GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ראובן ריבלין: הבקשה מוגשת על-ידי מי?
ראובן ריבלין: על-ידי איזה משרד?
ניסן סלומינסקי: רשות החברות.
ניסן סלומינסקי: יש כבר את החומר כולו, זה קובץ מכובד עם רשימה של בקשות שהם רוצים שנאשר.
ניסן סלומינסקי: אבל אמרתי שחשוב מאוד שנבין קודם כול את המהלך כולו ואחר כך ניגש.
ניסן סלומינסקי: אוקיי, אז אתה רוצה להתחיל?
ניסן סלומינסקי: (הצגת מצגת)
<יובב גביש: בוקר טוב, יובב גביש מרשות החברות.
<יובב גביש: אתחיל מסוף הדברים שלך ברשותך.
<יובב גביש: אנחנו, כמו שאמרת, מגיעים לוועדה על מנת בין היתר להציג את מתווה ההפרטה ולאחר מכן לקבל שני אישורים בשני נושאים כמו שנדרש מאתנו על-פי חוק, הראשון זה אישור דרך ההפרטה בהתאם לחוק החברות הממשלתיות, והשני זה אישור העברת כספים לטובת מימון הן של פרישת עובדים ומימון הביניים לחברה לצורך הפעילות השוטפת.
<יובב גביש: ברשותכם נציג את מתווה ההפרטה כפי שהיצגנו אותו גם לוועדת שרים של הממשלה, ואושר על-ידי ועדת השרים ב-23 בדצמבר 2013.
ניסן סלומינסקי: ברשותך, אני רוצה רק לקדם בברכה את תלמידי כיתה י"ב מבית-ספר בן-גוריון בנס-ציונה.
ניסן סלומינסקי: תשמעו איזה פרק בהיסטוריה של עם ישראל מה שנקרא, על "תעש" הידועה ואיך הדברים מתגלגלים, ואיך משתדלים לפתור אותם בדרך היותר טובה.
<יובב גביש: אז בתחילת הדברים נציג את החברה, למרות שאני מבין שלחברה יש מצגת להציג מעט את הפעילות.
<יובב גביש: אז החברה עוסקת בחמישה תחומים ומחזיקה בחברת בת, שזו האחזקה העיקרית של החברה, ב"עשות אשקלון".
<יובב גביש: בתחום הרק"ם: השבחת רק"ם, ייצור תותחים, מיגון.
<יובב גביש: בתחום מערכות החימוש: ייצור תחמושת טנקים, תחמושת ארטילרית, חימוש אוויר, חימוש ים, וכן פעילות גבעון שעוסקת בהנעה רקטית, פירוטכניקה, מיגון אישי ועוד ועוד.
<יובב גביש: כמו שאמרתי, החברה תיכף תציג את הפעילות שלה.
<יובב גביש: תחמושת לנשק קל כדורים ותחמושת לנשק עד 0.5, ואחזקה בחברת בת "עשות אשקלון", חברה ציבורית ש"תעש" מחזיקה בה 85%.
<יובב גביש: קצת על מצב החברה.
<יובב גביש: מזה למעלה מעשור שהחברה נמצאת בגירעונות תזרימיים מאוד משמעותיים שמשפיעים באופן קשה על הפעילות שלה.
<יובב גביש: עד היום המדינה העבירה לחברה סדר גודל של 2.7, אפילו למעלה מכך, מיליארד שקל בהלוואות, שככל הנראה יומרו להון מניות בשלב מאוחר יותר, לכן אנחנו גם מגיעים לכאן לקבל את האישורים של ועדת הכספים.
<יובב גביש: במהלך השנים נעשו מספר ניסיונות להבריא את החברה: העברתה מיחידת סמך בשנת 90' לחברה ממשלתית.
<יובב גביש: לאחר מכן מספר הליכים, כולל "ועדת ואיש", ועדה בראשות היועץ הכלכלי למשרד הביטחון, שהנחתה כיצד יש להבריא את החברה.
<יובב גביש: והחלטת הפרטה בשנת 2005 שלא יושמה, בין היתר לאור מתווה שלה שאמר בגדול להפריט גם פעילויות שהן מנוע הצמיחה של החברה.
<יובב גביש: לגבי מצב החברה כיום ומהן העקרונות ליציאה מהמשבר.
<יובב גביש: החברה סובלת מעודפי כוח אדם, שלמעשה מתווה ההפרטה נותן להם מענה בפרישה של כ-1,170 עובדים ליתר דיוק.
<יובב גביש: וכן שינוי מבנה ארגוני, מעבר לחטיבות ומבנה ארגוני שיתאים לאופי הפעילות של החברה.
ניסן סלומינסקי: אתה מציג את העקרונות שמוסכמים על כולם, כן?
ניסן סלומינסקי: זה כבר הסיכום.
ניסן סלומינסקי: זה לא היסטוריה, אלא זה כבר המתווה הסופי שמקובל על כולם.
<יובב גביש: אכן.
<יובב גביש: זה מתווה ההפרטה שמקובל להבנתי על כל הצדדים, ומובא לידי ביטוי גם בהחלטת ההפרטה וגם בהסכמים קיבוציים שאנחנו נמצאים בגיבוש טיוטות שלהם.
ניסן סלומינסקי: איציק, אתה עוד יושב בשקט, כן?
<יצחק יהודה: אני יושב בשקט.
<יובב גביש: לגבי מחויבויות העבר של החברה.
<יובב גביש: החברה סובלת ממספר התחייבויות שהוטלו עליה, בין היתר בנושאי איכות סביבה, תשלומים כאלה ואחרים, שבהחלטת ההפרטה אנחנו יוצרים פלטפורמה שבה רק הפעילות העסקית והיצרנית של "תעש" תעבור לחברה חדשה שתוקם, חברה חדשה ונקייה.
<יובב גביש: וכך תיווצר ההפרדה הזאת בין פעילות העבר, הפעילות השיורית, לבין הפעילות העסקית השוטפת.
<יובב גביש: כמו שאמרנו, חטיבת מערכות חימוש, שזו חטיבה שעוסקת בייצור תחמושת לטנקים, תחמושת ארטילריה כזו ואחרת, ובין היתר מפעילה מספר קווים אסטרטגיים של מערכת הביטחון, סובלת מהפסדים לאורך שנים.
<יובב גביש: ומתווה ההפרטה שכולל בתוכו גם הסכם רכש רב-שנתי ממשרד הביטחון בסדרי גודל של למעלה מ-550,000,000 שקל בשנה למשך חמש שנים, כמו שאמרתי, מסדיר בעצם עוגן כלכלי מאוד משמעותי בתחום התחמושת הכבדה ומאפשר לחברה להתבסס למשך כמה שנים על ההסכמים הללו.
<יובב גביש: מבחינת עלויות המימון של החברה.
<יובב גביש: כמו שאנחנו רואים היום, החברה נושאת בעלויות מימון מאוד גבוהות, בין היתר בגלל חובות עבר, חובות למדינה, ומצבה הפיננסי.
<יובב גביש: בכוונתנו להסדיר את מבנה ההון של החברה כך שיתאים לאופי הפעילות שלה.
ניסן סלומינסקי: לאן "גבעון" תלך?
<יובב גביש: אז אני מיד אדבר על הפיצול על של "גבעון" ו"תומר", יש פה קונסטרוקציה לגבי הדבר הזה.
<יובב גביש: אלה למעשה עקרונות ההבראה שיביאו את "תעש" למצב אחר ובריא יותר.
<יובב גביש: בנוגע למתווה ההפרטה, גם כאן הייתה לנו דילמה אם להפריט את "תעש" as is במצבה, תוך גידור מספר תחומים שלגביהם המדינה אין ספק שצריכה לקחת על עצמה, או כמו שאמרתי להקים חברה חדשה ונקייה ולהעביר אליה את הפעילות העסקית.
<יובב גביש: כמו שרשום כאן, לאור העובדה שלאורך השנים החברה צברה לא מעט התחייבויות שלא קשורות לפעילות העסקית, הגענו להחלטה ביחד עם החברה שהדבר הנכון לעשות זה להקים חברה חדשה ואליה להעביר את הפעילות העסקית, להיפרד מהתחייבויות העבר, לצמצם את חוסר הוודאות בעסקת ההפרטה ולהתמקד בפעילות הליבה של "תעש", הפעילות היצרנית.
ניסן סלומינסקי: ושם לא יהיו גירעונות?
ניסן סלומינסקי: בהבנה שלכם, בחברה החדשה לא יהיו גירעונות?
ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, היא תהיה לפחות מאוזנת, אם לא רווחית?
<יובב גביש: גם ברמת הפעילות השוטפת וגם ברמת מבנה ההון שלה החברה תהיה מאוזנת – לא מאוזנת, אנחנו רוצים שהיא תהיה רווחית וחיובית.
ניסן סלומינסקי: אמרתי: לפחות מאוזנת.
<יובב גביש: קצת לגבי מבנה העסקה, כי כמו שאמרנו, יש כאן הפרדת פעילות והפרדת פעילות מסווגת נוספת של מערכת הביטחון.
<יובב גביש: היום המדינה מחזיקה ב-100% ב"תעש".
<יובב גביש: נקים חברה חדשה שנקראת "תעש מערכות", אליה תועבר כל הפעילות העסקית השוטפת, כולל פעילות נוספת שנקראת פעילות "גבעון" ו"סלבין", אלו שתי פעילויות שמשרד הביטחון דרש שלא יעברו בהפרטה, פעילויות אסטרטגיות.
<יובב גביש: הפעילויות האלה גם כן יועברו ל"תעש מערכות" ויהיו חלק מהחברה.
<יובב גביש: במועד ההפרטה הפעילויות האלו יועברו לחברה ממשלתית חדשה שתוקם, שמה "תומר", חברה שלא תופרט.
<יובב גביש: ובשלב הזה תבוצע בעצם עסקת המכירה של "תעש מערכות", ללא הפעילויות האלו המסווגות של מערכת הביטחון לרוכש פרטי.
ראובן ריבלין: ב"תומר" יעבדו רק אנשי "תעש"?
<יובב גביש: ל"תומר" יעברו בשלב הראשון 380 עובדי "תעש".
ראובן ריבלין: וכל הזכויות שלהם מועברות ל"תומר"?
<יובב גביש: כל הזכויות שלהם כמו היום מועברות.
<יובב גביש: וייקלטו אני מניח לאחר מכן גם עובדים נוספים.
ניסן סלומינסקי: החברה הזו כבר תהיה בדרום או שהיא עדיין תהיה במקום של היום?
<יצחק יהודה: במקום של היום.
ניסן סלומינסקי: ברמת-השרון?
<יצחק יהודה: לא ברמת-השרון, ברמלה.
ניסן סלומינסקי: ברמלה, אוקיי.
ניסן סלומינסקי: אבל היא תהיה שם, עוד לא בדרום.
<אבי פלדר: לא, היא לא עוברת לדרום.
ניסן סלומינסקי: היא לא תעבור לדרום בכלל?
<אבי פלדר: היא לא עוברת לדרום בכלל.
<יובב גביש: לגבי הפעילויות שעוברות לדרום, אלו בעיקר הפעילויות שנמצאות ברמת-השרון.
<יובב גביש: הפעילויות שנמצאות במתחם רמלה, "גבעון" ומה שנקרא 209, אלו פעילויות שיישארו במקומן וישמשו לצרכי מערכת הביטחון.
ניסן סלומינסקי: לא, זה חשוב להדגיש.
ניסן סלומינסקי: אתם תדגישו את זה?
<יובב גביש: מבחינת חלוקת התפקידים בין "תעש" הישנה מה שנקרא ל"תעש מערכות", "תעש" הישנה תטפל בכל הפעילות השיורית, כמו שאמרנו, בתחום איכות הסביבה, תביעות עבר שלא קשורות לפעילות העסקית וכו'.
<יובב גביש: לצורך כך כוח אדם מצומצם יעסוק בפעילות הזאת.
<יובב גביש: ו"תעש" החדשה, כמו שאמרנו, היא זו שתמשיך לעסוק אך ורק בתחום הייצור התעשייתי, הביטחוני, מחקר, פיתוח, ייצור, רק של הפעילויות התפעוליות.
<יובב גביש: מבחינת אינטרסים חיוניים.
<יובב גביש: יחד עם החלטת הממשלה להפרטת החברה אישרה ועדת השרים את צו האינטרסים החיוניים של החברה, מכיוון שזה נושא מהותי וקובע למעשה מספר דברים לגבי החברה, הן לגבי זהות הרוכש והן לגבי אופי הפעילות של החברה ותחומי פעילות שהחברה מחויבת לשמר, אושר הצו הזה יחד עם החלטת הממשלה.
<יובב גביש: וגם כאן, כמו שאמרתי בתחילת הדברים, אנחנו נבקש מוועדת הכספים לאשר היבטים מסוימים של צו האינטרסים החיוניים.
<יובב גביש: הצו קובע מגבלות לגבי זהות החברה המופרטת.
<יובב גביש: המגבלות הן לא מאוד משמעותיות אבל הן בכל זאת דורשות שלפחות 10% מגרעין השליטה שרוכשת החברה תהיה לו זהות ישראלית.
<יובב גביש: יש מגבלות כאלו ואחרות על קבלת היתר שליטה בחברה ועל העברת הבעלות בחברה.
<יובב גביש: וכמו שאמרנו, תחומי פעילות חיוניים שהחברה מחויבת לשמר, שהם תחומי פעילות אסטרטגיים למערכת הביטחון.
<יובב גביש: לצד צו האינטרסים החיוניים ובהחלטת הממשלה נקבעו מספר עקרונות לגבי הנקודה שאמרנו.
<יובב גביש: אחד העקרונות לעוגן כלכלי בתחום התחמושת הכבדה ובתחומים נוספים, נקבע שתוך 60 יום מהחלטת הממשלה ייחתם הסכם רכש רב-שנתי עם משרד הביטחון, עם סכומי רכש מוגדרים וברורים של 550 ולמעלה מכך מיליוני שקלים בשנה למשך חמש שנים, עם מנגנון עדכון של המחירים מאז והלאה.
ניסן סלומינסקי: 550 מיליון?
ניסן סלומינסקי: לא 500?
<יובב גביש: 550, ובמצב מסוים זה עולה ל-575.
<יובב גביש: מבחינת מקרקעין.
<יובב גביש: כפי שאמרת, "תעש" פרוסה בפריסה ארצית רחבה מאוד בשטחים של למעלה מ-72,000 דונם, החל מקרית-שמונה בצפון, טירת-הכרמל, נצרת-עילית, מתחם רמת-השרון שדיברנו עליו קודם, מתחם "גבעון" ומתחם שטח אש 209 שאלו המתחמים שישמשו לפעילות מערכת הביטחון, מתחם רמת-בקע בנגב אליו אמורה לעבור הפעילות של החברה ו"עשות אשקלון" באשקלון.
<יובב גביש: כחלק מעסקת ההפרטה חלק גדול מהקרקעות יוחזרו למדינה ויוקצו לחברה קרקעות שנדרשות לפעילות התפעולית בלבד, שאלו הן למעשה מתחם טירת-הכרמל, נצרת-עילית ורמת-בקע, וכמובן מתחם "עשות אשקלון" באשקלון שלא יהיה לגביו שינוי.
<יובב גביש: אלו המתחמים שיוקצו לחברה.
זבולון כלפה: ורמלה גם כמובן.
זבולון כלפה: רמלה זה "גבעון" שם, לא?
<יובב גביש: לגבי מתחמים אסטרטגיים כמו 209 ורמלה, המתחמים האלה יעברו לבעלות המדינה וישמשו לצרכי מערכת הביטחון.
<יובב גביש: לחברה תינתן הרשאת שימוש בתאי שטח מוגדרים, שעדיין לא הוגדרו אבל יוגדרו וישמשו לפעילות שלה, אבל המתחמים יהיו בבעלות המדינה.
<יובב גביש: כמובן שמתחמים לא פעילים מזה לא מעט שנים יחזרו למדינה גם כן.
ניסן סלומינסקי: יש לכם הערכה כספית כמה הקרקעות האלה שיחזרו למדינה שוות?
<יובב גביש: לא.
<יובב גביש: אנחנו לא עושים את ההערכה הזאת.
<אודי אדם: בין הרבה להרבה מאוד.
ניסן סלומינסקי: אבל הבנתי שזה הבסיס לכל העסקה, לא?
<מאיר שמרה: לא.
<מאיר שמרה: לא הדבר הזה.
<יצחק יהודה: הבסיס המוסתר.
ניסן סלומינסקי: נו, ודאי, שם טמון כל הכסף שאמור כנראה לממן את כל - - -
<יצחק יהודה: כבוד היושב-ראש צודק בהחלט.
<מאיר שמרה: כבוד היושב-ראש, אתה לא צודק בהחלט.
<מאיר שמרה: זה לא קשור לנושא הזה.
ניסן סלומינסקי: הוא כבר כנראה יותר פוליטיקאי ממך.
ניסן סלומינסקי: לא, גם אם אני לא צודק, אתה אומר: היושב-ראש לא צודק?
ניסן סלומינסקי: תגיד את זה בדרך חכמה.
<מאיר שמרה: בדרך עדינה, כן.
<מאיר שמרה: אנחנו מדברים על קרקעות של "גבעון" ו-209, זה שטח אסטרטגי.
ניסן סלומינסקי: לא, לא שאלתי רק עליהם, שאלתי על סך הכול.
<יצחק יהודה: רמת-השרון.
<מאיר שמרה: אנחנו כרגע דיברנו על 209 ו"גבעון", והקרקעות האלה הן קרקעות אסטרטגיות שממילא הייתה כוונה להשאיר אותן בידי המדינה.
<מאיר שמרה: הן לא הולכות להיות בבנייה למגורים ככה או אחרת.
<מאיר שמרה: אם אתה מתכוון לדברים אחרים - - -
ניסן סלומינסקי: ודאי, רמת-השרון.
ניסן סלומינסקי: לא יודע, אין קרקעות?
<יצחק יהודה: הכוונה לרמת-השרון.
ניסן סלומינסקי: ודאי, רמת-השרון זה ה - - - ואני שאלתי אם זה - - -
<יצחק יהודה: סדר גודל של 6,000 דונם ברמת-השרון, זה הכסף הגדול.
ניסן סלומינסקי: אז מדובר על 45,000 יחידות, סדר גודל של 22 מיליארד או לא יודע, זה מה שאני ככה מהאוויר.
<יצחק יהודה: כבוד היושב-ראש יכול להחליף אותי.
ניסן סלומינסקי: אבל אני שואל אתכם כרשות החברות אם אין לכם משהו קצת יותר שאתם יודעים, משהו מבוסס, או שזה בכלל לא בחשבון.
<יובב גביש: אנחנו לא עושים את החשבון מכיוון שההנחה הבסיסית היא שהקרקעות האלה הן קרקעות מדינה, ואנחנו עושים את מה שנכון בעסקת הפרטה.
<יובב גביש: ומה שנכון זה גם שהקרקעות האלה יפונו לטובת מגורים, אבל אין קשר בין שווי הקרקעות לעסקה, אלה קרקעות מדינה לגישתנו.
ניסן סלומינסקי: אז מי הגוף שמממן נניח את פיטורי 1,200 עובדים עם כל המשמעויות של זה, או העברה לדרום?
ניסן סלומינסקי: אני מניח שכל זה אלה סכומים גבוהים מאוד.
ניסן סלומינסקי: מי מממן את זה?
<מאיר שמרה: אמיר, אתה רוצה להתייחס?
<אמיר אדרי: אמיר אדרי, אגף תקציבים.
<אמיר אדרי: אני רק רוצה לחזק את דברי רשות החברות.
<אמיר אדרי: חשוב להגיד שתהליך ההפרטה הוא תהליך נכון ואנחנו תומכים בתהליך ההפרטה ללא קשר למעבר "תעש" לנגב.
<אמיר אדרי: כלומר גם אם "תעש" הייתה נשארת חברה ממשלתית עדיין היינו מעוניינים ש"תעש" תעבור לנגב.
<אמיר אדרי: זה מנותק מבחינתנו.
<אמיר אדרי: אלה שני דברים מנותקים שהצלחנו לשלב ביניהם, אבל גם באופן מנותק ניתן היה לעשות אותם.
<אמיר אדרי: התקצוב יתבצע באמצעות כספי המדינה, באמצעות משרד האוצר.
ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, האוצר מתנדב לשלם את כל מה שקשור בנושא של פיטורי 1,200 עובדים ומעבר לנגב, ו-500,000,000 במשך חמש שנים שמשרד הביטחון משלם.
<אמיר אדרי: כמובן שאנחנו מרוויחים גם.
ניסן סלומינסקי: כלומר כל זה האוצר מתנדב בחינם?
<אמיר אדרי: סך הכול זו עסקה שכדאית גם כמובן למדינת ישראל, למשרד האוצר.
ניסן סלומינסקי: רגע, תבדקו, שר האוצר נשאר אותו שר האוצר?
<אודי אדם: כבוד היושב-ראש, אני יכול להגיד משהו?
ניסן סלומינסקי: כן, רק רגע, ניתן לאוצר.
<אמיר אדרי: כפי שציין יובב, מדינת ישראל הזרימה לחברה כבר סך של כ-3 מיליארדי שקלים.
<אמיר אדרי: אנחנו כמשרד האוצר רוצים שהחברה תצא לדרך חדשה.
<אמיר אדרי: אנחנו מאמינים שהפרטה זאת הדרך הנכונה לצאת לדרך חדשה, ובאמצעות המהלך החד-פעמי הזה נשיג חברה טובה יותר, וגם נשיג ניתוק, הפרדה, בין יזם פרטי שיוביל את החברה, ובכך יהיה גם ניתוק מהמדינה.
ניסן סלומינסקי: אתה גם מוותר על 3 מיליארד?
<אמיר אדרי: אנחנו במסגרת התהליך נמיר את ההלוואות להון.
ראובן ריבלין: הוא אומר לך שה-2.7, הם יקבלו את זה בתור מניות.
ניסן סלומינסקי: הוא כבר דיבר 3.
<אמיר אדרי: 2.7 – כ-3, אני מעגל כלפי מעלה.
ניסן סלומינסקי: מניות של מה?
ניסן סלומינסקי: רגע, אני לא מבין, למה אתם כל כך נרעשים ונפחדים מהנושא של הקרקע וכל זה?
ניסן סלומינסקי: תן לי סתם להבין.
ניסן סלומינסקי: כי הרי כולנו מבינים, הכול יודעים למה כלה נכנסת לחופה.
ניסן סלומינסקי: וזה בסדר גמור, כי בסך הכול כאן יש עלויות גדולות מאוד.
ניסן סלומינסקי: הרי רק לנקות את השטח זה כמה מיליארדים.
ניסן סלומינסקי: יש לכם חוב של 3 מיליארד שאתם מוחקים, תצטרכו לשלם.
ניסן סלומינסקי: כלומר זו עסקה שמצד אחד יש בה להערכתי עלויות של הרבה מיליארדים.
ניסן סלומינסקי: ואני לא רואה את האוצר ככה סתם מחלק כספים.
ניסן סלומינסקי: רובי, תזכיר לו כמה התווכחנו איתם על סגירת תקציב הביטחון, על כמה גרושים ביחס למה שמדובר פה.
ניסן סלומינסקי: אז לכן יש עסקה, ואני מבין שיש גם את הצד של ההכנסות, אז למה אתם כל כך מהססים?
ניסן סלומינסקי: אני שאלתי את זה סתם, אבל אני רואה שכולכם כאילו נלחמים על ההפרדה המוחלטת, אז כנראה זה אומר דרשני.
ניסן סלומינסקי: אני עכשיו דווקא כן מתעקש לנסות להבין למה אתם מנסים לנתק את זה.
ניסן סלומינסקי: יש איזה איסור או משהו?
<מאיר שמרה: כבודו, אפשר?
<מאיר שמרה: אגב, זה עלה בישיבות קודמות ואני חושב שהתשובה ניתנה ויש פה מחלוקת, אנשים אחרים יגידו אחרת, וזה נושא יותר שבעיני הוא לא חד-חד-ערכי עם תשובה מוחלטת.
<מאיר שמרה: אנחנו טוענים, קודם כול, שיש 2.7 מיליארד שקלים שממילא בשפה הכלכלית Sunk Cost, כי זו חברה ממשלתית בבעלות מלאה, כך או אחרת הכסף הזה לא יוחזר.
<מאיר שמרה: אחת לכמה זמן אנחנו מגיעים לוועדה הזאת לאישור לכאורה הלוואה, אבל אנחנו בעצמנו קוראים לזה השקעה בהון מניות, ולכן זה מגיע לוועדה.
<מאיר שמרה: לכאורה אם זה היה נטו הלוואה אז לא היינו מגיעים לפה.
<מאיר שמרה: אז לכן השאלה היא לא על 2.7, כי ה-2.7 זה כסף ששמנו אותו בידיעה שהוא לא יוחזר, לפחות לא כהלוואה.
<מאיר שמרה: עכשיו זו חברה בבעלות מוסדית מלאה, נבחנו חלופות רבות בהקשר של "תעש".
<מאיר שמרה: לא נתחמק מזה ששמים פה מיליארדים.
<מאיר שמרה: השאלה אם צריך או לא היא שאלה מהותית, היא שאלה ערכית, היא שאלה כבדה.
<מאיר שמרה: קבלת ההחלטות גם בגלל זה וגם בגלל דברים אחרים שיכלו להיות שונים נמרחה לצערי על כמה שנים.
<מאיר שמרה: יחד עם זאת, נושא הקרקעות הוא לא תשובה חד-חד-ערכית, שאנחנו אומרים: בגלל שיש קרקעות, עכשיו אנחנו מפזרים עליהם איקס מיליארדי שקלים.
<מאיר שמרה: בעולם נורמלי, בעולם של משילות, תסלח לי, הקרקע הזאת לא שייכת ל"תעש".
<מאיר שמרה: עכשיו יגידו האדונים הנכבדים משהו אחר – אני עומד על זה.
<מאיר שמרה: הקרקע הזאת היא קרקע של מדינה.
<מאיר שמרה: אם המדינה הייתה נחושה ויודעת להוציא את זה בכל תרחיש אחר, אז היא הייתה יודעת להוציא את זה.
<מאיר שמרה: יכול להיות שמכיוון שהחלופות שהיו לטיפול ב"תעש" בסופו של יום, גם מבחינת הכדאיות התכנסו לתהליך ההפרטה, היה נכון לעשות את זה בהסכמה גם עם ארגון העובדים, ובדרך הזאת לקבל בהסכמה גם את היציאה שלהם מרמת-השרון.
<מאיר שמרה: כך או אחרת, זה לא קורה מחר, זה קורה בעוד שבע-שמונה שנים.
<מאיר שמרה: ולכן זה לא מה שהוביל אותנו, שראינו במירכאות 40 מיליארד שקל בכיס.
ראובן ריבלין: אגב, חלק ניכר מהכסף – לא ניכר, אבל חלק שמיועד להקמת המפעל בדרום משולם על-ידי האוצר בטרם מסירת הקרקעות.
ראובן ריבלין: אל תגיד לי לא, אני במקרה בקיא.
ראובן ריבלין: ועוד איך.
ראובן ריבלין: אחרת מינהל מקרקעי ישראל אסור לו לשלם לפני שהוא מקבל את הקרקע.
ראובן ריבלין: חשבתי שעברנו את השלב הזה, היושב-ראש.
ראובן ריבלין: אין ספק שהקרקעות הן במחלוקת, איזו שאלה.
ראובן ריבלין: יבואו העובדים ויאמרו: יש לנו זכויות מוקנות בתוך העסק.
ראובן ריבלין: כל עניין שאתם עושים, הקרקעות הן חלק מהזכויות שלנו.
ראובן ריבלין: חברה לא תסכים לרכוש את החברה אלא אם כן היא תדע מה יש לה, מה עומד מול מה.
ראובן ריבלין: בוודאי שהם לוקחים בחשבון את הקרקעות.
ראובן ריבלין: צודקת רשות החברות וצודקת מדינת ישראל שהקרקעות רשומות על שם – 50 שנה רק עברו, האינטרס הציבורי הוא אינטרס של מדינת ישראל להעביר, בוודאי לא להשאיר מקומות שבהן אזרחים יושבים בכל השטח מסביב, ויש גם סכנות ביטחוניות או בטיחותיות הייתי אומר.
ראובן ריבלין: כל הדברים האלה הביאו לידי גיבוש הרצון לקיים את מה שנקרא הפרטת "תעש".
ראובן ריבלין: אבל אל תגיד לי – אתה יכול לומר פורמלית – אנחנו טוענים שהקרקעות שייכות לנו ואין להם שום קשר.
ראובן ריבלין: יבואו ויאמרו לך: אנחנו לא עושים שום הפרטה עד אשר אתה לא תמצה אתנו את כל החשבונות הכספיים הכרוכים בהפרטה הזאת.
ראובן ריבלין: ואמר היושב-ראש: הכלה יודעת למה היא נכנסת לחופה.
ניסן סלומינסקי: הכול יודעים.
ניסן סלומינסקי: הכלה אני לא יודע, אבל הכול יודעים.
ראובן ריבלין: תאמין לי, בימינו גם הכלה יודעת.
ניסן סלומינסקי: תלוי באיזה מגזרים.
ראובן ריבלין: היא יודעת.
ראובן ריבלין: אני לא אומר לך שהיא בעלת ניסיון אבל היא יודעת.
ראובן ריבלין: אני אומר לכם: הדברים האלה ברורים לנו לחלוטין ולא אכפת לנו.
ראובן ריבלין: העיקר אני שומע ש"תעש" מסכים?
ראובן ריבלין: אלה שיקבלו את הזכויות ב"תעש" מסכימים?
ראובן ריבלין: העובדים ש-50 שנה נמצאים שם, אנחנו מתחלפים כל הזמן, אלה אחד מהתשתיות שהקימו את מדינת ישראל.
ניסן סלומינסקי: רובי, תראה, המטרה שלנו הרי שהעסקה הזאת תצא לפועל.
ראובן ריבלין: בוודאי, נו.
ניסן סלומינסקי: אוזני רגישות.
ניסן סלומינסקי: ואיך אומרים, איפה שאנחנו נאתר שיכול להיות שיש בעיה אנחנו צריכים לעמוד עליה ולוודא שאין בעיה.
ניסן סלומינסקי: כי אוי לנו אם עכשיו פתאום העסק – אז לכן, אוזני שמעו איזה רחש בחש מסוים - -
ראובן ריבלין: הם ממשיכים לעמוד על העקרונות שלהם.
ניסן סלומינסקי: - - שאני מבין שכשידברו יכול להיות שזה יתברר, ונצטרך לראות שזו לא תהיה אבן מחלוקת שבגללה עוד פעם ייעצר העסק, כי אין, הוא כבר לא ייעצר יותר.
ניסן סלומינסקי: כמו שהודענו אז, אם העסק ייעצר חס ושלום, גם יותר לא יהיו כספים שיעברו.
ניסן סלומינסקי: אז לכן אני מקווה שהכול רץ והכול בסדר.
ניסן סלומינסקי: ואמרנו: נמשיך לעקוב אחרי זה גם בהמשך, כי חשוב לנו מאוד שזה יצליח.
ראובן ריבלין: היושב-ראש, בהמלצתך אישרנו את כל אותן ההעברות, מתוך ידיעה שהעסקה הזאת סגורה.
ראובן ריבלין: הוא יאמר: זה של מדינת ישראל – מצוין.
ראובן ריבלין: אבל אתה תשלם להם, האוצר ישלם להם?
ראובן ריבלין: אין לנו בעיה, של מי שאתם רוצים שזה יהיה, ובלבד שכל הצדדים מסכימים.
ניסן סלומינסקי: עוד מעט נשמע אם הכול בסדר.
ניסן סלומינסקי: אוקיי, בואו נמשיך.
ראובן ריבלין: אז זה שהם אומרים שהקרקעות של מדינת ישראל זה בסדר גמור.
<מאיר שמרה: אני חושב שאולי קצת לא הובנו נכון.
<מאיר שמרה: המתווה סגור, לכאורה המתווה סגור, אנחנו מציגים אותו.
ראובן ריבלין: וזה הכול.
<מאיר שמרה: אתה שאלת על המוטיבציה להגיע למתווה של הפרטה, ואנחנו טענו שהמוטיבציה מורכבת.
ניסן סלומינסקי: לא, לא מוטיבציה.
ניסן סלומינסקי: מה השם רק, סליחה עוד פעם?
<מאיר שמרה: מאיר.
ניסן סלומינסקי: מאיר, לא שאלתי על המוטיבציה, שאלתי על המקור, כי כדי שעסקה תתנהל במדינת ישראל והיא תצליח, אז אין כאן מתנדבים.
ניסן סלומינסקי: המתנדב האחרון בשורת המתנדבים זה האוצר מה שנקרא.
ניסן סלומינסקי: כך שכדי שאדע שהעסקה סגורה אני צריך – ושוב, אני לא אומר את זה לשלילה, זה התפקיד שלו, לשמור על הקופה, הוא לא מתנדב.
ניסן סלומינסקי: אז כדי שאני אדע, אני צריך לדעת שיש מקור.
ניסן סלומינסקי: עכשיו, האוצר הוא לא מקור כשמדובר על מיליארדים.
ניסן סלומינסקי: אם היה מדובר על 50,000,000 האוצר היה יכול להגיד: אתה יודע מה, בשביל שהעסק ילך, אני מוצא מהרזרבות, מחר היינו מקבלים העברה כספית מהרזרבות, מהביטוח הלאומי וכו'.
ניסן סלומינסקי: אבל כשמדובר על מיליארדים זה לא הולך ככה, צריך להיות מקור.
ניסן סלומינסקי: המקור היחיד שאני מוצא לכל זה זו הקרקע.
ניסן סלומינסקי: אז לכן רק רציתי לוודא שאכן אנחנו יודעים.
ניסן סלומינסקי: בסדר, זה כל מה שרציתי.
<אמיר אדרי: זה לא רק הקרקע.
<אמיר אדרי: כמו שאמרנו, גם מדי שנה המדינה מזרימה לחברה סדר גודל ממוצע של 300,000,000 שקל.
ראובן ריבלין: בגלל הצורך הביטחוני.
<אמיר אדרי: זה תהליך שהוא די קבוע בשנים האחרונות.
<אמיר אדרי: באמצעות המהלך החד-פעמי אנחנו חוסכים את הכספים העתידיים האלה.
ניסן סלומינסקי: מה שאתם חוסכים זה כיוון אחד.
ניסן סלומינסקי: אבל מצד שני יש הוצאות של מיליארדים שיהיו מעבר למה שתוציאו בעתיד.
ניסן סלומינסקי: אתם מוותרים על 3 מיליארד לשיטתך.
<אמיר אדרי: אנחנו כבר ויתרנו עליהם, זה כבר שקוע.
<אמיר אדרי: כפי שציינו רשות החברות, אין דרך להשיג אותו.
ניסן סלומינסקי: שקוע כן או לא.
ניסן סלומינסקי: לא משנה, אני מבטיח לך שאתם תחזירו את זה מה שנקרא.
ניסן סלומינסקי: מבחינתם זה כאילו ויתרתם אבל בעסקה הכוללת אתם תחזירו את זה.
ניסן סלומינסקי: מינהל מקרקעי ישראל עוד ישמע מכם, אני כמעט בטוח, איך שאני מכיר את העסק כשיגיע, ויש את העובדים.
ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, יש הרבה דברים.
ניסן סלומינסקי: אוקיי, אבל בסדר, אם יש מקור - - -
<אמיר אדרי: האינטרס הנוסף הוא גם יזם פרטי שייכנס.
<אמיר אדרי: אנחנו מאמינים שיזם פרטי, יש לו יכולות גבוהות יותר מאשר בעלות ממשלתית, במיוחד בתחומים האלה של תעשיות צבאיות.
<אמיר אדרי: ויש גם ערך בהכנסת יזם פרטי, עם כל המשמעויות שנובעות מכך של תהליך התייעלות.
<אמיר אדרי: זה גם ערך מצד המדינה.
ניסן סלומינסקי: אבל הוא ודאי שייכנס רק אם החברה תהיה נקייה מכל שעבוד, מכל חוב, מכל דבר.
ראובן ריבלין: נו, בוודאי.
ניסן סלומינסקי: בסדר, אז כאן צריכים לוותר על 3 מיליארד גם, אולי על עוד דברים.
ניסן סלומינסקי: הבנו כולנו אחד את השני, אז זה בסדר.
<יובב גביש: ברשות
<יובב גביש: כם נמשיך להציג את מתווה ההפרטה.
<יובב גביש: לגבי העתקת מפעלים ומעבר לנגב, אגב הדיון הזה, נגבש בחודשים הקרובים תוכנית להעתקת המפעלים ממתחם רמת-השרון למתחם רמת-בקע שבנגב שהצגנו מקודם.
<יובב גביש: בכל תרחיש, גם אם ההפרטה יוצאת לדרך, לא יוצאת, המעבר לרמת-בקע יקרה, ויקרה עד שנת 2020.
ניסן סלומינסקי: אתם מתכננים שגם עובדים יעברו עם המפעל או רק המפעל?
ראובן ריבלין: רוב העובדים יתפטרו.
ניסן סלומינסקי: אני יודע, אני מרים להנחתה, תן לאט-לאט.
<יובב גביש: תיכף נתייחס לסוגיית העובדים ואיך קורה המעבר, אנחנו נציג את זה.
<יובב גביש: במקביל משרד הביטחון מקדם הסדרה סטטוטורית גם של מתחם רמת-בקע בנגב וגם של המתחמים הנוספים נצרת-עילית וטירת-הכרמל שהצגנו, ויוביל את המהלך הזה.
ניסן סלומינסקי: כלומר משרד הביטחון הוא הגוף שמוביל את כל המהלך הזה, כן?
<יובב גביש: משרד הביטחון הוא הגוף שמוביל את ההסדרה הסטטוטורית של המתחם הזה.
ניסן סלומינסקי: רק את ההסדרה או את כל המעבר?
<יובב גביש: ואת האינטגרציה של המעבר.
<יובב גביש: מי שמבצע את המעבר בפועל זו החברה.
<יובב גביש: אבל משרד הביטחון מטעם המדינה הוא הגוף שמוביל את הדבר הזה.
<יובב גביש: מבחינת היבטי איכות סביבה ב"תעש", הם ידועים וחבל להרחיב את הדיבור.
<יובב גביש: כחלק מהליך ההפרטה אנחנו נדרשים לגבש הסדר לחלוקת האחריות בין החברה לבין המדינה בכל נושא איכות הסביבה בכל המתחמים שבהם תשב ותפעל החברה.
<יובב גביש: כדי לגבש את אותו הסדר אנחנו יוצאים למהלך מתואם יחד עם המשרד להגנת הסביבה, רשות המים, החברה.
ניסן סלומינסקי: רגע, אמרת מלים שלא הבנתי.
ניסן סלומינסקי: אמרת ש"תעש" ידועה – לטובה או לא לטובה?
<יובב גביש: אני אומר שהיבטי איכות הסביבה ונזקי איכות הסביבה במתחמי הפעילות של "תעש" ידועים.
ניסן סלומינסקי: ידועים שיש בעיות קשות מאוד?
ניסן סלומינסקי: עכשיו, במקום שהם יעברו זה ייפתר מראש?
ניסן סלומינסקי: כלומר נניח בבקע בדרום ב-2030 או 2040, לא יהיו בעיות של קרקע או כניסה לקרקע?
ניסן סלומינסקי: כלומר לומדים מלקח העבר.
ניסן סלומינסקי: לזה התכוונת?
<אודי אדם: כדאי שתשמע את החברה.
ניסן סלומינסקי: נשמע אתכם גם.
ניסן סלומינסקי: תמיד טוב לשמוע את שני הצדדים, תאמין לי.
<אודי אדם: אוקיי.
<יובב גביש: אז אולי לא הבהרתי את זה נכון, אבל נפריד בין פעילות העבר לפעילות הנוכחית של "תעש".
<יובב גביש: הפעילות הנוכחים, למיטב הבנתנו, מזה שנים לא מייצרת זיהומים בקרקעות ובכל היבט כזה או אחר.
<יובב גביש: זה להבנתו מזה לא מעט שנים.
<יובב גביש: בעבר היו תהליכים ייצוריים כאלה ואחרים, ושיטות עבודה שגרמו לזיהומי קרקע ככל הנראה במספר מתחמים של החברה, שההיקפים שלהם לא ידועים.
<יובב גביש: אנחנו רק יודעים שקיימים זיהומים במתחמים מסוימים, אבל אנחנו לא יודעים מה היקף הזיהומים.
<יובב גביש: כחלק מההפרטה אנחנו מגבשים הסדר לחלוקת האחריות בנוגע לכל זיהומי העבר, איזה צד חב באיזה מפגע אם הוא קיים.
<יובב גביש: אבל כדי להבין מה נוצר בעבר ומה ייווצר חלילה בעתיד, אנחנו צריכים להבין את תמונת המצב בקרקעות, לעשות סקרים היסטוריים או סקרי קרקע או סקרים ביחד עם המשרד להגנת הסביבה ורשות המים והחברה, כדי להבין את מצב כל הקרקעות ולגבש את אותו הסדר שיגובש תוך תשעה חודשים מיום ההחלטה.
ניסן סלומינסקי: ומי אחראי לטפל בכל זה, בניקוי של הקרקע הזאת וכו'?
ניסן סלומינסקי: זה חלק מהעסקה, אני מבין.
<יובב גביש: זה נושא די סבוך, אבל כעיקרון אנחנו עוסקים בחלוקת האחריות של היבטי איכות הסביבה, ולא בשיקום כחלק מהליך ההפרטה.
<יובב גביש: השיקום, אגב, של מתחם רמת-השרון שדיברנו עליו ייעשה כחלק מההסדרה הסטטוטורית והשיווק של הקרקעות וחלק מהליכים אחרים.
<יובב גביש: נושא לא פשוט מבחינה כלכלית, וזה דווקא נושא שכן תקבולי המכירה של הקרקעות, שזה רמ"י מנהלת את המהלך הזה, קשור לטיהור הקרקעות.