GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דב חנין: נוכח הדברים שלך שהם באמת חשובים על כמה רופאי משפחה חשובים וחיוניים בוודאי בפריפריה, השאלה שנותרה לנו לבירור היא רק איך עושים את זה באופן מעשי.
דב חנין: אתה גם ציינת – ואני לגמרי מצטרף לדבריך – שצריך לברך את ההסתדרות הרפואית ואת דוקטור אידלמן על המהלך המאוד מאוד מסובך והאמיץ שהם עשו לקידום הרפואה בפריפריה אבל עכשיו הכדור עובר אליכם ואת המהלך הזה אתם צריכים להשלים באמצעות עידוד לאותן חוליות שעדיין לא זכו.
דב חנין: אנחנו מסכימים לכל מה שאמרת, אבל אנחנו רק רוצים לראות איך באמת הדברים האלה מתורגמים לשינוי אופרטיבי במציאות.
חנין זועבי: יש לי עוד שאלה.
ניסן סלומינסקי: אני רוצה שהוא יסיים את דבריו ואחר כך אני אתן את רשות הדיבור לחברי הכנסת.
<ארנון אפק: ברשותך, אני אשלים את דבריי ואני אענה לחבר הכנסת חנין.
<ארנון אפק: אני רוצה לומר עוד שתי מלים על נושא הרופאים.
<ארנון אפק: יש שינוי מאוד משמעותי במספרי הרופאים שמקבלים רישיון מדי שנה.
<ארנון אפק: בשנה שעברה קיבלו אישור להתמחות – רובם הגדול, המכריע, גם אחר כך מקבלים את רישיון הרפואה בישראל, וחבר הכנסת עפו אגבאריה יוכל לאשר זאת – והגענו למספר של 1,030 שזה הרבה מאוד בהשוואה למה שהיה בעבר.
<ארנון אפק: מתוכם כ-470 בוגרי הארץ והשאר בוגרי חוץ לארץ.
<ארנון אפק: רבותיי, אם 470 התחילו התמחות השנה, בלימודי שנה א' במדינת ישראל התחילו כבר 700.
<ארנון אפק: תראו את קפיצת המדרגה שאנחנו חווים בנושא הזה.
<ארנון אפק: ניר שיושב לידי יכול לומר לך שמינהל התכנון החדש שהוקם במשרד הבריאות, בהנחיית המנכ"ל, צופה שנגיע למקומות בהם נצטרך לחשוב איך פותחים עוד מקומות התמחות כי לא יהיו לנו מספיק במדינה.
<ארנון אפק: בנושא רפואת משפחה ועידודם, אני יכול להגיד לכם שיש כמה אספקטים כאשר אספקט אחד הוא כמובן האספקט של השכר.
<ארנון אפק: אני יכול לומר לכם, ויאשרו ידידיי רופאי המשפחה, שההסתדרות הרפואית דאגה לזה במסגרת ההסכמים ולכן היום בהחלט להיות רופא משפחה בתוך עולם הרפואה, זאת עבודה קשה, מספקת ובהחלט גם בצד הכלכלי יש יתרון.
<ארנון אפק: עובדתית, זה שהשנה התחילו כמעט מאה אנשים התמחות ברפואת משפחה, מה שלא ראינו משנת 2000 עד היום, אומר שהמקצוע הזה הוא לא רק יפה מקצועית אלא גם יש בו את התנאים הנדרשים ברמה הכלכלית.
סתיו שפיר: איזה תמריצים ניתנים היום או על איזה תמריצים אתם ממליצים כדי להביא את המתמחים האלה לפריפריה בדגש על מה שאמרה דוקטור שני?
<ארנון אפק: אני חושב שדוקטור אידלמן יוכל לענות יותר טוב, אבל יש תוספות שכר משמעותיות.
<ארנון אפק: דעו לכם שאם השכר של רופא בממוצע – אני נותן את המספרים הממוצעים – בעקבות ההסכם עלה ב-28 אחוזים, השכר בפריפריה עלה ב-43 אחוזים.
<ארנון אפק: זאת אומרת, היום משכורת בפריפריה היא הרבה יותר גבוהה מאשר המשכורת במרכז וטוב שכך.
סתיו שפיר: אנחנו מדברים על מתמחים או על רופאים?
<ארנון אפק: על הכלל.
ניסן סלומינסקי: דיברו למשל על המענק שרופאי המשפחה לא מקבלים ורופאים אחרים כן מקבלים.
ניסן סלומינסקי: אם דוקטור אידלמן סיכן את עצמו במלחמה הזאת ובסוף אתם לא תשלמו את מה שהוא עשה, יוצא שזה מפסיד ואלה לא מרוויחים.
ניסן סלומינסקי: הוא נלחם כל כך על הפריפריה וצריך להשלים את המהלך ולהביא לשם אנשים גם לבריאות הציבור.
סתיו שפיר: השאלה איך מביאים אותם וגם איך משאירים אותם לאורך זמן.
<ארנון אפק: זאת שאלה מאוד טובה והיא חוצה את עולם מערכת הבריאות.
<ארנון אפק: המשכורות היום משמעותית יותר טובות בפריפריה ויש לזה גם הגיון מסוים כי יכולת ההשתכרות הפרטית הרבה יותר נמוכה.
<ארנון אפק: לכן זה גם הגיוני אבל ההישארות בפריפריה – ואנחנו עושים מחקרים בנושא הזה ובודקים אצל הסטודנטים ואצל הרופאים מה ישאיר אותם בפריפריה - מעבר לכל דבר אחר זאת גם הסביבה.
<ארנון אפק: זאת לא רק רפואה אלא שיהיה מקום לבן/בת הזוג.
ניסן סלומינסקי: שיהיה חינוך, מעונות לילדים וכולי.
דב חנין: אנחנו לגמרי בעד שינוי סדר העדיפויות של הממשלה אלא שהמחלקה שלכם היא הבריאות.
סתיו שפיר: בגדול, לא הבנתי את ההמלצות שלכם ומה החשיבה ארוכת הטווח איך להביא את אותם מתמחים צעירים וגם להשאיר אותם בפריפריה לאורך שנים.
<ארנון אפק: פיתוח טכנולוגי של בתי החולים והפיכתם לבתי חולים מובילים גם מקצועית כדי שלמתמחה יהיה אופק.
<ארנון אפק: זה בדיוק המקום של מחלקה נוירו-כירורגית חדשה, אורתופדיה ומחלקות נוספות, מכון קרינה, MRI, זה הכול טכנולוגיות.
<ארנון אפק: כשרופא רואה מול עיניו שהוא יכול להגיע לפריפריה ולקבל שם הכשרה, אתה פותח בפניו את האופקים ואז יש לו גם איכות חיים של הפריפריה שלצערי אין לנו במרכז, ואני אומר זאת כמי שנוסע כל יום בפקקים.
ניסן סלומינסקי: אני רוצה לתת את רשות הדיבור לדוקטור בשארה שמנהל את בית החולים הסקוטי בנצרת.
<וואסים דביני: אני אתייחס.
<וואסים דביני: אני מנהל הכספים בבית החולים הסקוטי בנצרת.
<וואסים דביני: אנחנו בית חולים שהוא לא ממשלתי ולא קופתי.
<וואסים דביני: לפני שאני ניגש לעניין, תרשו לי להציע לא להציע שתייה מוגזת ורוויית סוכר ביום הבריאות בכנסת.
ניסן סלומינסקי: אני רוצה לגלות לך שאמרנו לעצמנו שנעשה מבחן.
ניסן סלומינסקי: שמנו גם את זה וגם את זה ואמרנו שאם הכול יישאר סגור וישתו רק מים, אתם צודקים.
ניסן סלומינסקי: נאה דורש נאה מקיים.
ניסן סלומינסקי: לפי הקולות ששמעתי כאן, אני מניח שהבקבוקים נפתחו ובקבוקי המים נשארו סגורים.
<פרופ' ארנון אפק: אם אלה חטאינו, תסלחו לנו.
חנין זועבי: בכנסת יש הרבה דברים שיותר מזיקים.
<וואסים דביני: נעבור לענייננו.
<וואסים דביני: קודם כל, אני באמת מברך ואנחנו עדים ורואים את העשייה שתיארו אותה פרופסור אפק ודוקטור אידלמן אלא שיש בעיה אחת והיא שאנחנו בנצרת בלשון המעטה לא מרגישים שותפים ובלשון קצת יותר חריפה – אנחנו מרגישים יתומים.
<וואסים דביני: כל מה שתואר, לצערי חל על בתי חולים ממשלתיים וקופתיים ולא נוגע אלינו.
<וואסים דביני: אדרבא, הסכמי הפריפריה דילגו עלינו ויצרו לנו בעיה רצינית ביחסי העבודה.
ניסן סלומינסקי: אתם בית חולים פרטי?
<וואסים דביני: אנחנו במעמד הדסה, לא עלינו.
<וואסים דביני: אם כן, ההסכמים יצרו לנו בעיה רצינית ביחסי עבודה וביכולת לגייס רופאים ומתמחים כי אנחנו לא מוגדרים כפריפריה לעניין השכר.
<וואסים דביני: אני רק אמחיש ואומר שארבעה בתי חולים סביב נצרת, כאלה שמרוחקים בין עשרה לארבעים קילומטרים מנצרת, כן מוגדרים כפריפריה והרופאים בהם מקבלים תוספת בסך 25 אחוזים.
<וואסים דביני: אם זה מעניין מישהו, זה בית חולים פוריה, נהריה, העמק והלל יפה.
דב חנין: למען הפרוטוקול, גיאוגרפית הם פחות מרוחקים, חלקם לפחות, ממרכז הארץ מאשר נצרת.
ניסן סלומינסקי: אני לא יודע איך הגדירו את חדרה כפריפריה.
עפו אגבאריה: ואת נצרת לא הגדירו כך.
עפו אגבאריה: עפולה פריפריה ונצרת לא פריפריה.
<וואסים דביני: הדרישה הראשונה שלנו היא כן להגדיר אותנו כפריפריה אבל זה בא עם עוד חלק או עם עוד דרישה כי כולם יודעים שאף בית חולים לא יכול לממן ממקורותיו העצמיים תשלום תוספת כזאת גדולה שיכולה להגיע לעשרה אחוזים מתקציבו.
<וואסים דביני: לכן רוב בתי החולים הפריפריאליים נמצאים בגירעונות אדירים שמכוסים על ידי משרד הבריאות.
<וואסים דביני: אני חושב שיש כאן מקום לחשיבה נוספת על אי שוויון במערכת הבריאות.
ניסן סלומינסקי: אם מגיעים להסכמים על תוספת של 25 אחוזים, משרד הבריאות או קופות החולים משלמות זאת או שזה נופל כנטל על בית החולים?
ניסן סלומינסקי: אם זה כך, מה עשינו?
<ארנון אפק: קודם כל, ההסכם המקורי הוא בין ההסתדרות הרפואית לבין המדינה והדסה ושירותי בריאות כללית.
<ארנון אפק: בתי חולים אחרים יכולים, וזה בסמכותם, לאמץ את ההסכם.
<ארנון אפק: איך מקבלים חזרה את הכסף?
<ארנון אפק: על ידי העלאת מחיר יום אשפוז.
<ארנון אפק: המודל הזה של העלאת מחיר יום אשפוז לוקח את העלויות במערכת.
<ארנון אפק: אכן יש בעיה.
ניסן סלומינסקי: מי קובע את התעריף הזה, אתם?
<ארנון אפק: יש ועדת מחירים במשרד האוצר שנעשית במשרד האוצר יחד עם משרד הבריאות.
ניסן סלומינסקי: אם יש סיכום על העלאת 25 אחוזים, האם כאשר אתם יושבים בנושא של חישוב התעריף, אתם לוקחים את זה בחשבון?
ניסן סלומינסקי: אתם מבינים שאתם או הקופות או מישהו צריך לממן את זה או שאתם משאירים את התעריף רגיל ובית החולים צריך לספוג את ההעלאה הזאת?
ניסן סלומינסקי: אין בית חולים שיכול לעשות זאת.
<ארנון אפק: זה כמובן נלקח בחשבון, אבל צריך להבין שכלל מערכת הבריאות סובלת ממחסור במשאבים ולכן כחלק מהמנגנונים, עת אנחנו נכנסים למנגנוני התשלום, האלפא והקייפ שנדונו בוועדה שלך – אתה זוכר עת דנו על הדסה – אותן בעיות חלות גם על בתי החולים.
ניסן סלומינסקי: הדיון היה ב-3:30 לפנות בוקר.
<ארנון אפק: יש כאן באמת בעיה קשה מאוד בכל בתי החולים בכלל במדינה ובדגש על בתי החולים הציבוריים-פרטיים שבאמת מתמודדים עם קשיים אדירים.
<ארנון אפק: מנכ"ל משרד הבריאות הדגיש את זה בדבריו.
<ארנון אפק: אתם צודקים שיש בעיה.
ניסן סלומינסקי: מה יהיה הפתרון?
ניסן סלומינסקי: את הבעיה אנחנו מבינים והסברת אותה יפה יותר מאתנו, אבל מה יהיה הפתרון?
<ארנון אפק: הנושא הזה כרגע נדון בוועדת השרה גרמן והוא חלק מהבעיות שנדונות היום.
<ארנון אפק: יש מחסור במשאבים במערכת הבריאות וצריך לראות את הדרך בה מתגברים.
עפו אגבאריה: מה המעמד של בית החולים לניאדו?
<ארנון אפק: כנ"ל.
<ארנון אפק: הוא יכול לאמץ את ההסכם.
עפו אגבאריה: הוא לא פריפריאלי אבל הוא גם לא ממשלתי ולא בקטגוריה של הדסה.
<ארנון אפק: הוא באותה בעיה.
<ארנון אפק: הוא כמו הדסה.
<ארנון אפק: יש כאן קבוצה של בתי חולים כמו הדסה, כולל לניאדו, כולל בתי החולים בנצרת, שיש להם בעיה אמיתית.
חנין זועבי: אבל לא מבחינים בין בתי חולים פרטיים שנמצאים בפריפריה ולכן הם מוענשים פעמיים – פעם כאשר המדינה לא נותנת את שירות הבריאות ואין פריסה של בתי חולים בצורה שוויונית, ומענישים אותם עוד פעם בכך שמגדירים אותם כפרטיים ואז מונעים מהם את כל התקציבים.
חנין זועבי: כלומר, המונח של בית חולים פרטי, אתה לא יכול להחיל על הפריפריה.
<ארנון אפק: בית חולים ציבורי פרטי.
חנין זועבי: כן, הוא ציבורי פרטי אבל כאשר אתה אומר פריפריה, אתה מגדיר אותה כתחום שיש לו צרכים מיוחדים ואתה צריך גם להחיל את התכניות האלה דווקא על בתי החולים שגם אם הם נופלים בתחום הציבורי פרטי, הם בפריפריה.
<ארנון אפק: ראשית, מה שאת אומרת הוא תמיד נכון.
<ארנון אפק: אנחנו משתדלים לסייע גם לבתי החולים הפריפריאליים ולסייע ולתמוך במכון צינתורים ובדברים נוספים שאנחנו נותנים ומכוונים ספציפית לפריפריה וגם לא רק לבתי החולים הממשלתיים אלא גם לבתי החולים הציבוריים פרטיים.
<ארנון אפק: את צודקת שהם קודם כל ציבוריים אבל גם בבעלות פרטית וצריך למצוא את הדרך לסייע גם להם.
חנין זועבי: הם קודם כל פריפריה.
חנין זועבי: הם משרתים יותר מ-300 אלף תושבים.
חנין זועבי: כמה תושבים אתם משרתים?
<וואסים דביני: 250 אלף.
ניסן סלומינסקי: אולי אני אשאל שאלה מקדימה.
ניסן סלומינסקי: מה המשמעות של בית חולים פרטי?
ניסן סלומינסקי: אם המדינה הייתה רוצה להפוך אותו לבית חולים ממשלתי או קופות החולים היו רוצות להפוך אותו לבית חולים של קופת חולים, הם היו מסכימים?
ניסן סלומינסקי: אני שואל אותם כדי להבין.
ניסן סלומינסקי: לגבי הדסה, אני יודע שנשות הדסה לא רוצות ואני גם הבנתי שהמדינה לא רוצה.
ניסן סלומינסקי: אני מנסה להבין שיש איזשהו גוף פרטי שמחזיק את בית החולים והוא רוצה להמשיך להיות הבעלים.
<וואסים דביני: ברור שהוא לא הבעלים של אסותא.
<וואסים דביני: הוא לא רוצה להרוויח ולשלם דיבידנדים.
<ארנון אפק: זה מלכ"ר.
<וואסים דביני: זה מלכ"ר שיש לו שליחות לטפל באוכלוסייה.
ניסן סלומינסקי: אני מבין, אבל הוא לא רוצה להיות לא ממשלתי ולא קופת חולים.
<וואסים דביני: זה אף פעם לא נדון.
<וואסים דביני: לדעתי אין אינטרס של המדינה כי זה רק יעלה לה יותר, אם היא תהפוך אותנו לממשלתי.
ניסן סלומינסקי: יש מישהו מקופת חולים?
ניסן סלומינסקי: לגבי הדסה, ישב כאן מנכ"ל של אחת מקופות החולים המכובדות ואמר שהם מוכנים לקחת את בית החולים ולהפוך אותו לבית חולים של קופת חולים.
ניסן סלומינסקי: לקופת חולים כללית יש שמונה בתי חולים.
ניסן סלומינסקי: השאלה אם אפשרות כזאת קיימת.
ניסן סלומינסקי: אני סתם שואל על עיוור ולא דווקא לגבי בית חולים נצרת כי זה יהיה אותו הדבר לגבי בתי חולים פרטיים אחרים.
ניסן סלומינסקי: זאת הזדמנות לנסות להבין את זה.
<וואסים דביני: לא שאלתי את הבעלים אבל אני אומר שאם אנחנו לא נטופל או הסוגיות שלנו לא יטופלו כמו שצריך, בסופו של דבר כנראה נבוא למדינה והמדינה תצטרך לקחת את המושכות.
חנין זועבי: עד עכשיו הם חוסכים מהמדינה.
<ארנון אפק: ברמה ההיסטורית, טרם קום המדינה, בהחלט היו הרבה מקומות בהם המיסיון וגופים דתיים תמכו והקימו בתי חולים לרווחת האוכלוסייה ועשו עבודה מאוד ראויה ונכונה.
ניסן סלומינסקי: בירושלים אין בית חולים של המדינה והיא לא השקיעה כלום.
ניסן סלומינסקי: כל ארבעת בתי החולים שהיו בירושלים, והיום יש שלושה, הם פרטיים.
חנין זועבי: כמעט כל בתי הספר לרפואה.
<ארנון אפק: עדיין המדינה תומכת גם בפיתוח שלהם.
<ארנון אפק: לגבי סוגיית הבעלות בין קופות חולים ובתי חולים, צריך לומר את האמת.
<ארנון אפק: יש על זה ויכוח רב שנים בין משרד הבריאות לבין משרד האוצר ויש יתרונות לכאן ולכאן.
<ארנון אפק: אין ספק שכללית מנהלת מאוד יפה את בתי החולים שלה אבל צריך לזכור שאינטגרציה אנכית ובעלות של קופת חולים על בתי חולים מקטינה את יכולת המטופל לבחור כי הוא מראש מופנה לאותם מוסדות.
<ארנון אפק: בעמדתי המקצועית - ואני כרגע מביע אותה - אני אינני תומך בדבר הזה.
<ארנון אפק: אני באמת מאמין בתחרות ובזכות האזרח לבחור באיזה בית חולים הוא יוכל לקבל טיפול.
<ארנון אפק: גם את זה צריך לשים על השולחן.
<ארנון אפק: בעלות אינטגרציה אנכית, יש לה יתרונות אבל יש לה גם חסרונות.
ניסן סלומינסקי: הוא יוכל לבחור באיזה בית חולים וגם באיזה רופא?
<ארנון אפק: בתוך בית חולים אין איסור על בחירת רופא אבל אני יכול להגיד לכם שבמערכת הממשלתית ושל קופת חולים, הרופאים שמטפלים הם רופאים מצוינים, טובים מאוד, ולא צריך לשלם לרופא ולא צריך שר"פ כדי לקבל טיפול רפואי במדינת ישראל.
ניסן סלומינסקי: לא שר"פ.
ניסן סלומינסקי: שאלתי על בחירה לא בשר"פ.
<ארנון אפק: אין אפשרות בחירת רופא אבל ברגע שאתה נרשם או לוקח תור במרפאת כתף, ברור לך שיטפלו בך המומחים לכתף.
<ארנון אפק: אין בבתי חולים יותר מדי כך שההתאמה היא בין סוג הטיפול ובמקצועיות של אותו רופא לבין זה.
<ארנון אפק: אני חושב שאנשים מקבלים טיפול מצוין ולצערי השר"פ הפך פתאום להיות חזות הכול ואנחנו לומדים על כל הקשיים והחסרונות שלו במה שקורה כרגע.
<ארנון אפק: אני מאוד מקווה שאנשים יוכלו לקבל את הרופא שהם רוצים בלי לשלם.
<ארנון אפק: זה לדעתי המודל היותר נכון.
<וואסים דביני: כדי לסיים בנימה אופטימית, אני רוצה להודות כי בנושא המענקים לפריפריה, אחרי משא ומתן ענף, בסוף בתי החולים בנצרת כן קיבלו והמתמחים מקבלים את המענק החד פעמי שמגיע לרופאי הפריפריה.
ניסן סלומינסקי: יושב ראש חטיבת רופאי בתי חולים כללית, דוקטור ישראל אייליג.
<ישראל אייליג: כבר לא.
<ישראל אייליג: אני סגן יושב ראש ההסתדרות הרפואית, אבל אני יושב ראש ועד הרופאים של בית חולים סורוקה.
ניסן סלומינסקי: משום מה רשמו אותך כיו"ר חטיבת רופאי בתי חולים כללית.
<ישראל אייליג: אני לא רואה את זה כפחיתות כבוד חס וחלילה.
<שלמה פשקוס: היושב ראש, אני רק רוצה לציין שנציג האוצר נמצא ומתנצל על ההגעה באיחור.
ניסן סלומינסקי: את החשבון נגיש לך בכל מקרה.
<שלמה פשקוס: עקב יום הבריאות התקיימו במקביל ישיבות של שלוש ועדות שדנו בנושא הבריאות.
<ישראל אייליג: במקרה במקצוע שלי אני רופא מרדים, מה שהיה עד לא מזמן מקצוע בהכחדה, לא במצוקה, וההסכם הזה עשה לו משהו.
<ישראל אייליג: אני גם רופא פריפריה.
<ישראל אייליג: אני רופא בבאר שבע.
<ישראל אייליג: אני אתן לכם מעט נתונים כי כאשר מדברים על משמעויות, לא תמיד מבינים.
<ישראל אייליג: בית חולים סורוקה היה בית חולים שבו סגרו מחלקות, משך ההמתנה בחדרי מיון היה שעות, למכונים ולחדרי ניתוח משך ההמתנה היה חודשים עד שנים.
<ישראל אייליג: ההסכם הביא לנו ב-2011-2013 כ-110 מתמחים חדשים.
<ישראל אייליג: לבית חולים שבמקור היה עם 500 וקצת והיום הוא 650 רופאים, זה שינוי אדיר של בית החולים.
<ישראל אייליג: בית החולים עדיין עמוס ביותר.
<ישראל אייליג: חלק בגלל – ואני אומר בזהירות – חבריי רופאי הקהילה שבגלל העומס האדיר עליהם, אין להם ברירה והם צריכים להפנות לחדר מיון מקרים שאולי לא היו מגיעים אם היו מספיק רופאים.
<ישראל אייליג: זה נכון שהם מופלים לרעה ביחס אלינו כי הם לא מקבלים וכאשר מדברים על מה יהיה לרופא כשהוא יהיה מומחה, באמת תהיינה הטבות.
דב חנין: אדוני היושב ראש, אני מקווה שנציג האוצר רשם את הנקודה הזאת כי השקעה ברפואת משפחה, כולל בפריפריה, זה גם חסכון כסף גדול.
דב חנין: אנא, תדאגו לתקציב המדינה כי אנחנו לא יכולים בלעדיכם.
<ישראל אייליג: אני מבטיח שאני לא מביא דבר שהוא חדש.
ניסן סלומינסקי: יש רשימה של דברים שאם הם יסכימו להשקיע בהם, נחסוך הרבה כי יהיו הרבה פחות חולים.
<ישראל אייליג: הבאתי נתונים מהנהלת בית החולים שלי.
<ישראל אייליג: בדרך כלל היו נקלטים בסורוקה בין 25 ל-30 רופאים חדשים בשנה, מתמחים.
<ישראל אייליג: ב-2011 – זאת השנה בה חתמנו את ההסכם – לקראת סופה, הגיעו עוד 12 מעבר למספר הרגיל.
<ישראל אייליג: זאת אומרת, התוספת הייתה 35 אחוזים.
<ישראל אייליג: בשנת 2012 התוספת עלתה לחמישים אחוזים.
<ישראל אייליג: בשנת 2013 הייתה מעט עצירה והסיבה היא מאוד פשוטה, כי בשנת 2013 לא היה ברור מה יהיה עם המענקים, האם הם יגיעו או לא יגיעו, מי יקבל ומי לא יקבל וכולי.
עפו אגבאריה: תשלום מס.
<ישראל אייליג: הבעיה קיימת אבל אני מדבר אם בכלל כולם יקבלו או לא.
<ישראל אייליג: לכן עוד פעם זה עצר אנשים מלבוא.
<ישראל אייליג: לכן שיהיה ברור שנושא המענקים והתוספות הוא חד משמעי בנפשה של מדינת ישראל.
<ישראל אייליג: דיברו על מחלקות שנפתחו.
<ישראל אייליג: שוב, האמירה מחלקה שנפתחה, זאת אומרת שמישהו לא שוכב במסדרון ליד השירותים והרופא התורן לא צריך לטפל ב-55 חולים שלחלק מהם הוא בכלל לא מגיע.
<ישראל אייליג: הרבה שנים אחורנית, במכתב סיכום היה כתוב שבשעה 6:00 בבוקר נמצא ללא רוח חיים.
<ישראל אייליג: לדעתי המטרה כאן היא לשבת ולדאוג לכך שהמענקים ימשיכו להגיע וימשיכו להגיע על פי הצורך.
<ישראל אייליג: יש לנו מאבק קבוע עם משרד האוצר.
<ישראל אייליג: משרד האוצר נתקע ב-75 מיליון, זה מה שכתוב בהסכם אבל בהסכם גם היה כתוב שאם יישאר עודף כסף, יעבירו אותו למטרות אחרות.
<ישראל אייליג: בפועל אנשים מגיעים למקצועות במצוקה, אנשים מגיעים לפנימית, לכירורגיה, לפתולוגיה, לאונקולוגיה.
<ישראל אייליג: לצערי הרב לא יעזור כמה נהיה נחמדים, כולנו נצטרך את זה.
<ישראל אייליג: ההבדל בין לחכות שבועיים או שנתיים הוא אדיר.
<ישראל אייליג: לכן הוועדה הזאת לדעתי ולטעמי צריכה לדאוג לכך שהמטרות להביא רופאים, גם סיעוד וגם אחרים, לפריפריה צריכות להיות על סדר היום ולא לרדת ממנו.
ניסן סלומינסקי: שלמה, שמענו את הדברים.
ניסן סלומינסקי: אנחנו רוצים שיצא משהו מהדיון הזה ויכול להיות שמתוך זה גם נקיים דיון מיוחד בנושאים ספציפיים.
ניסן סלומינסקי: בוא תאמר לנו אתה מה האוצר אומר.
ניסן סלומינסקי: אני לא יודע אם שמעת את כל הדברים שהעלו כאן אבל בעיקר בולט מאוד הנושא של הפריפריה כשמצד אחד באמת זה גרם לקפיצה גדולה מאוד, כלומר, התוספות עזרו, אבל יש את רופאי המשפחה שהם בחזית הראשונה ומהווים את קו ההגנה הראשון.
ניסן סלומינסקי: דרך רופא המשפחה אנחנו מורידים עומס מבתי החולים אבל רופאי המשפחה לא מוגדרים ולא מקבלים הטבות.
ניסן סלומינסקי: תן לנו את דבר האוצר בשלב הזה ואחר כך נראה.
<שלמה פשקוס: לא הייתי בכל הדיון.
<שלמה פשקוס: אני אציין את התפיסה המשותפת למשרד הבריאות, למשרד האוצר ולהסתדרות הרפואית לגבי חיזוק הרפואה הציבורית וחיזוק הרפואה הציבורית בפריפריה.
<שלמה פשקוס: הממשלה, והאוצר שותף לכל הפעולות, עשתה ועושה הרבה מאוד דברים כדי לחזק את הפריפריה.
<שלמה פשקוס: ציינו כאן את מענקי הרופאים ואני יכול לציין שלהערכתי אנחנו עומדים בתשלומי מענקים באזור של ה-400 מיליון שקלים משנת 2011, אז נחתם ההסכם, שזה הרבה מעבר למה שתוכנן בעת חתימת ההסכם.
ניסן סלומינסקי: יש איזו מגבלה שזה ייעצר בשלב מסוים?
<שלמה פשקוס: בהסכם יש מגבלה של כסף, למיטב זיכרוני כשבעים מיליון שקלים בשנה.
<לאוניד אידלמן: 75 מיליון שקלים בשנה לתשע וחצי שנים.
ניסן סלומינסקי: אם אתם רואים שיוצא יותר כסף, זה אומר שזה מצליח ולכן אתם צריכים לעודד את זה.
ניסן סלומינסקי: אם היית אומר לי שיצאו רק מאה מיליון שקלים, אני הייתי מודאג כי זה לא הצליח, אבל אם זה מצליח וזה טוב, צריך לעודד את זה.
ניסן סלומינסקי: תמשיכו, אל תעצרו ושלא יהיה מצב שמשהו נעצר בגלל שאין כסף.
ניסן סלומינסקי: זה כסף קטן ביחס למה שחוסכים.
<שלמה פשקוס: עד היום לא עצרנו, למרות שחרגו מהכסף.
<שלמה פשקוס: הכסף הוא ברמה שנתית ולמרות שחרגו מהכסף, לא עצרנו.
<שלמה פשקוס: לגבי ההמשך.
<שלמה פשקוס: יש ועדה שאמורה לנהל את כל הנושא של המענקים והיא תתכנס בשנת 2014.
ניסן סלומינסקי: מי הוועדה?
<שלמה פשקוס: ועדה משותפת למשרד הבריאות, להסתדרות הרפואית ולאוצר.
<לאוניד אידלמן: לוועדה הזאת אין כסף נוסף.
<לאוניד אידלמן: לכן הנושא הזה חשוב מאוד ותודה לכבוד היושב ראש על שהעלית את הנושא.
<ישראל אייליג: בכל שנת 2013 לא נתנו כסף לחבר'ה של 2012.
<ישראל אייליג: ב-2013 עוד לא קיבלו את הכסף ויקבלו אותו בהמשך.
<ישראל אייליג: 12 קיבלו אותו לפני שלושה חודשים ובהסכם כתוב שצריך לשלם את הכסף תוך חודשיים מהרגע שהבן אדם התחיל לעבוד בפריפריה.
<ישראל אייליג: ב-2013 יש ירידה במספר הפונים.
ניסן סלומינסקי: זה נכון שהעיכוב מתחיל להיות כי אתם מתחילים לראות שזה רץ מהר מדי?
<שלמה פשקוס: יש בעיה עם כל סוגיית המענקים.
<שלמה פשקוס: לנושא הוגדר איזשהו תקציב והוא חורג משמעותית מהתקציב.
<שלמה פשקוס: הנושא הזה נדון בעבר.
<מיכל שני: מהו התקציב?
<שלמה פשקוס: כ-75 מיליון שקלים בשנה.
<לאוניד אידלמן: כ-75 מיליון שקלים והוא כבר הגיע ל-120 מיליון שקלים.
<לאוניד אידלמן: מבחינה זאת האוצר עשה צעד גדול כשנתן ללא הגבלה אבל עכשיו ההגבלה תהיה הגבלה כוללת.
ניסן סלומינסקי: שלמה, אכן עשיתם משהו שלא בטוח שהוא יצליח או לא.
ניסן סלומינסקי: המגמה הייתה לעזור ולהביא את הרופאים לפריפריה.
ניסן סלומינסקי: פתאום מתברר שזאת הצלחה לא רגילה.
ניסן סלומינסקי: אני אומר לכם שאני נדהם מההצלחה.
ניסן סלומינסקי: זאת הצלחה לא רגילה גם לפי המספרים שנאמרו כאן ובטח יש להם ביטוי בצד הכספי, אבל סימן שכאן עשיתם צעד שהוא צעד מצליח.
ניסן סלומינסקי: כמו שאומרים, נח"ל לא עוצר בעלייה.
ניסן סלומינסקי: כשמשהו מצליח, לא עוצרים אותו.
ניסן סלומינסקי: אם הוא לא היה מצליח, זה סיפור אחר, אבל הוא מצליח.
<שלמה פשקוס: זה לא שאנחנו מדברים על מיליונים בודדים.
<שלמה פשקוס: אנחנו מדברים על פערים משמעותיים, בכל שנה סדר גודל של חמישים מיליון שקלים.
<שלמה פשקוס: אנחנו אומרים שהוועדה צריכה להתכנס וצריך למצוא את הדרך הנכונה איך להשתמש בצורה מושכלת במשאבים כך שהם ינותבו למקומות הכי טובים ולא בהכרח להמשיך לחלק את זה רוחבית כמו שבוצע בשנים האחרונות.
<שלמה פשקוס: הנושא בדיון.
<שלמה פשקוס: לגבי שנת 2014 הוא צריך להידון.
ניסן סלומינסקי: מה לגבי 2013?
<שלמה פשקוס: לגבי 2013, כל מי שפתח פנקס התמחות בשנת 2013, יקבל מענק.
<שלמה פשקוס: יש התחייבות של שר האוצר לטובת הדבר הזה.
ניסן סלומינסקי: למה הם עדיין לא יודעים על כך?
<שלמה פשקוס: אני בדיאלוג קבוע עם נציגי ההסתדרות הרפואית.
ניסן סלומינסקי: צריך להודיע ששנת 2013 מסודרת.
<ישראל אייליג: מי שסידר את הנושא היה שר האוצר שיצא בהצהרה חד צדדית ואמר שכל מי שהתחיל, יקבל.
<ישראל אייליג: זה היה באוקטובר או בנובמבר.
ניסן סלומינסקי: 2013.
<ישראל אייליג: כן.
<ישראל אייליג: זאת אומרת שכל האנשים שהיו מה-1 לינואר 2013 וחלק לא מבוטל של 2012, עד למועד ההודעה של שר האוצר לא ראו שקל.
<ישראל אייליג: יש אנשים שלא קיבלו מענקים במשך שנה וחצי.
<ישראל אייליג: עכשיו הם מקבלים את זה אבל לגבי 2014, אין אף מילה.
ניסן סלומינסקי: מתי יושבת הוועדה כדי לגבש את העמדה לשנת 2014?
<שלמה פשקוס: הוועדה הזאת היא לא ועדה בראשות משרד האוצר.
<שלמה פשקוס: נמצאים בה נציגי משרד הבריאות, נציגי ההסתדרות הרפואית ונציגי משרד האוצר.
ניסן סלומינסקי: ידידי ארנון, אנחנו כאן בוועדה ויתרנו על התארים ולא אומרים חבר כנסת ולא פרופסור, כך שתסלחו לי שאני פונה אליכם ישירות.
ניסן סלומינסקי: אנחנו מרגישים כאן כמו משפחה, וזה טוב.
ניסן סלומינסקי: מתי הוועדה מתכנסת?
<ארנון אפק: אני לא יכול לתת לך כרגע תשובה.
<ארנון אפק: אני אבדוק את הדבר הזה.
<ארנון אפק: הכוונה היא בהחלט – וזאת גם הכוונה של שרת הבריאות – לוודא שאנשים מקבלים את המענקים כמו שמגיע להם.
<ארנון אפק: כך אמר גם שר האוצר ואנחנו נעבוד יחד כדי שזה יקרה, לפחות כל עוד הסכום שהוקצה, אותם 640 מיליון שקלים, נמצאים.
<ארנון אפק: מה יהיה הלאה, אני באמת לא יודע לענות על זה.
ניסן סלומינסקי: עד עכשיו הוציאו 450 מיליון שקלים.
<ארנון אפק: אז יש עוד כסף.
ניסן סלומינסקי: אז יש עוד כסף.
ניסן סלומינסקי: למה יש את הגמגומים?
<ארנון אפק: אין גמגומים.
ניסן סלומינסקי: למה יש כאלה ששנה ומשהו לא קיבלו?
ניסן סלומינסקי: אם כבר עושים, בואו לא נהרוס מצד אחד ובסוף לא נרוויח כלום.
ניסן סלומינסקי: מגמה טובה, יש עוד כסף, בואו תדחפו אותה.
ניסן סלומינסקי: אל תתנו לאנשים את הסימן השאלה ואז כל אחד מהמתמחים אומר שאם כאן יש סימן שאלה ואין לו את העדיפות הזאת, הוא ילך למקום אחר.
<ארנון אפק: ברשותך, אני אסביר.
<ארנון אפק: היה ויכוח מאוד גדול.
<ארנון אפק: יש שתי תפיסות עולם ואני אתן את שתי הקיצוניות כאשר כמובן יש תמונת ביניים.
<ארנון אפק: יכולת לומר שיש לך 75 מיליון שקלים בשנה ואתה תחלק את זה בין כל או בין חלק מהאנשים הזכאים על בסיס קריטריונים או שתרדד את הסכומים, ויש אחד שאומר לא, המצוקה היא כרגע ולכן בואו ניתן לכולם לפחות עד שייגמר הכסף ואז אם יהיה כסף – ניתן, ואם לא יהיה – לא ניתן.
<ארנון אפק: בינתיים יש עלייה גדולה במספר הרופאים מקבלי הרישיון ואולי לפחות חלק מהבעיה תיפתר בצורה הזאת.
<ארנון אפק: שר האוצר הכריע.
ניסן סלומינסקי: יש עוד אפשרות.
ניסן סלומינסקי: הצגת שתי אפשרויות אבל יש אפשרות שלישית והיא להמשיך תשע וחצי שנים בלי המגבלה של הכסף.
ניסן סלומינסקי: אם זה מצליח, רוצו על זה.
<ארנון אפק: זאת החלטה תקציבית שבוודאי אנחנו תומכים בה אבל יש לה משמעויות בראייה הלאומית וזאת החלטה ברמת הריבון, ברמת הממשלה והכנסת ולא ברמת הפקידות.
<ארנון אפק: אם זה יהיה, אני מאוד אברך עליה.
<ארנון אפק: בינתיים אפילו במצב הקיים אתה שואל את עצמך האם צריך, מה עושים.
<ארנון אפק: שר האוצר הכריע בנקודה הזאת והוא אמר שכל מי שמגיע לו, יקבל ואת הסכומים הקיימים.
<ארנון אפק: לכן שוחררה 2013 ואנחנו כרגע בתהליך הפרוססינג של הבקשות שנמצאות.
<ארנון אפק: לגבי 2014, נגמור את 2013, נשב ונמשיך במדיניות שנקבעה.
ניסן סלומינסקי: לפחות על 2014 צריך לשדר כי אם הם לא ידעו, פשוט ילכו למקומות אחרים.
ניסן סלומינסקי: צריך לומר להם שבינתיים עוד יש כסף וב-2014 מקבלים ולא יודעים מה יהיה לאחר מכן.
ניסן סלומינסקי: צריך לעשות זאת כדי שלפחות לא ילכו למקומות אחרים.
<ארנון אפק: אני מסכים אתך.
<ארנון אפק: בהחלט צריך לעשות זאת.
<ארנון אפק: אני אעלה את זה בפני הגורמים המתאימים.
<ארנון אפק: אני מסכים אתך לחלוטין.
ניסן סלומינסקי: שלמה, יש לך עוד בשורות טובות?
<שלמה פשקוס: אני לא יודע אם דיברו על תוספת מיטות.
<שלמה פשקוס: מקבלים תוספת משמעותית בפריפריה.
<שלמה פשקוס: אני לא יודע אם דיברו כאן על נוסחת הקפיטציה שנתנו משקל עודף בנוסחת הקפיטציה שהתעדכנה ב-2010.
<קריאה: למשל, עומר היא בפריפריה ורהט היא לא בפריפריה.
<קריאה: זאת נוסחה שנלקחה מהתחבורה והותאמה בצורה לא טובה.
<שלמה פשקוס: יכול להיות.
<שלמה פשקוס: אני לא אכנס עכשיו לרזולוציה הזאת.
<שלמה פשקוס: יש ועדת קפיטציה שיושבת לגבי 2015 ומעלה, אבל הייתה מטרה לחזק את הפריפריה והקצו משאבים של כמאתיים מיליון שקלים נוספים לטובת הפריפריה במסגרת נוסחת הקפיטציה.
<שלמה פשקוס: נתנו תוספות שכר דיפרנציאליות במסגרת הסכם הרופאים והגדילו את תוספות השכר הדיפרנציאליות לרופאים בפריפריה.
<שלמה פשקוס: אחות שעובדת באזור הדרום יכולה לקבל החזר שכר דירה בסכום של 1,500 שקלים לחודש לטובת עידוד אחיות בפריפריה.
<שלמה פשקוס: כמובן צריך לדבר על בית חולים אשדוד שעומד לקום עם 300 מיטות נוספות לעיר אשדוד.
<ישראל אייליג: עם שר"פ.