GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<שמואל מרדכי: הכסף הזה נגבה, ובאמצעות משרד הכלכלה מועבר למכון היהלומים ומשרת אותם.
ניסן סלומינסקי: באותה הזדמנות, מה זה המכון?
<שמואל מרדכי: אם לכמת אותו, הוא די דומה למכון הייצוא, אלא שיש לו כמה מטלות נוספות.
<שמואל מרדכי: הוא עוסק בפיתוח טכנולוגי ובשירותים נוספים שמכון הייצוא לא נותן את זה.
<שמואל מרדכי: הוא מקדם את הענף, מביא אורחים מכל רחבי העולם, מביא בעיקר שרים אפריקאיים שלהם יש תרומה מכרעת באספקת גלם, שזה הסוד המסחרי של מדינת ישראל.
<שמואל מרדכי: בין 40 ל-50 אחוז מהגלם עובר דרך מדינת ישראל.
<שמואל מרדכי: מביא משלחות, שבסופו של דבר מחזירים לנו בריבית דריבית.
<שמואל מרדכי: ההיקף הכספי שיישאר היום במכון יהיה כ-4 מיליון דולר בשנה.
ניסן סלומינסקי: מה התקציב היום?
<שמואל מרדכי: 17 עד 20 מיליון שקל, ואנחנו הולכים לרדת ל-12, 13 מיליון שקל.
ניסן סלומינסקי: ועל שום מה נדיבות הלב הזאת?
<שמואל מרדכי: התקופה היא קשה.
<שמואל מרדכי: יש יהלומנים שמשלמים הרבה כסף.
<שמואל מרדכי: יש נטייה מסוימת של חלק מהיהלומנים, דווקא הגדולים, ששילמו עד כמיליון שקל בשנה - עוזבים את הארץ.
<שמואל מרדכי: הראשון, הסנונית שבהם, היה לב לבייב שעזב לפני מספר שנים ללונדון.
<שמואל מרדכי: יש יהלומן מס' 1 היום, גם כן מוריד את הפעילות פה.
<שמואל מרדכי: אנחנו לא רוצים להפסיד את האנשים האלה.
<שמואל מרדכי: אנחנו חושבים שנוכל להסתפק עם אותם 4.5-4 מיליון דולר בשנה.
ניסן סלומינסקי: כלומר יש לכם תקציב מובנה בתקציב המדינה, של משרד הכלכלה, וחוץ מזה אתם נהנים מההיטל הזה, או כל התקציב שלכם זה ההיטל?
<שמואל מרדכי: אל"ף, אני עובד מדינה, והמכון לתועלת הציבור, והיא לא נהנית משום תקציב מדינה פרט לאותו היתר שנקבע ומוחזר אליה.
<שמואל מרדכי: היא לא נהנית משום תקציב מדינה אפילו לא באגורה אחת.
<שמואל מרדכי: ענף היהלומים בסך הכול, גם בעבר וגם ההווה, נהנה מעט מאוד מתקציבי מדינה, מכלי סיוע אחרים שנמצאים שם.
<שמואל מרדכי: בדרך כלל הם אומרים: אל תפריעו לנו ואל תזיקו לנו, אנחנו נחיה את החיים שלנו בעזרת הכספים שלנו.
ניסן סלומינסקי: אז אתה אומר שלפני הורדת ההיטל הגעתם לסדר גודל של כמעט 20 מיליון שקל, ועכשיו כתוצאה מהורדת ההיטל תגיעו ל-15.5, אם זה 4.4.
ניסן סלומינסקי: משהו כזה?
<שמואל מרדכי: נגיע למשהו כמו 14-13 מיליון שקל תקציב שנתי.
ניסן סלומינסקי: ואתם היהלומנים מרוצים מהפעילות של המכון?
ניסן סלומינסקי: תכף ניתן לכם לדבר.
ניסן סלומינסקי: בבקשה, אתה רוצה להוסיף?
אלי אבידר: שלום, אני מנכ"ל מכון היהלומים הישראלי.
אלי אבידר: ההחלטה מקובלת על כל ראשי הענף.
אלי אבידר: הענף עובר תקופה לא פשוטה, שיש בה תחרות עצומה ממרכזים אחרים כמו הודו ובלגיה.
אלי אבידר: אנחנו מדרשים לתת כאן כתף.
אלי אבידר: אנחנו מאמינים שגם נעמוד ביעדים עם התקציב המצומצם יותר.
אלי אבידר: אנחנו נשמח שתאשרו את ההמלצה של שר הכלכלה ושל שר האוצר.
<אברהם טראוב: שלום, אני נשיא התאחדות תעשיית היהלומים.
<אברהם טראוב: כפי שידוע, הכלכלה העולמית עברה ועוברת טלטלה על קטנה.
<אברהם טראוב: גם התנאים של אמצע שנות ה-90 - - - לנו חלק לא קטן של המפעלים, להוציא החוצה שכר עבדים במקומות אחרים, שלמעשה כיהלומן אני כונס את עצמי, כשאני מחזיר את הסחורה הביתה.
<אברהם טראוב: המטרה העיקרית היתה תמיד לעודד ייצור מקומי, אבל התנאים הכתיבו לנו.
<אברהם טראוב: היום אנחנו עושים הכול כדי להחזיר את התעשייה הביתה.
<אברהם טראוב: התחלתי אישית עם הנושא הזה, להביא חרדים לענף.
<אברהם טראוב: מי שיודע, אצלנו תמיד הם חלק מאוד חשוב בענף, ולהקל על אותם אנשים, מי שעובד פה, כמו שהיה פעם קנס, גם סך הכול זה כסף שלנו, שאנחנו משלמים לאותה קופה.
<אברהם טראוב: לכן לפני ששקלנו, היו ויכוחים, כי היו שרצו להוריד עוד יותר.
<אברהם טראוב: המטרות העומדות בפני הענף היו מולנו, וההחלטה הזאת היתה פה אחד, יש פה אחד של הענף.
<אברהם טראוב: בעזרת השם, נתמודד עם זה לטובת העניין.
ניסן סלומינסקי: אל"ף, אני שמח.
ניסן סלומינסקי: אני מנצל את ההזדמנות שאתה אתנו, לומר לנו מה עושים כדי לחזק את הענף?
ניסן סלומינסקי: אני מבין שאחד מענפי הייצוא הגדולים שהיו לישראל בזמנו היה היהלומים.
ניסן סלומינסקי: איך מחזירים עטרה ליושנה?
<אברהם טראוב: אני בענף 41 שנה.
<אברהם טראוב: עליתי לארץ ב-73'.
<אברהם טראוב: התחלתי מתלמיד, וכך הלאה.
<אברהם טראוב: אוהב את הענף.
<אברהם טראוב: כל האנשים שעובדים בענף, אוהבים את הענף.
<אברהם טראוב: הרמנו את הכפפה.
<אברהם טראוב: היום אין יותר שכר עבדים בשום מקום בעולם, כי הטכנולוגיה נכנסה כל כך חזק לענף, שגם המחיר, ויש לציין, דור המשך לא בסין ולא בהודו ולא בשום מקום, כבר לא רוצה לעבוד יותר בשביל שכר עבדים.
<אברהם טראוב: זה לטובתנו.
<אברהם טראוב: רוב מוחלט של הטכנולוגיה אנחנו פיתחנו פה, מה שהעולם משתמש.
<אברהם טראוב: יש לנו כל הכלים.
<אברהם טראוב: אני מאמין שגם כן הממשלה תבוא לקראת אותם חוגים שאנחנו רוצים להכניס אותם לעבודה.
<אברהם טראוב: יש לנו כבר התחלה.
<אברהם טראוב: יש לא מעט בחורים חרדים – מי שרוצה, מוזמנים לבקר במפעלים שקלטנו.
<אברהם טראוב: גם בשבוע שעבר מפעל אחד לקח ששה אנשים.
<אברהם טראוב: זה לא לכתוב מספר; זה עבודה.
<אברהם טראוב: בעזרת השם, נחזיר חלק לא קטן מהתעשייה הביתה, כי מגודל מסוים שכר העבודה משפיע מעט מאוד על המוצר המוגמר.
<אברהם טראוב: כולנו מבינים שגם בלי ייצור מינימליסטי או בינוני המרכז ילך לאיבוד.
<אברהם טראוב: בלגיה נמצאת במצב – או ימינה או שמאלה; כל מי שיכל, כבר עזב לדובאי, ואנחנו עושים הכול, להביא את החלק שישנו.
<אברהם טראוב: חזרתי השבוע מבלגיה.
<אברהם טראוב: ישב המפקח, יכול לומר כמה רשיונות הוא נתן בלגים.
<אברהם טראוב: ברוך השם, אנחנו חוזרים בחזרה לצמיחה מקומית.
ניסן סלומינסקי: כל הנושא של התחכום בייצור, כלומר שכלול, זה נעשה במכון או זה אנשים פרטיים במפעלים שלהם?
<אברהם טראוב: גם וגם.
<אברהם טראוב: הבסיס התחיל מהמכון, ופיתחנו הרבה טכנולוגיה.
<אברהם טראוב: האחרון שניסינו לפתח, ניסינו לעשות רובוטיקה גם, אבל בינתיים יש אנשים שהלכו גם באופן פרטי.
<אברהם טראוב: למעשה היום הגענו לכאלה תחכומים, שזה פשוט לא להאמין.
<אברהם טראוב: במאתיים שנה לא היה מה שקרה בעשור האחרון.
ניסן סלומינסקי: והטכנולוגיה הזאת משותפת לכולם, או כל אחד שומר את זה כסוד מקצועי שלו?
<אברהם טראוב: משותפת לכולם.
<שמואל מרדכי: משותפת לכולם.
<שמואל מרדכי: פיתוחים שפותחו בתוך התעשייה הישראלית.
<שמואל מרדכי: גם היום המכון נותן שירותים של איזון אופנים, טיפול באופנים – על מה שמלוטש.
<שמואל מרדכי: הוא עושה את זה כמעט בחינם אין כסף, וגם היום מנסים לפתח אופנים חדשים.
<שמואל מרדכי: עושים את זה בסיוע של המכון ושל צוותים שנמצאים שם.
<שמואל מרדכי: גם היום אנחנו יחידה שמייצאת כ-11 מיליארד דולר בשנה, מתוכם כ-4 מיליארד דולר גלם, וכ-7 מיליארד דולר יהלומים מלוטשים.
<שמואל מרדכי: אני חושב שעם סיוע שקרב – ממש בשעה זו מתקיימת ישיבה של לשכת השר כדי לנסות להביא עובדים חדשים לענפים שונים, ואנחנו היינו צריכים גם להיות שם – אני הייתי צריך להיות שם כדי לדבר על הענף שלנו.
<שמואל מרדכי: אנחנו נדבר על סיוע וקליטה של כמה עשרות עובדים במשך השנה הזאת, ואם הם ייקלטו בצורה ראויה, נרחיב את זה בשנים הבאות, וכל שנה כארבעים-חמישים עובדים, בעזרת המכון חלק מהכסף ובעזרת המשאבים שהמשרד יעמוד ויעמיד לרשות ההכשרה.
<אברהם טראוב: אדוני היושב-ראש, אני כנשיא התאחדות מזמין אותך – קח קבוצה, עדיף לראות מאשר שנסביר.
אראל מרגלית: מה זה יעשה לכמות העובדים בענף?
יעקב ליצמן: הם עושים כנס היום.
יעקב ליצמן: לא ראיתי שמזמינים את בנט.
ניסן סלומינסקי: אל"ף, אנחנו נשמח.
ניסן סלומינסקי: אצלכם זה המקום היחיד ששווה להיות מנקה אשפה, כמו שאומרים.
ניסן סלומינסקי: גם בפרשת השבוע פסול לך שני לוחות - עושרו של משה הגיע מזה שהקב"ה אמר לו – תעשה בלוחות, מהאבן המיוחדת, ומה שייפול למטה, אתה יכול לקחת.
ניסן סלומינסקי: את השבבים או הסבל, נקרא לזה - רק מזה אפשר להיות סופר.
ניסן סלומינסקי: אני מניח שהיום הגעתם לדרגה שאין כבר משהו שנופל למטה – הכול בטח מנוצל.
ניסן סלומינסקי: מישהו רוצה להוסיף משהו?
<שמואל מרדכי: יש פה בקשה של הענף, להחיל את ההורדה הזו רטרואקטיבית שנה.
<שמואל מרדכי: אני מעלה אותה לדיון ולהחלטתכם.
ניסן סלומינסקי: אתה מסבך אותנו.
ניסן סלומינסקי: חבריי חברי הכנסת, מישהו רוצה להתייחס?
שלומית ארליך: נטע, התחילה תהיה עם פרסום הצו, נכון?
<נטע ברנר: כן.
ניסן סלומינסקי: הנושא של הרטרואקטיביות, אנחנו כאן בוועדה עושים כל מאמץ, לא לאשר דברים רטרואקטיבית, כי פעם אחת שאתה מאשר - הפעם יכול להיות שזה בסדר, וכולם מסכימים, אבל זה מחייב אותנו שבנושאים אחרים לא נוכל לומר: אין רטרואקטיביות, כי למה פה עשיתם?
ניסן סלומינסקי: אז נשאיר את זה מפרסום הצו.
ניסן סלומינסקי: לא צריך להקריא?
ניסן סלומינסקי: חברי מודעים לזה.
ניסן סלומינסקי: אז מי בעד לאשר את צו הפיקוח על היהלומים, יבואם ויצואם (תיקון), התשע"ד-2013?
ניסן סלומינסקי: הצבעה בעד – פה אחד הצו הפיקוח על היהלומים, יבואם ויצואם (תיקון), התשע"ד-2013 נתקבל.
ניסן סלומינסקי: יש לכם את זה.
ניסן סלומינסקי: שיהיה לכם בהצלחה גדולה.
ניסן סלומינסקי: נתאם את זה בשמחה.
ניסן סלומינסקי: בהזדמנות זו אני רוצה לברך את תלמידי כיתה י"ב בבית ספר בן-צבי, קריית אונו.
ניסן סלומינסקי: ברוכים הבאים לוועדה.
ניסן סלומינסקי: אתם כאן ודאי במסגרת שיעורי האזרחות – אתם רואים איך נציגיכם, אנחנו, עובדים.
ניסן סלומינסקי: הסעיף הראשון על סדר-היום היה של יהלומים ועכשיו סעיף על עוני.
ניסן סלומינסקי: למרות שהדברים נראים נוגדים, כך אנחנו עובדים בעזרת השם.
ניסן סלומינסקי: תהיו ברוכים, ושיהיה לכם יום לימוד פורה.
ניסן סלומינסקי: בוקר טוב לחבריי חברי הכנסת ולחברים שהצטרפו אלינו.
ניסן סלומינסקי: במעבר חד מהנושא הקודם, היהלומים, לנושא הזה, שאמור לעסוק ביהלומים, אבל ביהלומים שלא ליטשו אותנו, ואנחנו צריכים לחפש את הדרך איך ילטשו אותם, כדי שהם באמת יהיו יהלומים.
ניסן סלומינסקי: הנושא הוא ועדת אלאלוף, שדנה בנושא העוני.
ניסן סלומינסקי: יש פה בקשה לדיון מהיר של ארבעה חברי כנסת.
ניסן סלומינסקי: אני רואה שארבעתם נמצאים פה.
יעקב ליצמן: הייתי משאיר כיסא ריק לשר האוצר.
סתיו שפיר: שר הרווחה יצטרף אלינו?
ניסן סלומינסקי: אני לא יודע לומר.
ניסן סלומינסקי: המנכ"ל יוסי דיבר אתי אתמול.
ניסן סלומינסקי: לא היה ברור להם, מה הנוסח הפורמלי של הדיון, אז הסברתי לו – מנכ"ל משרד הרווחה.
ניסן סלומינסקי: הם צריכים להחליט, אם יגיעו או לא.
ניסן סלומינסקי: שתי הקדמות.
ניסן סלומינסקי: הקדמה אחת, מהות הדיון זה באמת, האם יש המסגרת התקציבית לוועדה, כי אם הוועדה תדון, ויהיו לה הרבה דברים נפלאים, אבל לא יהיה תקציב, במילא לא יהיה כלום.
<קריאה: זו החלטה כבר?
<קריאה: זה כמו החלטה, שאתה אומר: אם אין כסף, אין מה לדון.
יעקב ליצמן: אמרתי דבר כזה?
יעקב ליצמן: הסברתי מה הבקשה.
יעקב ליצמן: הבקשה היא, מאחר שהיעדר בסיס תקציבי – אני מסביר את הבקשה.
יעקב ליצמן: מאחר שלוועדה לא נמסר תקציב, היא עובדת, אבל אין תקציב, והבקשה היתה להיכנס, להבין, אם יש תקציב או אין.
יעקב ליצמן: אבל אנחנו לא רוצים רק לדון בזה; אם אתה נמצא פה, אדוני, אנחנו רוצים, ננצל את זה כדי שתיתן לנו סקירה על הדיונים – מה הכיוונים וכו', כדי שנהיה הרבה יותר בתוך התמונה, כי אנחנו מתכוונים כן להיכנס לזה.
יעקב ליצמן: לכן אני מתכנן שתי ישיבות: ישיבה אחת כדי להבין, והישיבה השנייה, כדי לראות את החלק התקציבי שלו.
יעקב ליצמן: במסגרת ההקדמה הראשונה - אנשי האוצר נמצאים היום כולם במקום אחר לחלוטין, ולמרות הכול לא רציתי לדחות.
אורלי לוי אבקסיס: אין פה נציג אוצר?
אורלי לוי אבקסיס: אז לשם מה?
אורלי לוי אבקסיס: נוח להם לא להיות פה.
ניסן סלומינסקי: הם ביקשו מאוד שנדחה את זה, אבל אני לא רציתי לדחות, ואמרתי להם שנקיים שני דיונים בנושא: דיון אחד, להבין, לדעת מה הוועדה עושה ומה הכיוונים שלה, והדיון השני, הם ודאי יצטרכו להיות – הוא יהיה הדיון של החלק השני של התקציב.
ניסן סלומינסקי: אני לא מרגיש שאני לא יכול לדבר על נושא התקציב לפני שאני מבין, מה הוועדה עשתה.
ניסן סלומינסקי: זה מספיק חשוב כדי שנקדיש לזה את הדיון היום.
ניסן סלומינסקי: לישיבה הבאה הם ודאי יהיו פה ויצטרכו לתת לנו תשובות, אולי גם יהיו להם תשובות, לחלק הכספי של זה.
ניסן סלומינסקי: כך שזה בסדר שאנחנו עושים שתי ישיבות – ישיבה אחת, להבין מה הוועדה דנה, מה הכיוונים וכו', וישיבה שנייה תהיה על נושא התקציב.
ניסן סלומינסקי: לכן לא רציתי לדחות את זה, כי לא רציתי למשוך ולמשוך.
ניסן סלומינסקי: אמרתי: נקיים את זה, ובישיבה השנייה אתם תהיו.
ניסן סלומינסקי: הקדמה שנייה, זה כבר חלק מהעניין – אני לא בקי, וייתכן שאני מתפרץ לדלת פתוחה, אבל יש לי תמיד בראש את הסיפור, מספרים את זה על חלם, שהיה גשר, ובגשר נוצר חור, וכשנוצר חור גדול, נפלה מכונית ראשונה, ובאו לטפל בפצועים.
ניסן סלומינסקי: המשיכה עוד מכונית ליפול ועוד מכונית ליפול, וכשנפלו הרבה מכוניות, הביאו לשם מרפאה, ואז הקימו שם בית חולים שלם שטיפל בכל אלה שנפצעים ונהרגים כתוצאה מהנפילה.
ניסן סלומינסקי: בסוף קמה עיר שלמה מתחת לגשר, עד שבא יהודי חכם ואמר: מה אתם עושים?
ניסן סלומינסקי: תסגרו את החור בגשר במקום לטפל בתוצאה.
ניסן סלומינסקי: כך לא ייפלו אנשים, ויחסכו הרבה.
ניסן סלומינסקי: אני אומר את זה כמשל, כי הרבה פעמים, ויכול להיות, אני אשמח אם אני טועה - הרבה פעמים אנחנו מטפלים בנושא של העוני, מה עושים לעניים כדי לעזור להם.
ניסן סלומינסקי: אז מגדילים קצת את הקצבה, קצת את זה.
יעקב ליצמן: מקטינים את הקצבה.
ניסן סלומינסקי: חלק מהתפישה של האוצר, כמו לגבי החרדים - תקטין – אז הם ייצאו לעבודה.
יעקב ליצמן: אמרת שזה היה בחלם.
ניסן סלומינסקי: הסיפור היה בחלם.
ניסן סלומינסקי: הרבה פעמים מה שאנחנו מטפלים בעוני, אנחנו מטפלים איך לתת לעני מס הכנסה שלילי.
ניסן סלומינסקי: אנחנו מטפלים בתוצאות - יושבים מתחת לגשר, נופלים לנו העניים, ואנחנו מחפשים לראות איך לרפא אותם.
ניסן סלומינסקי: ואנחנו צריכים לראות – ואולי הוועדה עוסקת בזה, ואולי זו לא הסמכות, מנסים לסגור את הפרצה בגשר – לבדוק, מה צריך לעשות כדי שלא יהיו עניים.
ניסן סלומינסקי: נכון שצריך לטפל בעניים הקיימים, אבל עיקר המחשבה, לפחות מבחינתי, צריכה להיות מה אנחנו צריכים לעשות כדי שלא יהיו לנו יותר עניים.
ניסן סלומינסקי: קודם כל לסגור את החור בגשר - אחר כך צריך לטפל באלה שנפלו, אבל שלא ייפלו לנו עוד ועוד.
ניסן סלומינסקי: אשמח מאוד אם הוועדה גם עסקה בזה, ואם לא, אולי תחזרו לגשר, לטפל בו.
<ורד סוייד: יושב-ראש הוועדה, שלא יהיו לנו עניות.
<ורד סוייד: העוני הוא נחלתן הגדולה של נשים.
ניסן סלומינסקי: כשאני אומר: עניים, זה כולל גם גברים וגם נשים.
<ורד סוייד: מאחר שאנחנו הרוב – צריך לקרוא לזה עניות.
ניסן סלומינסקי: היא יועצת ראש הממשלה לענייני נשים, לשעבר.
ניסן סלומינסקי: לתקופה קצרה ראש עיריית נתניה.
ניסן סלומינסקי: יש ארבעה חברי כנסת שביקשו את הדיון.
ניסן סלומינסקי: כפי שמקובל בוועדה, הם פותחים.
ניסן סלומינסקי: לפי הסדר שרשום אצלי, אורלי, את ראשונה, בבקשה.
אורלי לוי אבקסיס: אדוני, אני חייבת לפתוח את הדברים ולהעיר הערה, שגם אם חשוב היה לך לערוך את הדיון הזה למרות שנציגי האוצר לא כאן, אני חושבת שאי-אפשר שלא להעיר על כך שנציגי האוצר לא כאן, ותהיה הסיבה אשר תהיה.
אורלי לוי אבקסיס: יש פה או התעלמות מוחלטת או ניסיון לברוח ממתן תשובות או איזשהו זלזול בוועדה.
ניסן סלומינסקי: ברגע שהם קיבלו ביום חמישי אחר הצהריים, צלצלו לומר שכולם לא נמצאים פה, יש להם משהו מאורגן, נמצאים במקום אחר.
ניסן סלומינסקי: ביקשו שנדחה את זה.
יעקב ליצמן: טיולים.
ניסן סלומינסקי: זה לא שהם יושבים במשרד ולא מגיעים.
ניסן סלומינסקי: ביקשו לדחות.
ניסן סלומינסקי: שקלתי את הנושא, אם לדחות.
ניסן סלומינסקי: בסוף אמרתי שאחלק לשניים בין כה וכה, כי להערכתי, הדיון הוא כל כך חשוב, ששווה שיהיו לו שני דיונים.
מיכל בירן: מה שכן, מן הנימוס היה שהיית מודיע למציעים את העניין מראש.
ניסן סלומינסקי: זה נודע לי אתמול.
ניסן סלומינסקי: הייתי צריך לשקול אתמול, מה אעשה.
מיכל בירן: אבל יכולת, שלא יידעו על זה פה באמצע הדיון.
מיכל בירן: זו דעתי.
ניסן סלומינסקי: אני חושב שזה בסדר.
ניסן סלומינסקי: הדיון הערכי יכול להיות גם בלעדיהם.
ניסן סלומינסקי: אחר כך נצרף אותם לחלק השני.
אורלי לוי אבקסיס: הערתי שתישאר בפרוטוקול – אני חושבת שיש פה עדיין זלזול בחברי הכנסת המציעים, בוועדה הרלוונטית ובוועהת הכספים.
אורלי לוי אבקסיס: כשאני אומרת: הוועדה הרלוונטית – הכוונה לוועדת אלאלוף, כי לא ייתכן שאנחנו דנים בנושא העוני, ואף אחד מנציגי האוצר, ויש שר אוצר ויש סגן שר אוצר- --
יעקב ליצמן: שר האוצר לא מופיע פה.
יעקב ליצמן: מחרים.
ניסן סלומינסקי: לא מחרים.
יעקב ליצמן: שנה אחת פעמיים היה.
יעקב ליצמן: אני מעולם לא ראיתי אותו, אבל הם אומרים פעמיים.
אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לצאת מפה בבקשה, מאחר שוועדת אלאלוף אמורה לפרסם את המסקנות שלה בתחילת אפריל, אנחנו רוצים לבקש המפורש שוועדת הכספים על הנושא במושב הנוכחי, לעשות את זה אפילו אחת לשבוע כדי להבין איפה אנחנו עומדים, כדי שיבינו גם מקבלי ההחלטות ואלה שחותמים על הצ'קים, שהנושא הזה לא יורד מסדר-היום.
אורלי לוי אבקסיס: את הרוח הגבית לוועדה אנחנו חייבים לתת.
ראובן ריבלין: ועדת אלואלוף הוזמנה על-ידי הממשלה?
ניסן סלומינסקי: על-ידי שר הרווחה.
ניסן סלומינסקי: הוא הקים את הוועדה בראשותו של- - -
אורלי לוי אבקסיס: יושב-ראש הוועדה נפגש עם יושב-ראש הוועדה.
ניסן סלומינסקי: יש פה ידידנו – ברשותך, נקרא אלי, אנחנו קוראים בשמות הפרטיים פה בוועדה, אתה כבר נכנסת למשפחה - הוא יסביר בדיוק עם מי הוא דיבר וכו'.
ניסן סלומינסקי: נסמוך עליו שיעשה את זה.
אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, ניסן, מאחר שעסקנו בשמות פרטיים, אני חייבת לומר שהנושא שהצגת בתחילת הדיון על המניעה והטיפול, חייבים לעבוד בשני המישורים.
אורלי לוי אבקסיס: כשמדברים על המניעה, חייבים לעבוד מהגיל הרך.
אורלי לוי אבקסיס: אם אנחנו יודעים שחוק פעוטות בסיכון לא יכול להתקיים במלואו כי יש חוסר בתקציב, ואנחנו מדברים על המסגרת הראשונית ביותר, ולאחר מכן אנחנו מדברים על אותן אוכלוסיות ואותם ילדים שנמצאים בתוך המערכת, וחלקם מוגדרים ילדים בסיכון, וכאשר אנחנו מטפלים בהם, אנחנו מוציאים אותם מההקשר של המשפחה שלהם ולא נותנים את המעטפת הקהילתית הנכונה, כי אם לא פתרנו את נושא הדיור הציבורי, את קורת הגג לילדים הללו, ולא פתרנו מה יהיה התקציב ואיך נטפל בהורים, איך נעשה להם את ההסבה המקצועית לכך שיהיה להם מקצוע שנוכל ליישם אותם בשוק העבודה, ואת זה נוכל לעשות בצורה יותר משמעותית על-ידי סקר שוק – מה המקצועות הנדרשים, מה צריך לעשות.
אורלי לוי אבקסיס: אם לקחנו את הילדים וניתקנו אותם מההקשר המשפחתי שלהם, לא פתרנו את הבעיה באמת, בעיקר בטיפול בקהילה.
אורלי לוי אבקסיס: אם אנחנו יודעים שיש בעיות של מאצ'ינג כדי ליצור פתרונות בתוך הקהילה, כי עיירות מסוימות לא יכולות לעמוד במאצ'ינג הזה, ולכן הן לא מפתחות את השירותים בתוך הקהילה, אז אנחנו בבעיה גדולה.
אורלי לוי אבקסיס: אם אנחנו מדברים על ילדים חסרי עורף משפחתי, ובכוונה אני מתחילה מילדים בסיכון, בתור הכובע של יושבת-ראש הוועדה לזכויות הילד, ואם אנחנו מדברים על ילדים חסרי עורף משפחתי, ובגיל 18 המדינה מסירה את אחריותה מהשיקולים שעכשיו הילד הוא בוגר, אבל הוא יצא, למשל, ממסגרת חוץ ביתית – לאן הוא אמור להגיע?
אורלי לוי אבקסיס: מישהו יכול להעלות על דעתו מה עושה אותה ילדה בגיל 18, שביום בהיר אחד אין לה בית, אין לה משפחה, אבל אין לה הפנימייה היום.
אורלי לוי אבקסיס: איפה היא מוצאת לה קורת גג?
אורלי לוי אבקסיס: באיזו מיטה היא ישנה?
אורלי לוי אבקסיס: מה היא צריכה לעשות על-מנת לרכוש את הביטחון הזה?
אורלי לוי אבקסיס: וזה לא נגמר שם.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מדברים גם על דיור ציבורי.
אורלי לוי אבקסיס: בשורה התחתונה הכול מתחיל ונגמר בקורת גג לאוכלוסייה הזו, כי אם היום הם נאלצים להוציא את רוב ההכנסות שלהם, בעיקר האוכלוסייה המוחלשת ביותר, על קרת גג להם ולילדים שלהם, מה שאומר מצמצם את ההכנסה הפנויה של המשפחה לטפל בבעיות העיקריות והמהותיות לקיום בכבוד, אם היום יש רשימה ארוכה מדי של ממתינים לדיור ציבורי בלי פתרון, ומצד אחר המדינה אומרת: מכרנו דירות, לא עמדנו ביעד ולא עמדנו אפילו בלשון החוק שאומר שהכסף – ואזכיר - 2.75 מיליארד שקלים נלקחו מהכנסות של המכירות של הדיור הציבורי לכל מיני מטרות, חלקן טובות, אבל בטח לא היו אמורות לצאת מהכיס הזה לסלילת כביש למעלה אדומים, שמירה במזרח ירושלים, שיפוץ מבני ציבור – כל זה מהכסף של הדיור הציבורי, אבל לא נבנו דירות.
אורלי לוי אבקסיס: פחות דירות, תור ארוך מדי של שנים בזכאות עם דף של זכאות אבל בלי קורת גג, ואותם אנשים נפלטים מהזכאות שלהם, כי הילדים עברו את גיל 18 בזמן הממתנה, ומה שקורה היום הוא קטסטרופה אחת גדולה.
אורלי לוי אבקסיס: החמירו את הקריטריונים לזכאות.
אורלי לוי אבקסיס: זו ממש מיתת סדום, אדוני היושב-ראש.
אורלי לוי אבקסיס: אותם אנשים, ואתן לך דוגמאות של חד-הוריות, שאם אין להן הילד השלישי לא זכאיות בכלל, גם לא להשתתפות בשכר דירה, ומה הן עושות, אתה רוצה לדעת?
אורלי לוי אבקסיס: חלקן הולכות להביא את הילד השלישי כדי לקיים את שני הילדים שכבר בעולם הזה.
אורלי לוי אבקסיס: אתה יכול לבוא אליהן בטענות?
אורלי לוי אבקסיס: מישהו חושב שהוא המציא את הגלגל?
אורלי לוי אבקסיס: שהוא יכול לעצור משהו?
אורלי לוי אבקסיס: ההישרדות היא הרבה יותר גדולה, וזה לא נגמר רק שם.
אורלי לוי אבקסיס: אם אנחנו היום שולחים קשיש, זכאי יחידי, אם 700, 750 שקל לשוק החופשי ואומרים לו: תמצא לך דירה בכסף הזה, אבל לפני שתקבל את ההשתתפות, תביא חוזה חתום, אתה מבין מה אנחנו גוזרים על אותם אנשים, על אותם דרי רחוב.
אורלי לוי אבקסיס: ואחר כך אנחנו מתפלאים – הצתה אחת.
אורלי לוי אבקסיס: החליפה שלטון.
אורלי לוי אבקסיס: כמה אנשים הציתו את עצמם בגלל המצב הכלכלי במדינת ישראל בארבע השנים האחרונות?
אורלי לוי אבקסיס: למעלה משבעה אנשים.
אורלי לוי אבקסיס: ועולם כמנהגו נוהג.
אורלי לוי אבקסיס: אז חצי כותרת בעיתון.
אורלי לוי אבקסיס: והטרגדיה הזו טרגדיה שהולכת וגדלה, של אמהות שחסרות באמת כל מצב של אופציות אחרות.
אורלי לוי אבקסיס: ואם אנחנו מגלים ששוב, בגלל שעצרנו גם את אחד הפרויקטים היפים ביותר של משרד הבריאות, של השתתפות, למשל, במימון של טיפולי שיניים לילדים, ואגב, זה היה אוניברסלי.
אורלי לוי אבקסיס: כולם בגילאים האלה יכלו ליהנות מכך, ונהנו מכך גם מעמד הביניים, שלאט-לאט הולך ומידרדר לקו העוני.
יעקב ליצמן: תציעו אי-אמון על זה.
אורלי לוי אבקסיס: אתה יודע את המגבלות, אדוני סגן שר הבריאות לשעבר.
אורלי לוי אבקסיס: יש לנו קשיים אמתיים להתמודד עם האוכלוסיות הללו, אבל הורים מוותרים על טיפולים רפואיים בגלל שאין להם מספיק כסף לממן אותם, כי היום רפואה עולה כסף, כי היום גם מה שהשגנו בקדנציה הקודמת במתי מעט, הורדנו את זה בקדנציה הזאת.
אורלי לוי אבקסיס: כסף ילדים.
אורלי לוי אבקסיס: ואומרים: קצבאות לא מוציאות מעוני.
אורלי לוי אבקסיס: בחלק מהמקרים קצבאות מוציאות מעומק העוני.
אורלי לוי אבקסיס: קודם כל אני רוצה לברך על הוועדה הזאת.
אורלי לוי אבקסיס: ישבתי קודם עם יושב-ראש הוועדה אלאלוף.
אורלי לוי אבקסיס: שמתי בפניו את מספר הנושאים גם לגבי הרצף של הפעוט, כאשר הוא נולד לאוכלוסייה במצוקה, ולפעמים מצוקה כלכלית שאחר כך הופכת להיות מצוקה פיזית בהיעדר משאבים ובהיעדר טיפול.
אורלי לוי אבקסיס: ואנחנו ממשיכים משם לחסרי העורף המשפחתי, שלא נדבר על השינויים שעוברת מערכת החינוך שלנו, והיום אנחנו מגלים שזכאים לתעודות בגרות זה אלו שקיבלו את העזרה מההורים ולא מהמדינה, כי אם בכוכב יאיר יש ציוני הבגרות הטובים ביותר בכל הארץ, וכשאתה מסתכל על הפלח, אין שם בית ספר תיכון, איך כל הילדים שם?
אורלי לוי אבקסיס: כי להורים יש הכסף לתת להם את ההשלמה.
אורלי לוי אבקסיס: זה מניעה.
אורלי לוי אבקסיס: מה עושה אותו ילד שנולד לאוכלוסייה שההורים שלו לא יכולים לשלם לו את לימודי העזר?
אורלי לוי אבקסיס: מה קורה עם אותם ילדים שלא יכולים אפילו לקבל את האבחון להקלה כי יש להם הפרעות קשב וריכוז?
אורלי לוי אבקסיס: האבחונים עולים אלפי שקלים, אבל לכן הם גם לא יקבלו את ארגז הכלים.
אורלי לוי אבקסיס: הכול מתחיל מהרזולוציות הקטנות האלה.
אורלי לוי אבקסיס: לא יקבל את האבחון ולא יקבל את התוספת בזמן ואת התנאים שיאפשרו לו למצות את הפוטנציאל שלו בצורה טובה, ואז גזרנו עליו להיות, אם בכלל לסיים 12 שנות לימוד, אם הוא לא יקבל את העזרה שהוא צריך, אתה יכול לתאר לעצמך לאן הוא ייפול.
אורלי לוי אבקסיס: הוא יהיה עני, והילדים שלו יהיו עניים, ותצטרך לעזור לו ולכלכל אותו לאורך כל חייו.
אורלי לוי אבקסיס: הכול מתחיל משם.
אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שוועדת אלאלוף צריכה להסתכל על כל הדברים האלה במכלול.
אורלי לוי אבקסיס: אני שמחה לומר שזה הרושם שקיבלתי.
אורלי לוי אבקסיס: זה יהיה רווח למדינה, זה יהיה רווח לאותו פרט, לאותו ילד שהפוטנציאל שלו לא יהיה שבוי בתקציבים שיש להוריו להפנות כדי שהוא יוכל למצות אותם.
אורלי לוי אבקסיס: סיפורי סינדרלות תמיד יהיו.
אורלי לוי אבקסיס: כל הצלחה היא פועל יוצא של הזדמנות.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו רוצים להפוך את ההזדמנויות האלה לכמה שיותר גדולות ונגישות לקהל הרחב.
אורלי לוי אבקסיס: ורק ראייה עומקית לאורך כל תחומי החיים, שבכל משרד ייקחו לעצמם את הנושא של צמצום העוני, גם אם הם לא משרד הרווחה – אם זה משרד החינוך, אם זה משרד הבריאות, אם זה כל המשרדים הרלוונטיים האחרים, ואם אנחנו היום מגלים שבמשרד הקליטה יש משפחות עולים שעומדים עשר שנים בתוך מרכזי הקליטה ופוחדים לצאת החוצה, כי הם לא יכולים להתנהל בשוק החופשי בשכר דירה, ואין דירות ציבוריות לתת להם, אל תתפלא למה הם תמיד בתוך המסגרת והמעטפת, ואיך תוציא אותם משם - בכוח?
אורלי לוי אבקסיס: מה תעשה?
אורלי לוי אבקסיס: רק ראייה כוללת של לתת את השירותים הללו, אני חושבת, בסופו של דבר גם יביאו לכך שתהיה העצמה אישית של אותם אנשים ורווח ומניעת טרגדיה לאותו ילד, שיוכל לצאת מתוך המעגל הזה, אבל זה יהיה רווח חברתי כל כך גדול, שאולי לא נקטוף את הפירות מחר או מחרתיים, אבל גם כלכלית זה יהיה הצלחה.
אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שהנושא הזה צריך להיות פה על השולחן.
אורלי לוי אבקסיס: אני לא יודעת אם טוב או לא טוב, שיש מנדט או אין מנדט לכמה ועדת אלאלוף צריכה להגביל את עצמה לתקציבים, כי הנושא הוא יותר מדי רחב, ואם כמעט כל ילד שלישי במדינת ישראל הוא מתחת לקו העוני, זה אומר דרשני.
ניסן סלומינסקי: אילן.
אילן גילאון: אהיה יותר קצר, רק משום שאני מסכים לדבריה של חברתי.
אילן גילאון: ביקשנו את הדיון כאן משום חשש שלנו, של חברי הכנסת, שוועדה שהיא בדרך כלל שם נרדף לבית קברות, בדרך כלל, אנחנו מקיימים פה- - -
אלי אלאלוף: שמי קרוב יותר לבית החיים, כך אצלנו במרוקו.
אילן גילאון: לכן הזמנו את הדיון, כדי שזה יהיה בית החיים ולא בית המתים, כי מרוב ועדות - והנטייה לקחת בדרך כלל שר רווחה שהוא אדם שתמיד אפשר לתת בו אמון, כמו שר הרווחה הזה, ואדם כמו אלי אלאלוף, שמעלותיו ידועות.
ניסן סלומינסקי: הוא אלוף.
אורלי לוי אבקסיס: הוא מכיר את השטח.
אילן גילאון: זה אדם עם שם יוקרתי, ואנחנו שמים אותו בוועדה כזאת, שבסופו של דבר יכול להיות שתצטמצם לשום לדבר.
אילן גילאון: אני רוצה לומר את הדברים של חברתי שוב אבל באופן שונה אולי קצת, לצמצם אותם.
אילן גילאון: בסופו של דבר אנחנו לא מדברים על עוני באופן נפרד מאשר אלא בשיטת החלוקה של העושר הלאומי במדינה.
אילן גילאון: והעוני נובע מכך, כאשר שיטת החלוקה היא שהקבוצה שמקבלת יותר, הולכת ומצטמצמת, והקבוצה שמקבלת פחות הולכת ומתרחבת - זה בעשרות שנים, השיטה במדינת ישראל.
אילן גילאון: זה מה שבסופו של דבר קורה.
אילן גילאון: לכן הצפי מוועדה כזו, אלי, הוא שהוועדה תגדיר בדיוק מה עם אחריות פוליסת הביטוח של האזרח בתוך מדינתו.
אילן גילאון: טיפול פרטני בעניים, או לעזור לעניים, שנדמה לי שבזמן האחרון אני יותר ויותר שומע, אבל אני לא רוצה לומר כלום, משום שאני יודע שהדיונים שלכם פתוחים וגם הקהל מוזמן.
אילן גילאון: זה מה שאני מתרשם, כתוצאה מכך שאנחנו שוב הולכים לטפל בעניים ולא לטפל בעוני.
אילן גילאון: זה יוצר בעיה שמבחינה חלוקתית בסופו של דבר אנחנו מסתבכים אתה.
אילן גילאון: לכן שם נרדף לעניין הזה הוא אוניברסליות.
אילן גילאון: אני יודע שבתחום הזה היו מספר בעיות.
אילן גילאון: אני גם יודע שמישהו מהאנשים התפטר בוועדה ופרש ממנה בגלל העירון.
אילן גילאון: זה במכלול של נושאים.