GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אוהד מעודי: כבוד היושב ראש, הערה.
<אוהד מעודי: אני מהפיקוח על הביטוח במשרד האוצר.
<אוהד מעודי: אני רוצה לומר שאפשר להבין שרוצים שהמדינה תפצה אבל חשוב לומר שבעצם אם המדינה תיתן שיק פתוח, אפשר לבטל את כל אלמנט הביטוח ובעצם זה יוצר תמריץ לאנשים לאחר מכן לא לעשות ביטוח.
יעקב ליצמן: יש גבול לכל הדברים האלה.
<אוהד מעודי: יש מקרים יוצאי דופן.
זבולון כלפה: הסופה הייתה ב-14 לחודש, אנחנו ב-1 לחודש ורק אתמול העבירו מקדמות כי היום מתקיים כאן דיון.
<אוהד מעודי: יש מקרים יוצאי דופן, אבל חשוב להבין.
זבולון כלפה: אם אתם מבינים את הצד השני, אולי היינו מבינים גם את הצד הזה.
זבולון כלפה: לא יכול להיות שההבנה תהיה רק מצד אחד.
ניסן סלומינסקי: אני מבין שאתם בתפיסה שכל האנשים הפרטיים שניזוקו צריכים להתמודד מול חברות הביטוח.
ניסן סלומינסקי: החקלאות צריכה להתמודד עם חברות הביטוח, ומי שאין לו ביטוחי – אין לו עם מי לדבר.
<אוהד מעודי: אני לא אומר כרגע לתת מקדמות או דברים כאלה.
<אוהד מעודי: אני אומר שחשוב להבין שברגע שהמדינה משלמת פיצוי בצורה כזאת או אחרת, בן אדם לא יעשה ביטוח כי הוא מאבד את התמריץ לעשות ביטוח.
ניסן סלומינסקי: במלים פשוטות, חברות הביטוח הן הפתרון לכל הדברים האלו.
ניסן סלומינסקי: זה מעניין מאוד.
מיכל בירן: כשקורה דבר כזה עובר על מדינה שלמה, המדינה צריכה לקחת אחריות.
משה גפני: אם היית מעכב אתמול את הצו שהמדינה ביקשה והיית אומר שעד שלא יבוא לכאן שר האוצר כדי לתת תשובות, היית רואה איך הוא מגיע ולא שולחים רפרנטים.
משה גפני: אתה העברת להם את הצו.
משה גפני: אני לא העברתי.
משה גפני: אני מדבר על הצו שהיה אתמול.
משה גפני: קשור ועוד איך.
משה גפני: רק כך זה עובד.
משה גפני: חברי כנסת וראשי ערים מנהלים דיונים עם הרפרנטים שנותנים לנו מוסר על ביטוח.
משה גפני: לא צריך את המדינה כי יש חברות ביטוח.
<אוהד מעודי: מתחילת האירוע, הנזקים למבוטחים הם בסביבות 150 מיליון שקלים.
יעקב ליצמן: מתוך כמה?
<אוהד מעודי: אני לא יודע.
יעקב ליצמן: אולי מתוך מיליארד?
<אוהד מעודי: נזק מבוטח.
יעקב ליצמן: יושבים כאן ראשי ערים ואזרחים צופים בנו ואם הם לא מקבלים תשובות מתי בית הספר יחזור לפעול, מתי הכבישים יתוקנו, מתי העצים יפונו, אם אין תשובות היום – ואנחנו כבר שבועיים או שלושה שבועות לאחר הסופה – מה יש לנו לשבת כאן?
יעקב ליצמן: עד הסערה הבאה לא יהיו תשובות.
ניסן סלומינסקי: זבולון, אתה ברשות דיבור.
זבולון כלפה: תודה רבה אדוני היושב ראש.
זבולון כלפה: כמה מלים כלליות לפני שאני עוסק ספציפית בסוגיה של החקלאות.
זבולון כלפה: אני בתחושה שמישהו כאן לא התעורר לגמרי.
זבולון כלפה: אנחנו אמנם כבר שבועיים אחרי הסערה, אבל בואו נשים לב לתאריכים.
זבולון כלפה: הסופה הסתיימה ב-14 לדצמבר ואנחנו ב-1 בינואר.
זבולון כלפה: אתמול בערב הועברו מקדמות וכפי שאני מכיר את הדינמיקה – אני חבר כנסת חדש ולא מייחס לאף אחד כוונות אחרות – אלמלא הדיון שמתקיים כאן הבוקר, גם את המקדמות לא היינו רואים אתמול.
יעקב ליצמן: איזה מקדמות?
זבולון כלפה: מקדמות לשלטון המקומי בסכום של שלושים מיליון שקלים בגין חלק מהנזקים, על אף שההערכות מדברים על למעלה משבעים מיליון שקלים.
זבולון כלפה: אני חושב שיש כאן איזשהו רצון או מגמה להרדים את העסק ואז בעצם לתת לו לקפוא.
זבולון כלפה: אם חלילה, כמו שתיארו כאן חלק מראשי הרשויות, האירוע הזה היה מסתיים, חלילה, בנפגעים בנפש, היינו נמצאים היום באירוע אחר לגמרי וכולם היו מדברים אחרת.
זבולון כלפה: אלא מה, לשמחתנו הרבה המערכות האזרחיות, הרשויות המקומיות, הארגונים החקלאיים, כולם התנהלו כמו שצריך וטיפלו באירוע והוא הסתיים אך ורק בנזק לרכוש.
זבולון כלפה: אבל מה, אם זה אירוע ברכוש, לא צריכים לטפל בו?
זבולון כלפה: אני רוצה להציע כאן שתי הצעות פרקטיות.
זבולון כלפה: מכיוון שיש הקפאה ושלג על משרד האוצר, אני מציע שיהיה גם שלג על ועדת הכספים.
זבולון כלפה: לצורך העניין, בוא נעשה הדדיות.
ראובן ריבלין: ועדת הכספים תחליף את הממשלה.
זבולון כלפה: האמת היא שיכול להיות שזה היה יותר טוב, אבל יכול להיות שכדי לתת תמריץ למשרד האוצר כדי לפעול, כנראה זאת הדרך.
זבולון כלפה: אני לא מבין דרך אחרת.
זבולון כלפה: אני רואה שמה שכנראה גורם להם להתחיל לזוז זה כאשר אתה פוגע בכל מיני נקודות שכנראה חשובות להם.
זבולון כלפה: אני לא רוצה את הסגנון הזה ואני חושב שהוא לא טוב.
זבולון כלפה: הדיון היה צריך להיות הרבה יותר ענייני אבל לא יכול להיות שאנחנו באים כאן לדיון – וחלילה בלי לפגוע באף אחד – כל כך עקרוני וכל כך משמעותי ומולנו יושבים אנשים שהם רפרנטים במשרד האוצר.
זבולון כלפה: עם כל הכבוד, הסמכות שלו היא להגיע לסגן שיגיע לממונה שיגיע לראש האגף.
זבולון כלפה: נראה לי שמישהו לא לוקח את האירוע בממדים שאמורים לקחת אותו.
זבולון כלפה: הצעה שנייה.
זבולון כלפה: אני מציע שהוועדה תפרוס את חסותה על האירוע הזה.
זבולון כלפה: זאת אומרת, זה לא יסתיים בדיון הזה.
זבולון כלפה: אני מציע שכבר בשבוע הבא נקיים דיון נוסף, ואם צריך – נקיים דיון פעמיים בשבוע.
זבולון כלפה: האירוע הזה חייב להגיע לסיום בזמן סביר.
זבולון כלפה: אם באמת הייתה כוונה רצינית ואמיתית מצד האוצר, אני הייתי מצפה שאם ב-14 בהסתיימה הסופה, ב-16 וב-17 כבר היו מקדמות ראשוניות כי כולם הבינו שמדובר בנזקים.
זבולון כלפה: לא יכול להיות שהמקדמות סוכמו אתמול בערב והדיון מתקיים היום.
זבולון כלפה: להבנתי יש כאן חיבור ברור וישיר.
זבולון כלפה: אני מצר על כך וחבל שהדברים הם לא ענייניים.
זבולון כלפה: כמה משפטים לגבי צד החקלאות והחקלאים.
זבולון כלפה: דיבר כאן צביקה כהן סמנכ"ל משרד החקלאות, לצערי הדברים האלו, חלקם הגדול מבוטחים במסגרת הקרן לנזקי הטבע שהיא בעידוד המדינה והיא באמת באה לתת מענה מסוים לגבי הגידולים עצמם והוא מסוים כיוון שסוג הביטוחים שם הוא מאוד שונה ומגוון.
זבולון כלפה: חשוב לדעת שיש גידולים שהקרן לא מבטחת, לא מוכנה לבטח ולא יכולה לבטח וזה מכל מיני וטענות.
זבולון כלפה: אמנם הגידולים לא רבים אבל יש גם גידולים כאלה והם קיימים באזורים שונים ברחבי הארץ ולהם צריך לתת התייחסות.
זבולון כלפה: נקודה שנייה היא הסוגיה של המבנים.
זבולון כלפה: מדובר בהרבה מאוד מבנים, חלקם הן חממות ובתי צמיחה שדרך אגב העלויות שלהם הן שונות כי למשל בבקעה החממות של התבלינים, דונם אחד, עלות ההקמה שלו היא סדר גודל של 100-120 אלף שקלים.
משה גפני: מחזירים את זה.
זבולון כלפה: חלילה.
זבולון כלפה: מחזירים למי שזה היה.
זבולון כלפה: לא מחזירים שום דבר וגם לא מוסרים בעזרת השם.
זבולון כלפה: תנוח דעתך.
משה גפני: אתה לא מכיר את הממשלה הזאת.
זבולון כלפה: אני מכיר.
זבולון כלפה: מה לעשות, אנחנו חברים בה.
יעקב ליצמן: אתם אחים בה.
יעקב ליצמן: לא חברים.
זבולון כלפה: גם שלכם.
יעקב ליצמן: אני אח חורג.
זבולון כלפה: אני רוצה לומר בעניין הזה של המבנים שיש כאן מדרוג של דברים שצריך לקחת אותם בחשבון.
זבולון כלפה: תחשבו במושג של אותו חקלאי בודד בבקעה לדוגמה עם אותם שישה או שמונה דונם שהעסק שלו קרס טוטלית.
זבולון כלפה: זאת משפחה שכל מפעל חייה שם, שני בני הזוג עובדים בזה ובעיני זה לא יעלה על הדעת כי הרי כל יום שאנחנו משתהים עם פתרונות כלפיהם, אנחנו נימצא כאן בבעיה קשה מאוד.
זבולון כלפה: אני מקווה שבאמת נתכנס לפתרון בעניין הזה.
ניסן סלומינסקי: אחר כך ליצמן.
מיכל בירן: האמירה שלי היא קצרה והיא נוקבת.
מיכל בירן: זאת אחריות המדינה.
מיכל בירן: לא מדובר כאן ברשלנות של אנשים, לא מדובר כאן במישהו שהשאיר את התנור דולק ולכן נשרף לו הסלון, לא מדובר כאן במי ששכח לצייד את רכבו לחורף.
מיכל בירן: קרה כאן אירוע שקרה למדינה והמדינה צריכה לקחת על זה אחריות ולתת גיבוי מלא לרשויות המקומיות, למועצות האזוריות, לבתי הספר ולעסקים הפרטיים שספגו נזק בגין הדבר הזה.
מיכל בירן: מה שראינו בשבועיים האחרונים זה שהמדינה מקטינה ומקטינה את עצמה, נותנת צ'ופר של חצי מיליארד שקלים למעסיקים, מודיעה שהיא לא תעלה מס חברות, מקטינה ומקטינה את המדינה ואז היא תבוא ותגיד שהיא מצטערת, אין כסף.
מיכל בירן: אני חושבת שזאת אחריות המדינה וזאת אחריות ועדת הכספים לוודא שהמדינה עומדת באחריותה.
יעקב ליצמן: חבל שזבולון קלפה יצא.
ניסן סלומינסקי: הוא ירד לוועדת הפנים שם מתקיים דיון בו הוא צריך להיות.
יעקב ליצמן: לא משנה, אבל הוא לא כאן כדי שאני אוכל להתעמת אתו.
יעקב ליצמן: הוא אמר דבר שבאופן חלקי הוא לא נכון.
יעקב ליצמן: אני התעניינתי.
יעקב ליצמן: הוא אמר שהעבירו מקדמות.
יעקב ליצמן: שאלתי את עיריית ירושלים אם היא קיבלה מקדמה, אבל אגורה אחת הם לא קיבלו.
יעקב ליצמן: מה זה העבירו?
יעקב ליצמן: למי העבירו?
יעקב ליצמן: בתי ספר התמוטטו, כולל גם החינוך העצמאי שאני חלק ממנו, כולל כל בתי הספר ולא משנה לי אם הם בעיר העתיקה או במערב העיר.
יעקב ליצמן: הנזק ברחובות גדול מאוד ועד לרגע זה לא העבירו אגורה שחוקה אחת.
יעקב ליצמן: מה זה אומר?
יעקב ליצמן: אתה יודע במה זה תלוי?
יעקב ליצמן: בין שמאים לארץ.
יעקב ליצמן: השמאי צריך להחליט והוא צריך לבדוק.
יעקב ליצמן: אומרים לנו כאן שהקימו מטה חירום.
יעקב ליצמן: גם אני הקמתי מטה חירום.
יעקב ליצמן: זה עולה כסף להקים מטה חירום?
יעקב ליצמן: חייבים לפצות כל עיר שנפגעה במקדמה.
יעקב ליצמן: כל פעם אפשר להחזיר כסף.
יעקב ליצמן: ממילא משרד הפנים שולט בכספים.
יעקב ליצמן: אם הוא חלילה וחס נתן יותר מדי כסף, הוא ייקח אותו בחזרה, אבל בינתיים תנו לשפץ בתי ספר.
יעקב ליצמן: במקום לתת את הכסף ולא לחכות עד שנקיים דיון, גם עכשיו לא נתנו לזה.
יעקב ליצמן: שאל את ראש העיר שיושב כאן.
יעקב ליצמן: קיבלת אגורה אחת?
ניסן סלומינסקי: ירושלים היא בחשבון נפרד.
יעקב ליצמן: ירושלים היא לא עיר?
ראובן ריבלין: אגב, אנחנו הקמנו מטה חירום אצלנו, רותי בגין ונחמה ריבלין, אבל לא הצלחנו לצאת מהבית.
יעקב ליצמן: ההצעה שלי היא לא לחכות לשמאים אלא צריך דבר ראשון לתת מקדמה ולעשות זאת עכשיו כדי שהמערכות יתחילו לעבוד.
יעקב ליצמן: אחר כך יתחשבנו.
יעקב ליצמן: לשמאי יש זמן ועד שהוא יעביר את החשבון, ירד עוד שלג ואנחנו נבכה על השלג הבא.
יעקב ליצמן: גם לבתי חולים נגרם נזק גדול.
יעקב ליצמן: שמעתי דבר שהטריד אותי יותר מכל וזה אי הסדר.
יעקב ליצמן: זה מעבר לכסף.
יעקב ליצמן: בא משרד החינוך ואומר שאפילו לא דיברו אתו.
יעקב ליצמן: שאלו אותו פה ושם אבל דיון רציני על הנושא של בתי הספר לא התקיים.
יעקב ליצמן: אנחנו בשיא החורף כרגע, חלק מבתי הספר התמוטטו ולא משנה כמה העירייה רוצה לעזור והיא הדביקה את החלונות ותיקנה פה ושם אבל אי אפשר ללמוד בבתי ספר כאלה בחורף.
יעקב ליצמן: אני לא רואה שהממשלה – חוץ מראש הממשלה שידע לצחוק במסיבת עיתונאים – יודעת להביא כסף חירום.
יעקב ליצמן: חלילה וחס, אני לא משווה, כאשר קורה פיגוע, למחרת בבוקר מס רכוש מתקן את החלונות, עובד, מסדר את הכול ונותן כסף.
יעקב ליצמן: אנחנו שבועיים אחרי הסופה ולא ראינו כלום, רק מטה חירום ועוד פעם ועדה.
יעקב ליצמן: מה שצריך לצאת מכאן זאת קריאה לתת מקדמה רצינית בלי לבדוק כרגע את הנזקים ובלי לבדוק דבר כלשהו, כמובן לפי גודל הישוב, ואחר כך יעשו את החשבון עם השמאים, אם חלילה נתנו למועצה יותר מדי, יתקזזו אתה.
ניסן סלומינסקי: אורי ואחר כך אראל.
אורי מקלב: יש רק סקטור אחד שעדיין לא מיוצג ולא יוצג כאן בוועדה ואלה האנשים הפרטיים שגם הם ניזוקו.
אורי מקלב: רבים מהם ניזוקו למשל בגלל עצים שנפלו.
יעקב ליצמן: או אישית.
יעקב ליצמן: שנפלו אישית.
אורי מקלב: יש אנשים שניזוקו ואין להם ביטוח מקיף או הרכבים שלהם ניזוקו או נהרסו כליל ואף אחד לא מפצה אותם.
אורי מקלב: למי הם צריכים ללכת?
ניסן סלומינסקי: שאלנו אותם.
אורי מקלב: גם על זה לא קיבלנו תשובה.
אורי מקלב: כפי שאמר חבר הכנסת ליצמן יש מאות פצועים בגוף ואנחנו אומרים עכשיו שאין פגיעות בנפש.
אורי מקלב: יש גם פגיעות בנפש.
אורי מקלב: יש גם כאלה שיש להם פגיעות בנפש שהן לא מיד אלא באירוע מתגלגל.
אורי מקלב: קשישים שהיו ארבעה ימים בלי חשמל והיום מאושפזים בגלל סיבוכים, זה לא נקרא פגיעות בנפש?
אורי מקלב: ארבע יממות לא היה חשמל ולא היה חימום בקור הנוראי הזה.
אורי מקלב: מעבר לכך, יש אנשים שעברו ניתוחים אורתופדיים מורכבים וחלקם נפלו והחליקו לא ביום הראשון ולא ביום השני אלא ביום השביעי וביום השמיני.
אורי מקלב: יש כאן ירושלמים ותיקים שיודעים ושומעים שמדובר בשלג שלא היה כאן 150 שנים, בשלג שלא היה כאן מאה שנים אבל אנחנו ראינו שלגים.
אורי מקלב: השלג הזה ממש לא הגיע בהפתעה.
ראובן ריבלין: שלג כזה היה ב-1951.
ראובן ריבלין: אז ירד שלג בכל הארץ.
אורי מקלב: אומרים שמאה שנים לא היה מצב כזה.
אורי מקלב: הבעיה היא שלא הגיעה אספקה ולא רק שלא הגיעה האספקה ביום השלג אלא שגם יומיים לאחר מכן לא הצליחו להגיע עם המכוניות למקומות רבים כי הכבישים לא היו מפונים ולכן המשאיות לא הצליחו להגיע לכבישים ומדובר בתושבים שאין להם אפשרות להגיע למרכזים גדולים.
אורי מקלב: ביום שני לא הצלחת להביא את הלחם שלך למקומות רבים בירושלים.
אורי מקלב: אנחנו צריכים להבדיל בין עין הסערה למה שקרה לאחר מכן.
אורי מקלב: עדיין במשך ארבעה וחמישה ימים העיר לא תפקדה.
אורי מקלב: נגרמו נזקים גדולים למשק והחשש שלי הוא שהרשויות לא עשו את כל מה שיכלו לעשות בגלל שלא ידעו מי יפצה אותן.
אורי מקלב: לא פיזרו מלח כי הרי אם היו מפזרים מלח לא היו מחליקים, לא היה קרח בבקרים והיו יכולים להימנע דברים רבים.
אורי מקלב: אנחנו יודעים שארבעה-חמישה ימים לא למדו בבתי הספר ואנשים לא הלכו לעבודה או הגיעו מאוחר ויצאו אחרי שעתיים-שלוש כדי לחזור הביתה לפני שהרחובות יתכסו בקרח.
אורי מקלב: אולי האוצר פעם יחשוב איזה נזק נגרם למשק בגלל המצב הזה, בגלל עומסי התנועה שהיו עד לשעות הצהרים כאשר אנשים חיכו שעתיים כדי לנסוע שניים-שלושה קילומטרים.
אורי מקלב: אלה נזקים ישירים ואף אחד לא חושב עליהם.
אורי מקלב: אין לי ספק שהרשויות יכלו להיכנס הרבה יותר חזק אחרי עין הסערה.
אורי מקלב: אני לא מדבר על שישי-שבת אלא מיום ראשון, אז כבר לא ירד שלג.
אורי מקלב: היו יכולים לעבוד עם כלים.
אורי מקלב: לא הביאו אנשים בנוסף לאנשי העירייה ולא מפעילים אנשים חיצוניים כי הם לא יודעים מי יפצה אותם.
ניסן סלומינסקי: אראל ואחר כך רובי.
אראל מרגלית: אני חושב שחלק גדול מההעברות של סוף השנה שמבקשים מאתנו לעשות, אני חושב שאנחנו צריכים לכרוך דבר בדבר.
אראל מרגלית: התגובה של משרד האוצר כאן והתגובה של משרד הכלכלה ושל משרד הפנים, עם כל הכבוד, לא מספקת אותנו.
אראל מרגלית: היא לא מספקת אותנו לא ברמת הדרג ולא ברמת התשובות.
אראל מרגלית: יש כמה דברים שצריכים לעשות בהם סדר עכשיו כאשר הדבר הראשון הוא נושא העסקים הקטנים והבינוניים והנושא של התעשייה.
אראל מרגלית: צריך לקבוע בצורה רציונאלית, לא בצורה מתלהמת, פחות או יותר את המסגרת לפיה אנשים צריכים לקבל את הפיצוי, להחליט מה סביר ולהעמיד את הפיצוי הזה לרשות אותם עסקים.
אראל מרגלית: יש לנו פרויקט של 3,000 משפחות, 3,000 ילדים בשכונות המתקשות של ירושלים.
אראל מרגלית: אני רוצה לדבר דווקא על האנשים שהרבה פעמים שכר העבודה שלהם הוא יחסית נמוך, הם מקבלים לפי שעת עבודה, לפעמים הם עובדי קבלן ואף אחד לא מפצה אותם כי הם לא דפקו שעון והרבה מאוד מהכסף הלך לאיבוד.
אראל מרגלית: אני רוצה שעיריית ירושלים תיקח על עצמה אחריות גם על אותם גורמים שמקבלים פחות ומשתכרים פחות.
אראל מרגלית: בעיר הזאת יש קבוצה מאוד גדולה שהם גם עובדי קבלן, גם עובדים לפי שעות – יש את זה גם בעירייה וגם במקומות אחרים – ואני מבקש לקחת עליהם אחריות.
אראל מרגלית: אנחנו, כולנו ביחד.
מיכל בירן: אתם מתכוונים לעשות את זה?
ניר ברקת: אם הם לא עובדי עירייה, אין לנו סמכות לעשות זאת.
מיכל בירן: אם הם עושים פעולות של העירייה, נשלחים בשליחות
מיכל בירן: כם למשימות ואתם נותנים להם להיפגע כי עשיתם מכרזים כך שלא תצטרכו לקחת עליהם אחריות מלאה, זאת אחריותך.
ניר ברקת: עובדי עיריית ירושלים או מטעמה, זה סיפור אחד.
ניר ברקת: כאן מדובר בסיפור פרטי.
ניר ברקת: זה לא קשור לירושלים אלא זאת החלטת מדינה.
אראל מרגלית: כבוד ראש העיר, זה גם קשור לירושלים כמו שזה קשור לצפת ולמקומות אחרים.
אראל מרגלית: זה קשור לכל מקום והמדינה צריכה לקחת את זה אחריות, אתה צודק, אבל גם העיר עצמה.
יעקב ליצמן: הממשלה תיקח אחריות על העובדים שלה שהם עובדי קבלן.
אראל מרגלית: נכון אבל גם העירייה צריכה לקחת על זה סוג של אחריות וזאת גם אחריות נורמטיבית.
אראל מרגלית: אני אומר לכם שגם לגבי משרדי הממשלה, גם לגבי המעסיקים וגם לגבי עירייה, אנחנו צריכים לקחת אחריות על אותם עובדים שהרבה פעמים הם קשי יום שעובדים לפי שעות והם נפגעו באופן חמור.
אראל מרגלית: כרגע אף אחד לא מחזיר להם את הכסף.
אראל מרגלית: אתם צריכים לדאוג גם עסקים קטנים ובינוניים וגם לעובדים כולל עובדי קבלן, כולל עובדים לפי שעות.
אראל מרגלית: ברמה הפרקטית ואמר נכון חבר הכנסת ליצמן.
אראל מרגלית: אפשר לקבוע כרגע סוג של מקדמה באומדן כללי שכל עירייה שנפגעה תקבל.
אראל מרגלית: אפשר להתחשבן אחר כך אבל אנחנו מבקשים שהדבר הזה ייעשה עכשיו, ייעשה בצורה מסודרת ויאמרו לנו מה התכנית.
אראל מרגלית: אני קצת מתפלא על כך שמשרדי הממשלה לא שולחים את האנשים הבכירים שלהם לדיון הזה.
<אדריאנה מסלר: יש אפשרות להגיב לזה?
ניסן סלומינסקי: אם נספיק, אבל קודם כל חברי הכנסת.
מיכל בירן: יש לך תשובה לגבי עובדי קבלן?
<רבקה ורבנר: לא.
<רבקה ורבנר: יש בעיה משפטית.
<רבקה ורבנר: אני אחכה לתורי ואני אגיב בתורי.
משה גפני: משרד הכלכלה הוא באמת חשוב, אבל אני עברתי פריימריס ואני לפני משרד הכלכלה.
ניסן סלומינסקי: רובי ואחר כך אלעזר.
ראובן ריבלין: אדוני היושב ראש, אדוני ראש העיר היקר ואתה יקר לי.
ראובן ריבלין: האחריות היא על המדינה אבל האחריות היא גם על העירייה.
ראובן ריבלין: פעמים הצורך לצפות דברים שגם אם הם באים בהפתעה ובעוצמה רבה, היא מוטלת על העירייה משום שתושבי העיר הם האנשים ששמו אותך למלוך עליהם ואתה צריך לדאוג לכל אותה מערכת בה צריך את השילוב בין האפשרויות הארציות לבין האפשרויות המקומיות העירוניות וכך הלאה וכך הלאה לגבי כל ראשי המועצות שנמצאים כאן.
ראובן ריבלין: אני רוצה לומר לך שבמדינה שלנו יש לנו לאחרונה נטייה לאפשר קטסטרופות ואחר כך לחלק צל"שים למי שמוציא אותנו מהקטסטרופה.
ראובן ריבלין: מדוע היה צריך להכניס אנשים לכביש 1 כאשר כבר השלג ירד ואחר כך באמת לאותן קבוצות נפלאות של מתנדבים אזרחים שבאמת כולנו צריכים לגמור את ההלל עליהם, אנחנו נותנים להם צל"שים?
ראובן ריבלין: הכי פשוט היה לא להצריך אותם לבוא ולהוציא ילדים ונשים הרות מתוך מכוניות שנכנסו.
ראובן ריבלין: במקום לעצור אותם ביציאה, תעצור אותם בכניסה.
ראובן ריבלין: אלה הם דברים, פקודות קבע שצריכות להיות מובנות מאליהן.
ראובן ריבלין: פתיחת צירים, הוא הדבר העיקרי לו אנחנו צריכים לדאוג ופתיחת צירים זה לא לאפשר לאזרחים להתחיל להתרוצץ ברגע שהתחיל לרדת שלג ואנחנו לא יודעים מה המשכו.
ראובן ריבלין: אמר ראש עיר שבהחלט היה נערץ על תושבי ירושלים, כמו רבים מראשי העיר שמכהנים כיום, שיכול להיות ששלג הוא יום חג לירושלים אבל אנחנו צריכים לדאוג שירושלים תאפשר לתת את כל אותם דברים אלמנטריים לאזרחיה.
ראובן ריבלין: לא יכול להיות שהאזרחים היו כלואים בתוך הבתים.
ראובן ריבלין: לכן אני אומר לך אדוני ראש העיר שהעירייה צריכה להיות זו שתדרוש מהממשלה כפקודות קבע לקרב את אותם דברים שצריך.
ראובן ריבלין: למשל, החטיבה הירושלמית המפורסמת משנות ה-60, לפני מלחמת ששת הימים, ובשנות ה-70, הייתה ערוכה לשלג כמו העירייה תחת פיקוד העירייה.
ראובן ריבלין: הדברים האלה היו ברורים מאליהם.
ראובן ריבלין: לכן אני מציע לקיים דיון.
ראובן ריבלין: אני בעד ההצעה שלכם ובעד הצעתו של ליצמן.
ראובן ריבלין: בלי כל ספק המדינה צריכה היום לא רק לפזר כל מיני ברכות.
יעקב ליצמן: לא לפזר מלח אלא לפזר כסף.
ראובן ריבלין: גם מלח צריך.
אראל מרגלית: לפזר מלח על הכבישים ולא על הפצעים.
ראובן ריבלין: כל דבר בעתו ובמקומו.
ראובן ריבלין: אני בהחלט חושב שהיום צריך להתארגן ולאפשר לרשויות המקומיות לחזור לעצמן.
ראובן ריבלין: הנושא של חברת החשמל הוא נושא מרכזי שצריך לדון בו במסגרת הארצית וכן הלאה וכן הלאה.
ראובן ריבלין: תודה רבה על שאפשרת לי לומר את הדברים.
אלעזר שטרן: ברשותכם, אני אזרה מלח גם על הפצעים שלנו עצמנו.
אלעזר שטרן: אני מצטרף לכל הדרישות לקבלת אחריות הממשלה, גם להכנות, להעברת מקדמות לעסקים הקטנים אבל לא אחזור על הדברים.
אלעזר שטרן: אני באמת שואל את עצמנו חברי ועדת הכספים האם התפקיד שלנו הוא רק לזרוק את הכול על הממשלה ואני אומר למה אני שואל את השאלה.
אלעזר שטרן: לפני שלושה ימים התכנסנו לדיון חירום כדי להעביר כסף למועצות אזוריות שאני חושב שבמקרה היו ביהודה ושומרון.
אלעזר שטרן: העברנו שישים מיליון שקלים.
אלעזר שטרן: המדינה היא של כולנו, הכספים האלה של כולנו.
אלעזר שטרן: לא ידענו שהולך להיות דיון ביום רביעי על שלג שהיה, לא יכולנו להגיד שאם לאוצר יש רזרבות כאלה להעביר ביום האחרון של השנה, בואו נסתכל על מה שיותר דחוף.
אלעזר שטרן: אני אומר שוב, אל תעשו אותי אויב ההתיישבות ביהודה ושומרון כי זה לא יעזור.
אלעזר שטרן: תעשו אותי כמה שאתם רוצים ממלכתי ותבדקי את הדברים לגופם.
אלעזר שטרן: לא אמרו לנו לאן עוברים הכספים, לא ידעו לאן עוברים הכספים האלה.
אלעזר שטרן: שר אחד יגיד שאלה כספים קואליציוניים ואלה הבטחות, אחד יגיד שצורכי הביטחון ביהודה ושומרון – שאולי אין להם קשר לפינוי צירים למרות שאני חושב שיש להם – והם לעוד שכבת מיגון על רכב ולעוד קיר בטון על בית.
אלעזר שטרן: אנחנו חברי ועדת הכספים שמסתכלים על הרזרבות של האוצר ודואגים לחלק אותן מהר ביום האחרון של השנה ולשם כך באים ביום ראשון.
אלעזר שטרן: לא יכולנו להגיד שנשמור קצת לשלג שהיה?
אלעזר שטרן: לא ראינו אותו?
אלעזר שטרן: הנזקים האלה היו שקופים לנו, או שבאמת יש לנו כאן סוג של תוכן.
אלעזר שטרן: אמרתי שיש לי בת באלעזר ואני מכיר בדיוק את הקשיים - ויש שם קשיים שצריך לתת להם פתרון – וגם הם היו סגורים שם.
אלעזר שטרן: למדינה יש אחריות אבל החכמה שלנו היא לבוא לכאן וכל אחד מאתנו הוא סוג של פופוליסט – ואני אומר לכם את האמת – וכולם זורקים את הכול על האוצר.
יעקב ליצמן: מי ישלם?
אלעזר שטרן: אני מזכיר לך שאני לא שר האוצר ואני לא מהמפלגה שלו.
אלעזר שטרן: אני אומר שאני חלק מהעניין.
אלעזר שטרן: לחלקם של הדברים האלה הצבעתי בעד ובטח לא התנגדתי.
אלעזר שטרן: אני מדבר עלי ולא על אחרים.
יעקב ליצמן: גם אחרי שחילקתם שישים מיליון שקלים, יש כסף גם עכשיו.
יעקב ליצמן: הבעיה שהם לא נותנים אותו.
יעקב אשר: אדוני היושב ראש, הנושא הזה של הפיצויים הוא דבר חשוב מאוד אבל צריך לראות שבסופו של יום הפיצויים יגיעו לאותם אנשים הנפגעים הקטנים או הנפגעים בשטח.
יעקב אשר: יש הרבה מאוד אנשים שנפגעו גם פיזית.
יעקב אשר: דובר קודם על עובדי הקבלן.
יעקב אשר: אני רוצה לומר לכם שהוצאתי מכתב לשר הכלכלה ממש ביום השני או השלישי של הסערה וראיתי שיצאה הנחיה של נציבות שירות המדינה לשלם חצי יום לעובדי המדינה וחצי יום ייחשב להם כחופשה או היעדר עבודה.
יעקב אשר: אותם עובדי קבלן או עובדים זמניים, גם בשירות המדינה וגם בשירות העירייה – ואני מסכים שאי אפשר לתבוע מהעירייה מה ש לא נתבע מהמדינה עצמה לעשות – בכך שמפלים את העובדים האלה, אנחנו גורמים להם להיות בקונפליקט עם עצמם בזמן הסערה, האם לסכן את נפשם ולצאת לעבודה למרות שהם יכולים לסכן את בריאותם ואת שלומם, או להפסיד יום עבודה ואני לא בטוח שזה כל כך קל לקבל החלטה כשיש בבית ילדים שצריכים לאכול.
יעקב אשר: לכן לדעתי במקרים כאלה חייבת להיות אחידות לכולם, עובד קבלן, עובד זמני, עובד בחוזה כזה או בחוזה אחר.
ניר ברקת: זאת החלטה של הממונה על השכר.
ניר ברקת: זאת לא ההחלטה של העירייה.
ניסן סלומינסקי: עורכת הדין רבקה ורבנר, את יכולה לתת תשובה קצרה לנושא הזה של עובדי קבלן?
<רבקה ורבנר: התשובה שלי היא כללית לעובדים, עובד קבלן או לא עובד קבלן וכולי.
<רבקה ורבנר: היא לא תשובה אלא אמירה, תגובה שצריך לשים אותה על השולחן בגלוי.
ניסן סלומינסקי: את מייצגת את משרד הכלכלה?
<רבקה ורבנר: אני סגנית הממונה הראשי על יחסי עבודה במשרד הכלכלה.
<רבקה ורבנר: אני מדברת על המצב הקיים בחוק.
ראובן ריבלין: מה הדבר שאת רוצה להגיד?
<רבקה ורבנר: אני לא חייבת להגיד.
<רבקה ורבנר: אם רוצים לשמוע, אני אומר.
ניסן סלומינסקי: תאמרי את הדברים.
יעקב ליצמן: לא צריך להאריך.
<רבקה ורבנר: עוד לא התחלתי, אז איך אני יכולה להאריך?
<רבקה ורבנר: המצב החוקי הקיים הוא כזה: אנשים שעובדים על פי חוק, החוק קבע שכסף מקבלים אנשים עבור עבודה.
<רבקה ורבנר: אם רוצים לשנות את זה, זה דורש תיקון.
יעקב אשר: אנחנו מדברים על לפנים משורת הדין.
<רבקה ורבנר: עולה שאלה משפטית.
<רבקה ורבנר: בטרם מי יחלק מה וכמה לפנים משורת הדין, קיימת שאלה משפטית אמיתית שאנחנו דנים בה.
<רבקה ורבנר: יש כאן שאלה של כוח עלין, יש כאן אנשים שבאמת מכוח עליון לא יכלו לעבוד וצריך לחשוב איך ומה, ויש אנשים שלא פתחו את העסק כי היה להם קר.
<רבקה ורבנר: יש כל מיני.
<רבקה ורבנר: אנחנו דנים בזה.
<רבקה ורבנר: אנחנו יכולים להגיד שאנחנו רוצים לפעול לפנים משורת הדין אבל החוק הוא כזה.
ניסן סלומינסקי: מי זה אנחנו שדנים?
<רבקה ורבנר: משרד הכלכלה.
מיכל בירן: את לא עושה השוואת תנאים.
<רבקה ורבנר: אני לא אומרת את זה בהבדל לשום תנאי לעובדים כאלה או אחרים.
<רבקה ורבנר: אני אומרת את זה ברמת העיקרון.
מיכל בירן: ניסן, זאת גם אחריותך, יכולת ב-260 מיליון – ואנחנו מגבים אותם – לתת פיצוי שהמדינה צריכה לפצות בגלל עובדי הקבלן.
יעקב אשר: לפני כמה ימים הייתה החלטה של נציבות שירות המדינה לשלם לעובדי המדינה ואפשר לקרוא לזה לפנים משורת הדין.
יעקב אשר: אני מבקש את אותו לפנים משורת הדין לעשות כרגע ואחר כך לשבת, לדון ולבדוק דברים אחרים.
יעקב אשר: לא יכול להיות שמאחד דורשים להיות אמיץ יותר והשני יושב בבית בבטחה.
מיכל בירן: אפשר שזאת תהיה החלטה של ועדת כספים?
יעקב אשר: אני מבקש.
יעקב אשר: מצד משרד הכלכלה זה היה נשמע יותר משהו דקלרטיבי ולא משהו מעשי אבל צריכים לקבל החלטות מעשיות.
יעקב אשר: לגבי הנושא של פיצוי רשויות.
יעקב אשר: אני מסכים למה אמר הרב ליצמן.
יעקב אשר: קודם כל להתחיל עם מקדמה וזה דבר שמקובל בדברים רבים אבל יש גם אבל.
יעקב אשר: אני חושב שכל רשות שאמורה לקבל כסף כפיצוי צריכה להכין היום תכנית ברורה איך היא ערוכה לפעם הבאה.
יעקב אשר: לבוא היום ולומר שהממשלה אשמה – ונכון שגם הממשלה אשמה – התפקיד של ראש עיר הוא להתריע על כך מראש ולדעת מראש אם הוא יכול להיות ערוך או הוא צריך דברים כאלה ואחרים מהמשרד לביטחון פנים, מהמשרד להגנת העורף וכולי.
יעקב אשר: הדבר הזה ייעשה בצורה כזאת שכל עיר תוכל להציג במשרד הפנים או במשרד הרלוונטי תכנית אופרטיבית כך שבפעם הבאה לא יהיו תירוצים כי התירוצים שהיו לא יכולים לחזור שוב.
<אילן שוחט: איזה תירוצים?
<אילן שוחט: על מה אתה מדבר?
<אילן שוחט: תראה לי עירייה באירופה שיכולה להתמודד כך עם סופה כזאת.
יעקב אשר: לא שמעת מה אמרתי.
<אילן שוחט: הבעיה הכי גדולה היא שלא מכריזים על מצב חירום בעורף.
<אילן שוחט: כולכם כאן מתברברים ומתברברים.
<אילן שוחט: אם היו מכריזים על מצב חירום בעורף, האוצר היה נותן.
ניסן סלומינסקי: אתה מתפרץ ואתה מקלקל לך.
מיכל בירן: הוא אמר דבר חשוב מאוד.
ניסן סלומינסקי: לדעתך, אבל יש עוד חברי כנסת שלא דיברו.
<אילן שוחט: כל הבלגן ברשויות היה בגלל שלא הכריזו מצב חירום ולמה לא מכריזים?
<אילן שוחט: כי פוחדים לשלם כסף ואתם כאן הופכים את העולם, וכל הכבוד לכם.
ניסן סלומינסקי: אתה ממשיך לדבר.
ניסן סלומינסקי: אחר כך אתה תבקש את עזרת הוועדה.
<אילן שוחט: אני עוזר לכם.
ניסן סלומינסקי: לא, אתה לא עוזר לנו.
ניסן סלומינסקי: אם יש חברי כנסת שלא הספיקו לדבר, אתה לא עוזר לנו.
<אילן שוחט: לא נוגעים בנקודה.
ניסן סלומינסקי: לדעתך.
ראובן ריבלין: אם הוא ראש עיר, מותר לו.
ניסן סלומינסקי: גם ר' יעקב היה ויותר זמן ממנו.
ניסן סלומינסקי: גם אני הייתי יותר זמן ממנו, אז מה?
<אילן שוחט: אני מתנצל.
<אילן שוחט: אני מתנצל אם הרמתי את הקול.
משה גפני: אני רוצה לומר משפט אבל לא זה נושא הדיון אלא שמעניין לעניין באותו עניין שנאמר כאן על ידי החברים.
משה גפני: אנחנו מדינה במזרח התיכון, עברנו סופה בינונית של שלג וזה היה מבחן האם מדינת ישראל יכולה לעמוד בדברים יותר חמורים.
משה גפני: אנחנו נמצאים על השבר הסורי אפריקני, אנחנו נמצאים במזרח התיכון עם איומי טילים קשים, ומדינת ישראל לצערנו הרב איננה ערוכה למקרי חירום.
משה גפני: היא לא ערוכה.
משה גפני: אין גוף אחד שלוקח לעצמו את הפיקוד כאשר קורה דבר כזה.