GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ניסן סלומינסקי: אפשר לבוא עם שלושים או ארבעים דברים ולא יצא, אבל צריך למקד את הדברים ולהתחיל לקדם אותם.
ניסן סלומינסקי: אני מוכן לעשות זאת.
ניסן סלומינסקי: נפעל דרך ועדת המשנה כדי לרכז את הנושאים ואני בהחלט מוכן לדחוף אותם, אם נעבוד עליהם באופן רציני.
ניסן סלומינסקי: כאן הייתה הצגה כוללת ואני מקווה שאותה ועדת משנה תתחיל לעבוד בהקדם, ואם לא, אני אעשה זאת במסגרת מליאת הוועדה.
ניסן סלומינסקי: ועדת המשנה תרכז את הדברים והם יועברו אלינו כדי שנוכל לדחוף אותם.
ניסן סלומינסקי: היום זה יום חגיגי והוא חשוב.
ניסן סלומינסקי: אתם מכירים אותי ויודעים שכאשר אנחנו לוקחים נושא ויושבים עליו, בסוף מגיעים למשהו.
<דוד גולדברג: ברשותך, מילה אחת.
<דוד גולדברג: לשכת רואי חשבון תשמח לעזור תמיד ולעזור כמה שאפשר.
<דוד גולדברג: יושבים כאן חברי כנסת מכובדים.
<דוד גולדברג: כשמביאים חקיקה לעסקים קטנים, בינוניים וגדולים, מאוד חשוב לקבל נתונים מדויקים, להבין את המשמעות של החקיקה ואת הנטל שלה.
<דוד גולדברג: זה דבר מאוד חשוב.
<דוד גולדברג: מי שבסוף לא מבין את המשמעות של הנטל של החקיקה, גורם נזק לאותם עסקים קטנים ובינוניים.
ניסן סלומינסקי: זאת אחת הסיבות בגינה לפני שנושאים מגיעים אלי, אני מבקש שתשבו ביחד עם רשות המסים ותדברו ואחר כך תבואו לכאן.
ניסן סלומינסקי: כמו שעשינו היום, אני מוכן לשבת ולהבין את הדברים.
ניסן סלומינסקי: אני רוצה לשמוע את הקול שלכם, של כל המגזר.
<ירון גינדי: אני אהיה קצר כי חברי דודי נגע ברוב הדברים וכך גם מוטי.
<ירון גינדי: כמו שאתם יודעים, ליועצי המס יש נגישות לעסקים הקטנים.
<ירון גינדי: אתן לכם דוגמה קטנה.
<ירון גינדי: אתמול התקשר אלי נהג מונית, קיבל התקף לב ואמרו לו שאסור לו לעבוד שלושה חודשים.
<ירון גינדי: הוא שאל אותי מה הוא עושה, האם הוא הולך לביטוח לאומי והאם מישהו נותן לו ימי מחלה.
<ירון גינדי: בצר לי עניתי לו שאין לו כלום כי הוא עצמאי ולעצמאים במדינת ישראל אין כלום.
<ירון גינדי: בשנתיים האחרונות המקום הזה, כנסת ישראל, ציבור השכירים זכה כאן לחקיקה מסיבית וכל הנטל של אותה חקיקה מסיבית הוטל על כתפיהם הצרות מאוד של העסקים הקטנים.
<ירון גינדי: לראיה, עזבו את זה שכבר היום לעצמאי אין ימי מחלה, אבל העובד השכיר מקבל מאה אחוזים.
<ירון גינדי: ברור שהתפוקה שלנו בפריון העבודה במדינת ישראל היא מן הנמוכים.
<ירון גינדי: אם מקבלים מאה אחוזים על מחלה ועוד אפשר ללכת לרופא ולבקש אישור רטרואקטיבי לשבועיים אחורה, מה הבעיה?
<ירון גינדי: יש לי לקוח שעכשיו נמצא בדיון משפטי כי העובדת שלו ביקשה לצאת להפלגה וכשהוא אמר לה שהיא לא יכולה בתקופה הזאת לצאת להפלגה, היא יצאה להפלגה והביאה אישור מחלה.
<ירון גינדי: פגיעה בעבודה, השכיר מקבל מהיום הראשון.
<ירון גינדי: 12 הימים הראשונים הם על חשבון המעסיק.
<ירון גינדי: כאשר המעסיק נפגע בעבודה, הימים הראשונים הם על חשבונו.
<ירון גינדי: 12 הימים הראשונים הוא לא מקבל מביטוח לאומי.
<ירון גינדי: כמו שאמרנו, אין מחלה, אין פגיעה בעבודה, אין פיצויים פטורים.
<ירון גינדי: רבותיי, חברי הכנסת זה היה מאוד פופולרי כאן בבית הזה שתהיה חקיקה לטובת הציבור הזה אבל חייבים עכשיו חקיקה מתקנת.
<ירון גינדי: מה אנחנו מקבלים?
<ירון גינדי: הנה, יש לנו חוק חדש, חוק האבות.
<ירון גינדי: רוצים להיות נחמדים ולהיות פופולריים ואז על כל בעלי העסקים שנמצאים כאן, בין חמישה לשמונה ימי חופשה, נוסף על ימי החופשה להם זכאי העובד, כאשר אשתו יולדת הוא זכאי לעוד שמונה ימי חופשה על חשבון המעסיק.
<ירון גינדי: כאשר אשתו של המעסיק יולדת, הוא לא זכאי לכלום.
<ירון גינדי: אנחנו פעם אחת ולתמיד צריכים ללכת לבג"ץ ולהגיד למה אם אני שכיר, אני זכאי לשמונה ימי חופשה על חשבון מישהו כאשר אשתי יולדת אבל כשאני עצמאי, אני לא זכאי לאותם ימי חופשה.
<ירון גינדי: מדוע?
משה גפני: תכינו הצעת חוק כזאת שהוועדה תיקח את זה על עצמה.
משה גפני: כולנו נחתום על זה.
ניסן סלומינסקי: לא הצעת חוק.
ניסן סלומינסקי: אני מציע שנקיים על זה דיון כדי להבין את הנושא.
משה גפני: זה לא דבר חדש אלא כך זה כל השנים.
ניסן סלומינסקי: השאלה אם באמת המעסיק משלם כמו שהעובד משלם מכספו.
<ירון גינדי: הוא משלם יותר.
<ירון גינדי: עוד דבר שהוא לשולחן שלך אדוני יושב ראש הוועדה.
<ירון גינדי: אנחנו רוצים שבמדינת ישראל נשלם מס אמת וכדי שנשלם מס אמת צריך להיות אמון בין ציבור המעסיקים לבין רשויות המס.
<ירון גינדי: ימשיכו עם העיצומים הכספיים, ימשיכו עם המלחמה בהון השחור.
<ירון גינדי: לשולחן שלך הולכים להביא חקיקה נוספת שעומדת לפגוע נואשות בציבור העסקים הקטנים והבינוניים ובכל אלה שנמצאים כאן על השולחן.
<ירון גינדי: ההמלצות בחברות הארנק הן דרקוניות.
<ירון גינדי: ההמלצות יהיו כפי שהן היום שאפילו לקומיסר בקולחוז ברוסיה לא הייתה סמכות להחליט כמה כל חברה תחלק דיבידנד כמו שרוצים שמנהל רשות המסים יוכל בהחלטה שלו להחליט כמה כל חברה תחלק דיבידנד.
<ירון גינדי: אין דברים כאלה.
<ירון גינדי: כאן בשולחן הזה צריך לעצור את הדברים האלה כדי שהעסקים לא ימשיכו להיפגע.
ניסן סלומינסקי: נשיא לשכת סוכני הביטוח נבחר לאחרונה ואנחנו רוצים לאחל לו הצלחה גדולה.
<אריה אברמוביץ: תודה על הברכות ותודה על זכות הדיבור ליושב ראש ולחברי הוועדה.
<אריה אברמוביץ: אני מייצג מעל 4,000 סוכני ביטוח עצמאים, מוגדרים כבעלי עסקים קטנים, הם בעלי משפחות, כמובן שהם מעסיקים הרבה מאוד משפחות, כך שמדובר על מגזר מאוד מאוד גדול שאני מייצג כאן.
<אריה אברמוביץ: אני אישית מעל 35 שנים סוכן ביטוח עצמאי וגאה בזה.
<אריה אברמוביץ: אני מצטער על שאני צריך לקלקל את השמחה של היום הזה ולהתייחס לשני נושאים מאוד בקצרה.
<אריה אברמוביץ: אלה שני נושאים שמפריעים גם לנו, לאור הדברים שנאמרו כאן כרגע.
<אריה אברמוביץ: אחד הנושאים החשובים הוא הריכוזיות במשק.
<אריה אברמוביץ: אני רואה בזה רעה חולה ביותר שהגיעה גם אלינו, לענף הביטוח.
<אריה אברמוביץ: גם אצלנו חברות הביטוח שהן היצרניות של השוק הזה, הפכו את עורן והפכו להיות משווקות והן משווקות את הביטוח בתנאים יותר טובים מכפי שאנחנו יכולים לשווק.
<אריה אברמוביץ: זה דבר שפוגע בנו, פוגע באזרחים ומצד אחד לא נותן לאזרחים לקבל תנאים אובייקטיביים ומצד שני בכלל לא לקבל שירות.
<אריה אברמוביץ: בנו זה פוגע כי הם מצליחים להוציא אותנו מתוך הענף הזה ולפגוע באלפי משפחות.
<אריה אברמוביץ: אנחנו בסך הכול מבקשים לחוקק חקיקה כדי שהשוק הזה יהיה מאוזן, שיהיו בו גם סוכני ביטוח, גם חברות ביטוח ואפילו ביטוח ישיר.
<אריה אברמוביץ: אין לנו דבר נגד התחרות, להפך, אנחנו מוכנים ורוצים שתהיה תחרות בשוק הזה.
<אריה אברמוביץ: הדבר השני אליו אני רוצה להתייחס הוא נושא הרגולציה.
<אריה אברמוביץ: אני רוצה להתריע על איזושהי מגמה ברגולציה.
<אריה אברמוביץ: הרגולציה בזמן האחרון מנסה להיכנס לתוך הנושא הזה בתנאים המסחריים שבינינו לבין היצרנים.
<אריה אברמוביץ: הם מנסים לקבוע לנו את העמלה, כמה נרוויח וכמה לא נרוויח וגם בזה אני רואה רעה חולה.
<אריה אברמוביץ: אני רואה בזה משהו שלא יכול להתקיים בשוק של מדינת ישראל.
<אריה אברמוביץ: אין לזה אח ורע בשום מגזר אחר במדינת ישראל ואני מקווה שמאוד שהוועדה הנכבדת הזאת או בכלל בית המחוקקים יטפל בדברים האלה.
<אריה אברמוביץ: תודה רבה.
ניסן סלומינסקי: רק לחדש לך משהו שאולי אתה לא יודע.
ניסן סלומינסקי: לבד זה לא יצא.
ניסן סלומינסקי: כלומר, אתה צריך להיות היוזם.
ניסן סלומינסקי: שב אתנו, תציע את הדברים באופן מסודר, נעבד את זה ואחר כך נקיים על כך דיון וננסה לדחוף את הדברים.
ניסן סלומינסקי: הכדור אצלך, כפי שהוא אצל אחרים.
ניסן סלומינסקי: אני פתוח ואני חושב שהוועדה הזאת מאוד פתוחה לטפל בכל הדברים האלה אבל תעזרו לנו ותשתמשו בנו.
<קריאה: התאחדות התעשיינים.
<קריאה: כדי להציג את נקודת המבט של מפעלי תעשייה קטנים ובינוניים, אני מעביר את רשות הדיבור לתעשיין.
<שמואל בר זיו: שלום לכולם.
<שמואל בר זיו: אני מנכ"ל חברת עוזת שנמצאת נכון להיום בספירים, ליד שדרות.
<שמואל בר זיו: צר לי שיש לי זמן מאוד קצר.
<שמואל בר זיו: אני מייצג במקרה זה את התעשייה הקטנה.
<שמואל בר זיו: אנחנו כתעשייה נתקלים בבעיות קשות מאוד.
<שמואל בר זיו: אני מייצג תת מגזר נוסף, אנחנו חברה שמרבית תוצרתה נמצאת ביצוא וכיצואנים, כידוע לכם, מצבנו רק הולך וקשה.
<שמואל בר זיו: שער המטבע עובד מאוד לרעתנו וזה דבר שפוגע בנו קשות.
<שמואל בר זיו: לצערי הרב אני לא רואה שהמדינה עושה צעדים ממשיים כמו שצריך וכפי שנהוג היום במדינות אחרות, כולל באירופה, מדינות כמו שוויץ, דנמרק, ובברזיל על מנת לעזור לשער המטבע שלהן מול שערי הדולר, היורו וכדומה.
ניסן סלומינסקי: אם זה לא היה כואב, הייתי אומר שבאמת ארצות הברית בבעיה ולכן היא שולחת אלינו את קרי כל הזמן כדי לתכנן איך אנחנו עוזרים להם בננשא של הדולר.
<שמואל בר זיו: בוא נסתפק בכך שנעזור לעצמנו מול היורו.
<שמואל בר זיו: גם זה יעזור אבל נכון לרגע זה גם שער השקל מול היורו הוא כל כך נמוך שזה פוגע בנו בצורה דרסטית.
<שמואל בר זיו: בגלל קוצר הזמן אני נותן רק ראשי פרקים.
<שמואל בר זיו: דיברו קודם על נושא האשראי.
<שמואל בר זיו: לא רק שיש מצוקת אשראי בגובה האשראי במדינה, שאחוז מאוד מאוד קטן של היקף האשראי מגיע בסופו של דבר לעסקים הקטנים, כולל התעשייה הקטנה ולא רק העסקים הזעירים כפי שאנחנו קוראים להם, אלא גם גובה האשראי ועלות האשראי.
<שמואל בר זיו: יש כאן תהליך מוזר.
<שמואל בר זיו: ככל שבנק ישראל מוריד את הריבית הבין-בנקאית, כך עלות הריבית עלינו, על הצרכנים, עולה.
<שמואל בר זיו: למה היא עולה?
<שמואל בר זיו: הבנקים מתרצים את זה בעליית הסיכון.
<שמואל בר זיו: למה יש עלייה בסיכון?
<שמואל בר זיו: כי ידידנו דנקנר, זיסר וכדומה פשטו את הרגל ולכן יש עלייה ברמת הסיכון.
<שמואל בר זיו: מי שבסופו של דבר משלם את המחיר, אלה אנחנו.
<שמואל בר זיו: הדבר המדהים הוא שהריבית האפקטיבית לתעשייה ולעסקים האחרים במדינת ישראל, למרות מדיניות בנק ישראל בהורדת הריבית בשנתיים האחרונות, הריבית עלתה.
<שמואל בר זיו: אני משלם היום שני אחוזי ריבית יותר מכפי שהייתי משלם לפני שנתיים וזה דבר שהדעת לא נותנת שיהיה.
<שמואל בר זיו: אין שום סיבה בעולם שכל עלות הריבית הזאת תהיה עלינו.
ניסן סלומינסקי: כשאתה אומר אני, למי אתה מתכוון?
ניסן סלומינסקי: לכל אחד ואחד?
<שמואל בר זיו: כל אחד ואחד.
<שמואל בר זיו: לבנקים יש את הריבית הבסיסית ויש להם את תוספת הסיכון.
<שמואל בר זיו: נכון שתוספת הסיכון היא למשא ומתן, אבל רמת הסיכון שלי לא השתנתה בשנתיים האחרונות.
<שמואל בר זיו: אני חברה יציבה שלא השתנה שום דבר מבחינת הסיכון שלה אבל הריבית עלתה בשני אחוזים.
<שמואל בר זיו: למה?
<שמואל בר זיו: כי במשק רמת הסיכון עלתה.
<שמואל בר זיו: למה במשק רמת הסיכון עלתה?
ניסן סלומינסקי: זה בכל הבנקים?
<שמואל בר זיו: זה בכל הבנקים.
<שמואל בר זיו: זה קרטל.
<שמואל בר זיו: זה ללא ספק אחד הדברים שפוגעים בנו כעסקים קטנים ובינוניים, אם זאת תעשייה ואם אלה אחרים, ומונעים את הצמיחה.
<שמואל בר זיו: דיברו על הרגולציה.
<שמואל בר זיו: בשנה האחרונה הקמנו מפעל חדש באזור תעשייה ספירים ליד שדרות, אזור מוכה, בעל עדיפות לאומית וכל מה שאתם רוצים.
<שמואל בר זיו: מערכת הבירוקרטיה והמכשולים הממשלתיים אותם היינו צריכים לעבור, לא תאומן והיא ממשיכה נכון לרגע זה כאשר אנחנו כבר נמצאים במפעל החדש מזה שבעה-שמונה חודשים.
<שמואל בר זיו: עדיין לא גמרנו את כל התהליכים הבירוקרטיים והרגולטוריים שצריכים לעבור וכל פעם מחוקקים חוק חדש.
ניסן סלומינסקי: זה חוזר על עצמו.
ניסן סלומינסקי: אני מציע שמישהו מכם, אם אתה או צביקה אורן, ירכז את זה ויבוא אלינו כדי שנלמד את הנושא ונטפל בו.
ניסן סלומינסקי: אני כן מוכן לטפל בזה אבל אני רוצה ללמוד.
ניסן סלומינסקי: תעשו את זה באופן מסודר.
ניסן סלומינסקי: תראי לנו את דרך הייסורים וננסה לראות איך אנחנו יכולים לטפל בזה.
<שמואל בר זיו: דבר אחד מאוד חשוב שאני רואה אותו כיצואן.
<שמואל בר זיו: אני מייצא 99 אחוזים מתוצרת המפעל.
<שמואל בר זיו: לנוח יש בעיה רצינית עם נושא של מע"מ.
<שמואל בר זיו: חומרי גלם אנחנו מייבאים.
<שמואל בר זיו: אני צריך לשלם את המע"מ ביום שהסחורה בנמל, עוד לפני שאני רואה אותה.
<שמואל בר זיו: את החזרי המע"מ אני מקבל בממוצע אחרי 45 ימים.
<שמואל בר זיו: באירופה נהוג שעסקים כמונו, יש להם פטור נדחה או תחשיב נדחה או תקרא לזה איך שאתה רוצה.
<שמואל בר זיו: שם לא משלמים מע"מ ביבוא.
ניסן סלומינסקי: לעסקים קטנים אנחנו נותנים לשלם ביום שהם מקבלים.
<שמואל בר זיו: אתה מדבר על עסקים זעירים אבל זה לא מתאים לנו.
<שמואל בר זיו: זה לא ביבוא.
<שמואל בר זיו: כשאני מביא חומר גלם לנמל, ביום שאני רוצה לשחרר אותו, אני משלם את המע"מ.
<שמואל בר זיו: מכיוון שכל חודש אני מקבל החזר מע"מ, אני מעולם לא שילמתי מע"מ כי אנחנו רק מייצאים, אני לא רואה סיבה למה אני צריך לשלם היום מע"מ ולקבל את ההחזר בעוד חודש וחצי.
ניסן סלומינסקי: אנחנו צריכים לסיים את הישיבה כי הנושא הבא שעל סדר יומה של הוועדה הוא ניצולי השואה וחיכינו שחבר הכנסת אלעזר שטרן יגיע והוא הגיע.
<דורית גבאי: משפט אחד.
ניסן סלומינסקי: אנחנו צריכים לנעול את הישיבה.
<דורית גבאי: זה לא מכובד.
<דורית גבאי: אני באתי לדבר ויש לי מה להגיד.
ניסן סלומינסקי: אני מאמין שלכולם יש מה לומר.
ניסן סלומינסקי: הוקצבה שעה לדיון והשעה הסתיימה.
ניסן סלומינסקי: היית צריכה לבקש ממי שדיבר קודם שיקצר וייתן לך לדבר במקומו.
<דורית גבאי: הקשבנו לכולם והדברים מדהימים.
<דורית גבאי: יש לי מה להשלים.
ניסן סלומינסקי: אני מצטער.
ניסן סלומינסקי: אנשים מחכים לדיון הבא.
<דורית גבאי: אנחנו המגזר היחידי שהגיע ברגליים.
ניסן סלומינסקי: המגזר שלך דיבר.
<דורית גבאי: המגזר שלנו לא דיבר.
<דורית גבאי: אני מייצגת את מגזר העסקים.
ניסן סלומינסקי: את מדברת על יועצי המס.
<דורית גבאי: אני בהכשרתי רואת חשבון ויועצת עסקית.
<דורית גבאי: בפורום הזה אני מייצגת את עמדת הזוגות הנשואים שטיפלנו בהם בוועדה.
ניסן סלומינסקי: ירון דיבר ואת קשורה אתו.
<דורית גבאי: תן לי להשלים משפט אחד.
<דורית גבאי: אנחנו מרגישים שהאבא של העסקים צריך להיות שר הכלכלה.
<דורית גבאי: שר הכלכלה הוא שר שאין לו את השיקולים לאסוף כסף ולעשות חקיקה שרוצה כסף כי הוא מסתכל על כל התמונה כמו מנהל עסקי בחברה.
<דורית גבאי: אנחנו מרגישים שהמגזר שלנו, בעצם אין לו אבא ואימא.
<דורית גבאי: הסקירה שניתנה כאן היא מהממת ואנחנו נעזור לכם בקידום התכנית.
<דורית גבאי: יחד עם זאת, בגלל שרשות המסים נתנה את הטון כאן, אנחנו קיבלנו את ההחלטה שלכם שהחקיקה של הזוגות הנשואים תחל מינואר 2014 ואנחנו מאוד מברכים על כך.
<דורית גבאי: דיברנו על כך בכל מקום ובירכנו אתכם.
<דורית גבאי: אמרתם שתעזרו לנו לפקח על הדברים האלה.
<דורית גבאי: עשרות עסקים כרגע נשארים במצב שהרשות לא עוזרת לנו.
<דורית גבאי: היא משאירה אותנו עם בתי משפט אליהם אנחנו רצים כדי לנהל תיקים.
<דורית גבאי: זה אומר תשלום שכר טרחה לעורך דין בסכום של 10,000 דולר.
<דורית גבאי: אני עושה את זה בהתנדבות כדי לעזור להם.
<דורית גבאי: אין לנו אפשרות להרים את זה.
<דורית גבאי: אנחנו בסך הכול רוצים להמליץ בפני רשות המסים שאת כל השנים הפתוחות שהיו, שזה שמונה-תשע, לשלם לפי החוק כדין דווקנית ואת השנים האחרות, באישור גורף, לעזוב אותנו לנפשנו, לחזור לשגרה.
<דורית גבאי: אנחנו נייצר ונשלם מסים כחוק.
<דורית גבאי: זה משהו פשוט ליישם אותו.
<דורית גבאי: לעזור לנו לעבור את התקופה הזאת.
<דורית גבאי: עשרות תיקים בבית המשפט, על מה?
<דורית גבאי: על חקיקה שאתה קראת לה בדיון איוולת.
<דורית גבאי: אנא, עזור לנו.
ניסן סלומינסקי: קשה לי להתייחס בחצי דקה.
ניסן סלומינסקי: קבענו כאן עקרונות.
<קריאה: הם לא עומדים בעקרונות האלה.
ניסן סלומינסקי: אם אתם רוצים לקטוע את דבריי, בבקשה.
ניסן סלומינסקי: קבענו את העקרונות, מאיזה דברים ישחררו.
ניסן סלומינסקי: אם יש דברים שהם נוגדים את זה, תרשמו.
ניסן סלומינסקי: אני קיבלתי שני מכתבים שלא הופנו אלי אלא לעליזה לביא ואני אטפל בהם.
<דורית גבאי: 37 מקרים.
ניסן סלומינסקי: אם בניגוד למה שסוכם כאן פועלים אחרת, אני אטפל בזה.
<קריאה: הנה, יש לך כאן אחד כזה.
ניסן סלומינסקי: לא אחד שיושב כאן.
ניסן סלומינסקי: תגישו לי את זה.
ניסן סלומינסקי: זה לא מכובד מה שאתם עושים עכשיו.
ניסן סלומינסקי: אנחנו לא דנים היום בנושא של הזוגות.
<דורית גבאי: אבל זאת דוגמה.
<דורית גבאי: זאת רק דוגמה מאפיינת.
ניסן סלומינסקי: זאת דוגמה לכך שלא יהיה לאף אחד חשק לטפל בכם.
<דורית גבאי: למה?
<דורית גבאי: אנחנו חלק מהציבור הזה.
ניסן סלומינסקי: הצעתי לכם שתעבירו לי כתוב ואני אטפל.
<קריאה: לחלק נותנים ולחלק לא נותנים.
ניסן סלומינסקי: אמרתי, תיפנו אלי.
<דורית גבאי: אנחנו העסקים הקטנים להם אתם רוצים לעזור.
ניסן סלומינסקי: תעבירו אלי בכתב.
ניסן סלומינסקי: הדיון הסתיים ואנחנו עוברים לדיון הבא.
ניסן סלומינסקי: הישיבה מתקיימת במסגרת ציון הכנסת את יום השואה הבינלאומי.
ניסן סלומינסקי: עבורנו נבחר נושא שאני מניח שהוא נושא מאוד רגיש וכאוב, הנושא של כל אותם ניצולי שואה שעלו לארץ לאחר 1953 – ואני לא יודע למה נבחרה השנה הזאת - במסגרת חוק נכי רדיפות הנאצים.
ניסן סלומינסקי: יש לנו חבר ועדה שעוסק בנושא הזה במסירות נפש ובחכמה רבה, חבר הכנסת אלעזר שטרן, ואני אתן לו להציג את הנושא ונראה איך אנחנו מתקדמים.
אלעזר שטרן: תודה גם על הנכונות לכנס את הוועדה ולדון בנושא הזה.
אלעזר שטרן: אמנם שלא בכוונה, אבל ראיתם שזמנה של הוועדה טרוד.
אלעזר שטרן: אני חושב שיושב ראש הוועדה בדברי הפתיחה אמר את הבעיה.
אלעזר שטרן: גם הוא לא יודע למה 1953 ומאיפה באה השנה הזאת.
ראובן ריבלין: הסכם השילומים.
ניסן סלומינסקי: את זה אנחנו יודעים.
אלעזר שטרן: אנחנו יודעים שהשנה הזאת, אף אחד שקבע אותה לא התכוון, אני מקווה, שאם יבוא ניצול שואה מלב ההגדרה של מה זה ניצול שואה אחר כך, יהיו לו הפרשים לאחר מכן של עשרות אחוזים בין מה שהוא מקבל לבין מה שמקבל אחר.
אלעזר שטרן: אנחנו יודעים שלא משנה מהיכן מגיע הכסף כי בסוף הכסף הזה הוא כסף לאותם ניצולים ואנחנו לא מדברים כאן על סכומים אתם אפשר ללכת לבלות.
אלעזר שטרן: בכל מקרה אנחנו מדברים כאן על חיים בכבוד שאנחנו חושבים – וגם המדינה חושבת כך – שהאוכלוסייה הזאת של ניצולי השואה היא אוכלוסייה מיוחדת.
אלעזר שטרן: היא מיוחדת בשני דברים.
אלעזר שטרן: הדבר הראשון הוא שאין דבר שדומה לזה שנקרא שואה ואני חושב שדווקא ביום הזה שהוא יום של שחרור אושוויץ, כאן בארץ לחשוב על אותם ניצולים שבאו מאושוויץ, אודים מוצלים ונפלו לכאן ישר לתוך מלחמת העצמאות ונלחמו, וחלקם גם נפלו, השכל האנושי לא מצליח לתפוס את זה.
אלעזר שטרן: אני בכלל חושב שאנחנו, הצברים, גם כשאנחנו גדלים בבתי ניצולי שואה אבל גם משרתים בצבא ורואים את הטרגדיה הנוראית שחס וחלילה נהרג קרוב משפחה, איך מערכות המדינה מחבקות ומלוות על כל ההיבטים, נפעמים מהגבורה של אותם ניצולים שבאו לכאן אחרי שאיבדו חלק גדול ממשפחותיהם שם ואף אחד לא הצמיד להם מש"קית נפגעים ומשרד הביטחון לא טיפל בהם אלא הם עצמם נלחמו ושלחו את הילדים להילחם.
אלעזר שטרן: לכן אני חושב שהמעמד הזה של ניצולי השואה בחברה הישראלית, טוב שהוא במקום הגבוה ביותר.
אלעזר שטרן: להבדיל ממקומות אחרים, מדינת ישראל נהנתה מהכספים שהיא קיבלה בגלל אותם ניצולים.
אלעזר שטרן: כשאני אומר מדינת ישראל נהנתה, היא נהנית גם היום מתשתיות שהוקמו, אני לא רוצה להגיד על גבם של הניצולים אבל לפחות בזכותם, בזכות הכרת העולם, במקרה הזה ממשלת גרמניה, במחויבות שלה להקים מקלט שהוא מדינת ישראל לאותם ניצולים.
אלעזר שטרן: מהתשתיות האלה נהנתה המדינה והיא נהנית.
אלעזר שטרן: אם מדינת ישראל היום פורחת כפי שהיא פורחת, זה בגלל זה.
ראובן ריבלין: כדי לדייק, נהנית מדינת ישראל וכל אזרחיה.
ראובן ריבלין: הרי הקמנו את המדינה.
אלעזר שטרן: בעיני זה רק מחזק את הדברים.
ראובן ריבלין: הפועל היוצא, אתה צודק.
ראובן ריבלין: אני רק אומר שאת הפיצויים קודם כל קיבלנו כדי להקים ביתלכל אותם אנשים שהגיעו אלינו.
ראובן ריבלין: היינו 800 אלף בשנת 1948, 500 אלף ב-1945.
ניסן סלומינסקי: 600 אלף.
ראובן ריבלין: תוך כדי המלחמה הגיעו מאתיים אלף.
ראובן ריבלין: השילומים היו קודם כל כדי להקים את המדינה.
אלעזר שטרן: השילומים היו להקים את המדינה בהתחשב בכך שהמדינה היא בית לאומי לעם היהודי והעם היהודי צריך בית שהוא גם מקלט עבורו או מקום בו משתקמים, או לא משנה איך נקרא לזה.
ראובן ריבלין: זה לעניין הקולקטיב.
ראובן ריבלין: הפיצויים האישים היו אחר כך והיו באותה תקופה הרבה ויכוחים.
ראובן ריבלין: צריך לזכור שקודם כל האבות המייסדים הקימו את המדינה.
ראובן ריבלין: אני אתך יחד מהקל וחומר.
אלעזר שטרן: אני בא אפילו לחזק את זה ולומר שזה שדווקא ממשלת גרמניה נתנה את הכספים למדינת ישראל, זה בגלל מה שקרה.
אלעזר שטרן: אני חוזר לנקודת הפתיחה.
אלעזר שטרן: הזמנו הרבה ניצולי שואה ואני מציע שנשמע אותם כי הם מבטאים את הדברים יותר מכל המלים שלי.
ניסן סלומינסקי: תאמר את עיקר הבעיה.
אלעזר שטרן: עיקר הבעיה – ואמרתי זאת קודם – היא שאותם ניצולים, גם ניצולי מחנות ריכוז, גטאות, גם הם שחיים היום אחד ליד השני, מי שבא ב-1952 ומי שבא ב-1954, יש ביניהם הפרשים של עשרות אחוזים.
ניסן סלומינסקי: אלה שבאו אחרי 1953 עדיין מקבלים אלא מקבלים פחות?
אלעזר שטרן: מקבלים פחות.
<קריאה: עולי טוניס לא מקבלים כלום.
אלעזר שטרן: זאת בעיה אחרת.
אלעזר שטרן: אתה שאלת אם מקבלים ולא שאלת מהיכן מקבלים.
אלעזר שטרן: מהיכן מקבלים, גם הנייר שמונח בפנינו מסביר מה נותנת ועידת התביעות ומה נותנת ממשלת ישראל, אבל זה לא מעניין אותנו וזה גם לא מעניין את הניצולים.
אלעזר שטרן: לכן השאלה אם מקבלים פחות, היא שאלה טובה.
אלעזר שטרן: הם מקבלים בעשרות אחוזים פחות.
אלעזר שטרן: מדובר כאן על סכומים לא קטנים אבל גם לא גדולים.
אלעזר שטרן: אני רוצה לומר שגם עכשיו נכנסים למדינה קצת יותר כספים ואנחנו מבקשים שכיוון שהאוכלוסייה הזאת הולכת ומתמעטת מאתמול להיום, ממש כך, יש לנו הזדמנות לתקן סוג של תקלה היסטורית.
<מרים גרייבר: אני בוועד המנהל של עמותה פרלמנטרית לניצולי השואה בכנסת.
<מרים גרייבר: חוץ מזה אני יושבת ראש עמותת "יש" בירושלים לניצולי שואה.
<מרים גרייבר: אני רוצה לשבת אותך היושב ראש.
<מרים גרייבר: בפעם שעברה עת דיברנו, אמרת שאפנה לחבר הכנסת יושב ראש השדולה מר אלעזר שטרן ואני באמת פניתי אליו.
<מרים גרייבר: בגלל הפנייה הזאת אנחנו עבדנו קשה על החוק והעוזר שלו, טני, הוא באמת בחור יוצא מגדר הרגיל אתו ישבנו הרבה זמן.
<מרים גרייבר: בסוף ישבנו עם היועצים הנפלאים שלכם והגעתם לחוק הזה.
<מרים גרייבר: אני רוצה לשבח את החוק.
<מרים גרייבר: אתה דיברת בהתחלה לגבי שנת 1953.
<מרים גרייבר: הסכם השילומים עם הגרמנים היה ב-1952 וההסכם הסופי היה ב-1953, ואחרי כן מדינת ישראל אמרה שהיא תיקח אחריות והניצולים שקיבלו אזרחות ישראלית לא יכלו לפנות לגרמנים כדי לבקש שילומים.
<מרים גרייבר: יש לנו בעיה גדולה עם השנה הזאת, 1953.
<מרים גרייבר: היו אחים שעלו כמה חודשים לפני כן ואחים שהיו כמה שנים לאחר מכן כי הם היו אצל הקומוניסטים והקומוניסטים לא נתנו לעלות לישראל ולכן הרבה מהם מקבלים מוועידת התביעות, קרן סעיף 2.
<מרים גרייבר: קרן סעיף 2 לצערנו הרב לא נותנת מספיק.
<מרים גרייבר: זה בא ישירות מהגרמנים והיא לא נותנת מספיק לניצולים האלה.
<מרים גרייבר: אלה שרידי שואה ואנחנו צריכים להפריד בין שרידי שואה לניצולי שואה, לאנשים שברחו מהשואה.
<מרים גרייבר: יש לנו שלוש קבוצות והקבוצה שברחה מהשואה, וברוך השם היא מקבלת יפה מאוד, האנשים שמקבלים מקרן סעיף 2 ביקשו לעבור ולהיות במעמד של בורחי שואה כי הם מקבלים יותר מאשר מקבלים מוועידת התביעות, קרן סעיף 2.
<מרים גרייבר: אני יודעת שזאת בעיה גדולה עבור האנשים שמקבלים כל כך מעט כסף.
<מרים גרייבר: כבר כמה שנים אני מבקשת ואני אומרת שהרשות לניצולי שואה צריכה להוסיף להם כסף.
<מרים גרייבר: אני יודעת שלשנות את החוק, יהיה קשה מאוד וייקח זמן רב ואין לניצולים זמן רב.
<מרים גרייבר: כל חודש נפטרים ארבעים ניצולים ואין להם זמן.
<מרים גרייבר: לכן הרשות לניצולי שואה צריכה להוסיף להם כספים, לאנשים האלה שמקבלים מקרן סעיף 2.
<מרים גרייבר: אני לא רוצה לקחת מהגרמנים את החובה שלהם לתת אבל אני רוצה שיוסיפו לאנשים האלה מהרשות, מקרן סעיף 2.
<מרים גרייבר: אני רוצה לשבח את החוק הזה אבל אני רוצה לשנות כמה דברים קטנים.
<מרים גרייבר: קודם כל, לשבח את החוק.
<מרים גרייבר: כבר מזמן ביקשנו שבמקום לתת לאנשים האלה 600 שקלים תווי קנייה, מה שאומר שהם צריכים לנסוע לסוף העולם כדי לקנות בסופרמרקטים שמקבלים את תווי הקנייה האלה, ועכשיו הם יקבלו את הסכום הזה לחשבון שלהם ואכן זה פנטסטי.
<מרים גרייבר: אם תסתכל בסעיף 4, הייתי מציעה לשנות את המילה "הטבות" כי אלה לא הטבות אלא זאת זכות.
<מרים גרייבר: הייתי מציעה לומר זכויות במקום הטבות.
<מרים גרייבר: מבטלים את המונח "נזקק נצרך" אבל שוב, אחרי שמבטלים את המונח הזה, שזה טוב מאוד - הגיע הזמן לבטל כי זה ממש משפיל את ניצולי השואה שאומרים שהם נצרכים ונזקקים – כתוב "לפי חוק הבטחת הכנסה התשמ"א".
<מרים גרייבר: לפי חוק הבטחת הכנסה זה אנחנו שוב חוזרים לאותו מצב.
<מרים גרייבר: זאת אומרת, אם בן אדם מקבל 8,350 שקלים, בגלל החמישים שקלים הוא שוב לא יקבל ושוב ייפול בין הכיסאות.
<מרים גרייבר: אנחנו צריכים להוציא את זה.
משה גפני: נזקק נצרך נקבע על ידי חבר הכנסת בילסקי.
<מרים גרייבר: נכון.
משה גפני: הוא היה בוועדה.
<מרים גרייבר: אני הייתי בוועדה הזאת.
ראובן ריבלין: הייתה הגבלה בסכומים שעמדו, אמרו שנטפל קודם כל באותם אלה שנזקקים.
ראובן ריבלין: היה כאן פן מוסרי והיה כאן פן חברתי.
<מרים גרייבר: נכון, אבל הגיע הזמן לבטל את המונח הזה.
ניסן סלומינסקי: אני מבין שהחוק הזה נדון עכשיו בוועדת העבודה והרווחה.
אלעזר שטרן: אני חושב כך.
ניסן סלומינסקי: המקום של ההערות שלך הוא שם.
ניסן סלומינסקי: אתם תהיו בוועדת העבודה והרווחה?
אלעזר שטרן: אני חושב שכרגע הוא מתרחש גם שם.
ניסן סלומינסקי: התיקונים שאת רוצה, המקום לומר את הדברים צריך להיות בוועדת העבודה והרווחה כי החוק לא אצלנו.
ניסן סלומינסקי: גם אם אני אסכים אתך או הוועדה תסכים, לא אנחנו אלה שמתקנים את החוק אלא בוועדת העבודה והרווחה.
<מרים גרייבר: אבל אי אפשר להיות בשני המקומות גם יחד.
ניסן סלומינסקי: אני מסכים אבל יותר חשוב שתאמרי את הדברים האלה שם.
ניסן סלומינסקי: אני לא יודע אם ברגעים אלה, אבל בזמן זה הם דנים בחוק הזה.
משה גפני: הוועדה דנה בחוק וצריך להיות שם.
אלעזר שטרן: מרים, עם כל הכבוד לנו, חשוב שהדברים נאמרו.
ניסן סלומינסקי: כדאי שתלכי לשם כי עכשיו דנים בזה.
אלעזר שטרן: גם אם אני אוכל, באיזשהו שלב אני אעבור לשם רק לשם כך.
ניסן סלומינסקי: חשוב שתלכי לשם כי אני שומע מהייעוץ המשפטי שממש ברגעים אלה הם דנים בחוק הזה ושווה מאוד שתהיי שם כדי שהדברים ייאמרו כי יכול להיות שיתקנו.
ניסן סלומינסקי: המקום הוא ועדת העבודה והרווחה.
ראובן ריבלין: יושב ראש ועדת העבודה והרווחה הוא אחד האנשים היותר רגישים, הוא דור שני לניצולי שואה.
ניסן סלומינסקי: האם מישהו יודע לומר לי, בהנחה שכולנו רוצים והכול בסדר, על איזה סכום מדובר?
ניסן סלומינסקי: כל התוספות שאנחנו אומרים שאנחנו רוצים, מה הסכום?
אלעזר שטרן: אפשר לעשות את המכפלות.
ניסן סלומינסקי: באיזה סדרי גודל מדובר?
משה גפני: אין תשובה לזה.
אלעזר שטרן: אין לזה תשובה.
ראובן ריבלין: אין תשובה.
<מרים גרייבר: אין תשובה, אבל אני רוצה להגיד לך משהו.
<מרים גרייבר: הייתה לנו עכשיו ישיבה של השדולה בכנסת והיה ניצול שואה שנדמה לי שהוא כאן.
<מרים גרייבר: כן, הוא כאן.
<מרים גרייבר: הוא אמר משהו מאוד נכון.
<מרים גרייבר: הוא יציג את עצמו והוא יאמר את הדברים.
<מרים גרייבר: הוא אמר שלפני שאתם עושים כל דבר, למה אתם לא שמים לב שכל ניצול שואה קודם כל יקבל 5,000 שקלים כל חודש?
<מרים גרייבר: אחר כך נראה דברים אחרים, מה עוד צריך להוסיף.
<מרים גרייבר: זאת נקודה מצוינת.
<מרים גרייבר: אני חושבת שכדאי לך לשמוע אותו.
ניסן סלומינסקי: אני אתן לו.
ניסן סלומינסקי: בחוק הזה יש שני אלמנטים.
ניסן סלומינסקי: האלמנט המרכזי והקובע הוא באמת החובה המוסרית של העם היהודי, של מדינת ישראל, לעזור ולסייע לאתם אלה שבאמת עברו את התופת, יצאו ממנה או ברחו ממנה, ולא חשובות ההגדרות.
ניסן סלומינסקי: זאת החובה המוסרית.
ניסן סלומינסקי: מאחר שאני מכיר גם את התהליכים, גם השאלה על איזה סכום מדובר, יש לה חשיבות.
משה גפני: אתה שואל לגבי נצרך ונזקק?
ניסן סלומינסקי: אנחנו דנים על הנושא של 1953.