטה שבה מוחזקים בלעדית בידי מי שהוא אזרח ישראל ותושב בה או בידי תאגיד ישראלי, אשר מתקיימים בו תנאי פסקת משנה זו; (ב) היא חברה ציבורית, אשר מי שאינו אזרח ישראל ותושב בה אינו מחזיק בשליטה בה, במישרין או בעקיפין והשליטה מוחזקת בה, במישרין, בידי אזרחי ישראל ותושביה בלבד או שהשליטה מוחזקת במישרין בידי תאגיד ישראלי שמתקיימים בו תנאי פסקת משנה (א).
<רחל שפיצר-ליבנה: "גורם מוחזק" – תאגיד שמרכז עסקיו בישראל, שהמבקש שולט בו - - -
<שלומית ארליך: פה נכנס תיקון שתיווסף המילה "בו".