GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עפו אגבאריה: כלומר בלי מתווכי הביניים.
<יואב אשכנזי: אני רוצה להשלים את המידע.
<יואב אשכנזי: אנחנו חותרים להגיע לשם, לרשות האכיפה והגבייה.
<יואב אשכנזי: אבל חלק מהדרישות שלהם זה להעביר להם בעיקר את השוטף; לאו דווקא את החובות.
אראל מרגלית: יש הרבה אנשים בארץ, שאומרים שלא צריך שידור ציבורי; הכול צריך להיות מופרט.
אראל מרגלית: אני לא מסכים עם זה.
אראל מרגלית: אני חושב שמדינת ישראל זקוקה לשידור ציבורי אמתי רציני ואיכותי.
אראל מרגלית: הדבר הזה, של מה שאנחנו רואים ושומעים פה, שיושב-ראש הוועדה כינס את הדיון הזה בגינו, נותן לנו תחושה מאד לא נוחה.
אראל מרגלית: אם רוצים, כי יש הרבה אנשים שרוצים לחסל את השידור הציבורי.
אראל מרגלית: פעם, לפני עשר שנים, ביקשו ממני להיות יושב-ראש הרשות.
אראל מרגלית: לא יכולתי, כי היה לי סטודיו לאנימציה – אמרו לי שאסור לי.
אראל מרגלית: אם רוצים להציל את השידור הציבורי, אותם אנשים שרוצים לנקות את הדרכים של הפעולות ולפעול בצורה הרבה יותר פשוטה חייבים לדבר בקול רם.
אראל מרגלית: אם לא ידברו בקול רם, ואם לא ישנו את הדרכים שבהן חלק מהדברים האלה מתבצעים, יש תחושה לא נוחה בקרב הציבור, שכספי האגרה שלהם, אל"ף, לא נגבים כפי שצריך, בי"ת, מישהו לוקח איזה קאט באמצע, וגימ"ל, שכל הסיפור הזה, הכספים שלהם הולכים לקראת דברים שהם לא דברים של שידור אמתי – לא מבחינת תכנים מקוריים, לא מבחינת עשייה של מעשה טלוויזיוני מקורי, ולא מבחינת מה שאנחנו נותנים את הכספים שלנו אליהם.
אראל מרגלית: תסתכלו מה קרה בערוץ 4 של ה-BBC.
אראל מרגלית: BBC היה רקוב, וקם שם גורם חדש והביא שידור ציבורי, שהיום הוא אות ומופת לשידור באירופה ובכלל בעולם.
אראל מרגלית: אם אתם רוצים שחברי הכנסת, חלק מאתנו, שמאמינים בשידור ציבורי, ייתנו גיבוי ויעבדו אתכם, שאנשים יובילו ניקיון בדרכים של עבודה.
אראל מרגלית: במצב כזה של מאות-מיליונים של גבייה על-ידי עורכי דין פרטיים, שהכסף זורם אליהם, ואין אמתי, אין מנגנון אפשרות לעקוב אחרי אותם אנשים שהם לקחו, לגבות את הכספים, נותן לנו תחושה נוראית.
אראל מרגלית: אצלי בחברה, אם אי פעם היה משהו, צריך לעבור על תנועות בנק.
אראל מרגלית: זה לא המון עבודה.
אראל מרגלית: כל חשבון נאמנות, יש לו תנועת בנק.
אראל מרגלית: הוא הכניס כסף, הוציא כסף – שיישב רואה חשבון וייתן לכם את בדוחות.
ניסן סלומינסקי: הבעיה היא שהם פתחו חשבונות פרטיים שלהם, עורכי הדין, והפעילו את זה אצלם.
ניסן סלומינסקי: קודם כל, אני רוצה לקבל בברכה את תלמידי י"ב מגבעת גונן.
ניסן סלומינסקי: יש לכם פה דוגמה של דיון בנושא אקוטי, של רשות השידור, איך הוועדה או איך הכנסת מנסה לתקן, לשפר לטובת האזרח – גם מבחינת נושא האגרות, אבל גם מבחינת השידור.
ניסן סלומינסקי: במקרה נקלעתם לדיון בנושא כזה.
ניסן סלומינסקי: לפעמים הטונים קצת עולים, קצת יורדים, כי הנושא הוא בנפשנו.
ניסן סלומינסקי: זה השידור הציבורי שלנו, ואנחנו רוצים לשמור עליו.
חמד עמאר: קודם כל, אני מבקש להודות ליושב-ראש ניסן, שהביא את הנושא החשוב הזה לכאן.
חמד עמאר: זה נושא כואב, קשה, וטוב שבא לכנסת, לוועדת הכספים.
חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, אני חושב שלא צריך להיעצר כאן; אנחנו צריכים לטפל בנושא הזה ולבדוק אותו עד הסוף.
חמד עמאר: שנית, הייתי בקדנציה הקודמת בוועדת הכלכלה.
חמד עמאר: הייתי תומך נלהב של השידור הציבורי, ותמיד תמכתי ברשות השידור ורציתי את השידור הציבורי, אבל אחרי הדיון הזה היום אני אומר:
חמד עמאר: השידור הציבורי, אם כך הוא מתנהל, הוא מיותר, ולא צריך להיות.
חמד עמאר: אלה דברים כואבים, כי אנחנו חברי כנסת שתומכים בשידור הציבורי, מגיעים למצב שאנחנו לא רוצים את השידור הציבורי.
חמד עמאר: לא רוצים את השחיתות שבדוח של המבקרת.
חמד עמאר: מתברר שהכתבה הזאת היא מהדוח של המבקרת.
חמד עמאר: אנחנו לא צריכים את השחיתות הזאת.
חמד עמאר: דבר שלישי, אדוני היושב-ראש, אני לא יודע אם המשרד הממונה הוזמן.
חמד עמאר: הכתבה היא לפני יותר מחודש.
חמד עמאר: לא שמעתי את המשרד הממונה.
חמד עמאר: איפה המשרד הממונה?
חמד עמאר: יושב האוצר פה.
ניסן סלומינסקי: אומרים שגלעד ארגן בחו"ל או משהו.
חמד עמאר: מישהו מהמשרד היה צריך להגיע.
חמד עמאר: המנכ"ל היה צריך.
חמד עמאר: זה דבר כל כך חשוב.
חמד עמאר: האוצר היה צריך לתת את הדברים.
חמד עמאר: לכן אני מבקש, אדוני היושב-ראש, ישיבת המשך לנושא, נמשיך לדון בנושא, ואם יש צורך, להקים ועדת חקירה בתוך ועדת הכספים, שתחקור את כל הנושא הזה, שזה נושא שנוגע לכל אזרח ואזרח במדינת ישראל.
אראל מרגלית: זו ההצעה המשותפת שלנו.
ניסן סלומינסקי: של כולנו.
חמד עמאר: והדבר הרביעי.
חמד עמאר: אני בכסנת חמש שנים.
חמד עמאר: מעולם לא התעצבנתי.
חמד עמאר: אני לא מתעצבן וקשה לעצבן אותי.
חמד עמאר: הדברים של הסמנכ"ל מאוד מעצבנים, על מגזר המיעוטים.
חמד עמאר: אני בא מהמגזר הדרוזי, ושמעתי אותך ואת היחס שלך למגזר הלא יהודי.
חמד עמאר: זה יחס משפיל, מה שאתה אומר.
חמד עמאר: הוא עובד במגזר הערבי.
חמד עמאר: מי שלא משלם זה המגזר הערבי.
חמד עמאר: אל תדבר בהכללות.
חמד עמאר: ישבתי פה שעה ולא הזכרתי את השם שלך, כי אני מדבר אליך כגוף ציבורי שאמור לייצג.
חמד עמאר: אל תכליל את המגזר הערבי, ואל תדבר למגזר הערבי בצורה מזלזלת.
חמד עמאר: לא מכבודך ולא מכבודי כחבר כנסת שיושב פה ושומע אותך, וגם לא מכבוד היושב-ראש.
חמד עמאר: לכן אני מבקש שכל המילים שאמרת על המגזר הערבי, תחזור בך מהן, אם פגעו, ואני אומר לך שפגעו.
חמד עמאר: אני בדרך כלל מייצג את המגזר הדרוזי.
חמד עמאר: הם אומרים לי: למה אתה אף פעם לא מדבר, אבל כאן נפגעתי כבן מיעוטים, כי דיברת בזלזול.
חמד עמאר: אני מאוד מצטער שאדם בכיר כמוך במערכת, מתייחס למגזר בזלזול כזה.
חמד עמאר: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.
עיסאווי פריג': חברים, אקח את המשפט האחרון שחבר הכנסת עמר אמר.
עיסאווי פריג': בעיניי, אתם גוף ולא אדם.
עיסאווי פריג': יש לנו מטרה משותפת.
עיסאווי פריג': עמדתי האישית, אני בעד השידור הציבורי.
עיסאווי פריג': אני רוצה שהערוץ הציבורי ימשיך להתקיים.
עיסאווי פריג': זה ברמה האידיאולוגית.
עיסאווי פריג': את כל מה שאני אומר, אנחנו כאנשי ציבור ניזונים מהשטח.
עיסאווי פריג': מה שהציבור אומר לנו.
עיסאווי פריג': אני מתאר לעצמי שאתם חלק מהציבור הזה.
עיסאווי פריג': אתם הולכים לבתי קפה, נפגשים עם אנשים.
עיסאווי פריג': הנושא הזה מסריח מזה תקופה ארוכה.
עיסאווי פריג': זה לא אומר לכם משהו?
עיסאווי פריג': זה לא בא מהאוויר או מהחלל הריק.
עיסאווי פריג': למה אנחנו צריכים לעמוד אחד מול השני, ולהתחיל להתווכח על האמת, שהיא אמת?
עיסאווי פריג': אני פונה אליכם.
עיסאווי פריג': נעזוב את העבר, נתקן אותו.
עיסאווי פריג': יש לנו עתיד, שהוא לא פחות חשוב.
עיסאווי פריג': שהישיבה הזאת תהיה מכוננת ותהיה מפנה ביחס שלנו לאזרחים.
עיסאווי פריג': אזרח טוב צריך לקבל בהתאם.
עיסאווי פריג': אזרח סרבן צריך לקבל בהתאם, אבל לא לנקום באזרחים.
עיסאווי פריג': יש הבדל בין לנקום או לקנוס.
עיסאווי פריג': תפנים את המשפט שאני אומר.
עיסאווי פריג': אנחנו רוצים שנצא מכאן עם מפנה, עם מהלכים חיוביים, שהאזרחים יגידו: יש שינוי.
עיסאווי פריג': אשלים את מה שאמר חבר הכנסת עמר.
עיסאווי פריג': אני גם כרואה חשבון, אני מציע את עצמי, רוצה להיות בצוות בדיקה שוועדת הכספים תיקח, שתביא דוח פרטני, כי לא יכולים לנהל דברים פתוחים בצורה כזו.
עפו אגבאריה: להבדיל, אני לא בעד רשות השידור.
עפו אגבאריה: אני חושב שלגבי המגזר הערבי היא מיותרת, כי המגזר הערבי לא מקבל תמורה לאגרה שהוא צריך לשלם – לא מבחינת התכנים, לא מבחינת הזמנים.
עפו אגבאריה: תראו על אילו אולפנים מדברים כשיש שידור בערבית, תסתכלו על איזה שחקנים, מלפני 20 ו-30 שנה, אותן תוכניות, חוץ מתוכניות האקטואליה עם יוני בן-מנחם וכמה אנשים דוברי ערבית, אין שום תוכן ברשות השידור.
עפו אגבאריה: לכן אם אתם רוצים באמת לגבות מהמגזר הערבי, שיהיה שווה למשהו שאתם נותנים גם למגזר היהודי.
עפו אגבאריה: אין שוויון.
עפו אגבאריה: את הנקודה הזאת אתם מכירים ועושים כדי לתקן את זה?
עפו אגבאריה: לכולם יש צלחות ויש לוויינים, אז הם לא רואים את התחנה הזאת.
עפו אגבאריה: אבל בכל זאת, אם רוצים לגבות את האגרה כמס על כל ראש במדינת ישראל, אני חושב שיש דרך אחרת ולא בדרך הברוטלית הזו, ועדיף שתהיה ביקורת קצת יותר טובה, ולא לתת לכל מיני אוליגרכים באמצע, מתווכים בין רשות השידור לבין האוכלוסייה, שיתעשרו מכספים בלתי-חוקיים.
סתיו שפיר: אני מצטרפת ואדגיש שהשידור הציבורי הוא מאוד חשוב, אבל שידור ציבורי הופך לשידור ציבורי, כשהוא מנותק מאינטרסים של פוליטיקאים כאלה ואחרים.
סתיו שפיר: כרגע מה שיש לנו זה לא שידור ציבורי.
סתיו שפיר: יש לנו גוף שממומן על כספי ציבור וחלים עליו אינטרסים פוליטיים מאוד חזקים, בריוניים אפילו אפשר לומר, לכן המרחק בינו לבין שידור ציבורי הוא מאוד רחוק, לצערי הרב.
סתיו שפיר: שידור ציבורי בישראל היה יכול לחולל פה שינויים מדהימים, אם הוא היה באמת מנותק מהפוליטיקאים, ומכל פוליטיקאי; לאו דווקא מהצד הימני או מהצד השמאלי של המפה.
סתיו שפיר: פשוט מנותק לחלוטין, ברשות הציבור, בידי הציבור, מנותק מפוליטיקאים בעלי אינטרסים.
סתיו שפיר: זה דבר ראשון.
סתיו שפיר: דבר שני, וזה לגבי מה שהיה לנו פה עכשיו.
סתיו שפיר: אפשר להשתמש פה בכל מיני תירוצים כמו פרוצדורה ובירוקרטיה והליכים וכדומה.
סתיו שפיר: אתם גוף ציבורי שממומן מכספי ציבורי, וככזה אתם חייבים לפרסם את הפרוטוקולים של ישיבות הביקורת שלכם – לא רק את האחרונה אלא בכלל לאורך השנים.
סתיו שפיר: אנחנו רוצים לראות אותם, ואני מאוד מסכימה עם הדרישה לוועדת חקירה בסיפור הזה.
סתיו שפיר: מה שצריך לקרות פה זה שאנחנו נשב עם כל הדוחות הכספיים, עם כל הפרוטוקולים של ישיבות הביקורת, ונוכל לקרוא אותם, לעיין בהם, ואז להגיע לדיון, כשיש בידינו כוח לעשות ולדרוש פה שינוי שהוא משמעותי.
סתיו שפיר: אחרת אנחנו סתם מדברים לריק, זורקים פה נתונים, ולא יוצא מזה שום דבר.
סתיו שפיר: הגיע הזמן שכל כך הרבה כספים של הציבור לא ייזרקו לחינם על גוף שלא משרת אותם.
גילה גמליאל: ראשית, אני חושבת שחובה שיהיה ערוץ ממלכתי.
גילה גמליאל: החובה הזאת מחייבת את הגוף הזה להתנהג כגוף ממלכתי – מה שלצערי, כרגע, לאור הנתונים שהוצגו בסוגיית הגבייה, זה פשוט שערורייה.
גילה גמליאל: אני חושבת שיש פה אשה אמיצה שהציגה כאן את הדברים בצורה מפוכחת ומבוקרת.
גילה גמליאל: אני חושבת שצריך לתת את ההזדמנות עבורה לסיים את המלאכה בנושא הזה, ואז לקבל את הנתונים הסופיים, ולהחליט אם אנחנו כאן מתקדמים הלאה או לא.
גילה גמליאל: בכלל, כל סוגיית הגבייה של רשות השידור היא סוגייה בעיייתית.
גילה גמליאל: האזרחים לא צריכים לשלם את האגרה, לטעמי.
גילה גמליאל: אני חושבת שהמדינה צריכה לתת כלים לאותו גוף ממלכתי גם כן לקבל גם תרומות, כפי שקיים במקומות רבים בעולם, וגם לקבל חסויות, וגם לממן חלק מהמסים שמשולמים ממילא – דבר שלא יוביל לכל ההתנהלות של גבייה נוספת מציבור של אנשים, שחלק בכלל כן נהנים מהשירות, חלק לא נהנים.
גילה גמליאל: אני הגשתי הצעת חוק כזו.
גילה גמליאל: אני מקווה שהיא תעבור ותקבל את התמיכה הממשלתית.
גילה גמליאל: יכול להיות שהגוף הזה, צריך גם לעבות אותו – דנו רבות בוועדת הכלכלה לגבי החדשות המקומיות, ובמקום שהם ילכו לאפיקים אחרים, זה צריך להיות חלק מרשות השידור.
גילה גמליאל: צריך לחזק את הגוף הממלכתי הזה.
גילה גמליאל: לא צריך להסיק מהשערורייה הזאת הלשכות מרחיקות לכת לגבי הגוף הממלכתי שכן צריך להיות, אלא צריך, אל"ף, לטפל בסוגיית הגבייה, שיש שם מחדלים, ולא רק זה; גם עבירות פליליות שכן נבדקות וכן נאכפות בוועדת הביקורת.
גילה גמליאל: אני הגשתי בקשה עם חבר הכנסת נחמן שי לוועדת הכלכלה, כי בדרך כלל הסוגייה של רשות השידור דנה בוועדת הכלכלה ולא כאן; כאן בגלל הגבייה וההיבט הכספי – אני מברכת את היושב-ראש שהדיון הגיע גם לפתחנו בוועדת הכספים, אבל חד וחלק, לא ניתן לעבור לסדר היום בסוגיית הגבייה, אבל ניסן, ממה שאני מבינה ממך, כן רוצה לתת את ההזדמנות לוועדת הביקורת.
גילה גמליאל: דבר שני, לדעתי, ואני קוראת לכל החברים והחברות להצטרף אליי לטענה, שצריך לבטל את אגרת רשות השידור בכלל.
סתיו שפיר: אמן ואמן.
גילה גמליאל: הגשתי הצעת חוק – אתם מוזמנים להצטרף אליה.
גילה גמליאל: לבטל את אגרת רשות השידור, אבל לא לבטל את הגוף הממלכתי.
גילה גמליאל: צריך לראות את הדברים האלה בצורה חכמה; כן לבטל את אגרת רשות השידור מצד אחד.
גילה גמליאל: מצד שני, לתת להם אפיקים שיכולים להתפרנס בגינם, שיהיה להם הכסף להוביל את המהלכים האלה.
גילה גמליאל: מדוב ב-400 מיליון שקלים לשנה.
גילה גמליאל: זה לא כזה סיפור גדול, שכן ניתן לגייס את המשאבים לכך.
<אבי כץ: באתי לפה במגמה לתת לכם נתונים.
<אבי כץ: יכול להיות שההצגה פגעה במגזר מסוים, אבל אלה היו העובדות, ואם מישהו מרגיש עצמו נפגע, אני מתנצל וחוזר בי.
<אבי כץ: אני מקבל את ההצעה של חבר הכנסת עיסאווי.
ניסן סלומינסקי: אל"ף, הדברים שהתבררו לנו פה בנושא הגבייה הם על גבול השערורייה.
ניסן סלומינסקי: בי"ת, תוך כדי דיון גם עלו נושאים נוספים, שהרשות צריכה לשנות.
ניסן סלומינסקי: אני שמח שלמעשה, את עלית על זה כמבקרת הפנים.
ניסן סלומינסקי: ראשית, אני רוצה לקבל את הדוח הזה כמה שיותר מוקדם – גם לפני דיון, ואחר כך את מסקנות הוועדה.
ניסן סלומינסקי: דבר שני, אני מבין שביום ראשון יש לכם ישיבה בנושא הזה.
ניסן סלומינסקי: אנחנו בכל מקרה נקיים על הנושא הזה דיון נוסף, ואז יהיה לפני כל חברי הוועדה כל החומר, כולל הדוח וכולל ההחלטות שהתקבלו ביום ראשון על-ידי רשות השידור.
<איתנה גרגור-חנה: לא סיימתי את העבודה.
ניסן סלומינסקי: מאה אחוז, אבל קודם כל על החלק הזה.
ניסן סלומינסקי: אם מסקנות רשות השידור, לאור הדוח שלך, ביום ראשון יהיו מספקות, הישיבה הבאה תהיה סבירה.
ניסן סלומינסקי: אם לא, נאלץ להקים ועדה שתבדוק את הנושא הזה לעומק.
ניסן סלומינסקי: הייתי מציע שרשות השידור תעשה את זה במקומנו, אבל אם לא, אנחנו נצטרך לבדוק את זה.
ניסן סלומינסקי: תהיה לנו בדיקה נוספת.
ניסן סלומינסקי: על סדר-היום: תקנות הבלו על הדלק (תיקון), התשע"ד-2013.
ניסן סלומינסקי: גיא, בבקשה.
ראובן ריבלין: היושב-ראש, יש לנו אפשרות לא לאשר את זה?
ניסן סלומינסקי: נשמע, ונדע.
ניסן סלומינסקי: תכף נשמע גם מה המסגרת של זה.
<גיא גולדמן: רובן המכריע של התקנות, למעט נקודות בודדות, באות לבצע התאמות לשינויים שאושרו בחוק הבלו בחוק ההסדרים.
<גיא גולדמן: אין בהן כדי להשפיע על הפרקטיקה הקיימת.
<גיא גולדמן: זה בסך הכול התאמות שנועדו לבצע הסדרה משפטית של המצב הקיים בעקבות השינויים בחוק הבלו, שאושרו בחוק ההסדרים.
חמד עמאר: אנחנו יכולים לקבל את התקנות?
<גיא גולדמן: בשגרה יחידת הדלק ברשות המסים מפקחת על מתקני התשתית בהם מוחזקים מוצרי דלק שלא שולם עליהם הבלו.
<גיא גולדמן: דומה למחסני מכס.
<גיא גולדמן: החברות שמחזיקות את הדלק הזה הן חברות שחייבות בדיווח, מדווחות על המלאים, מדווחות על תנועת הדלק, על הדלק שהן מקבלות, על הדלק שהן מוציאות, אבל בחוק הבלו, לפני התיקון בחוק ההסדרים, לא היתה התייחסות אליהן באופן מפורש.
<גיא גולדמן: חוק הבלו הגדיר את החברות שמפוקחות על-ידי רשות המסים כחברות שסוחרות בדלק או מייצרות אותו.
<גיא גולדמן: זה אכן המצב לגבי רוב החברות המאחסנות, אבל יש חברות שהן רק מאחסנות – בלי שהן סוחרות ובלי שהן מייצרות.
<גיא גולדמן: המטרה של התיקון בחוק ההסדרים היתה להכניס בצורה בהירה – זה היה תיקון מבהיר – את החברות האלה למעגל הדיווח והפיקוח.
<גיא גולדמן: עשינו את ההתאמות בחוק ההסדרים.
<גיא גולדמן: הם כבר דיווחו, הן כבר היו מפוקחות.
ניסן סלומינסקי: אין עניין של תשלום, מיסוי?
<גיא גולדמן: אין נטל חדש מבחינת דיווח.
ניסן סלומינסקי: כלומר כל העניין, שגם אלה שלא סוחרות בזה, צריכות לדווח?
ניסן סלומינסקי: לפני כן לא היו צריכות לדווח?
<גיא גולדמן: היתה רפורמה- - -
ראובן ריבלין: - - - לפני שמכרת את זה?
<גיא גולדמן: אירוע המס הוא לא מכירה אלא הוצאה ממחסן.
<גיא גולדמן: זה אירוע המס, בדומה למכס.
ראובן ריבלין: היתה לנו התלבטות באותו עניין.
ראובן ריבלין: הרבה דיברנו בזה, אבל אישרנו, כי הבנו את ההיגיון שבזה.
ראובן ריבלין: אין פה בעיה של נטל נוסף עכשיו.
<גיא גולדמן: אין נטל נוסף.
<גיא גולדמן: החוק לא היה מנוסח בצורה מוצלחת ביותר, ועד 1988, לדעתי, לפני שהיתה רפורמה במשק הדלק, היו לנו שלוש חברות.
<גיא גולדמן: היום יש לנו חברות רבות שרוכשות דלק מבתי זיקוק – לא רק שלוש החברות הגדולות; יש לנו הרבה חברות שסוחרות, ולכן השוק השתנה.
ניסן סלומינסקי: בחברה שלא סוחרת, למה היא מחזיקה את הדלק?
<גיא גולדמן: יש חברות גדולות, חברות תשתית, שמאחסנות עבור אחרים.
ניסן סלומינסקי: והן מקבלות על זה כסף?
<גיא גולדמן: זה שירות שהם נותנים.
<גיא גולדמן: זה אחסנה וניפוק – זה ניפוק למיכלית.
<גיא גולדמן: הם משלמים לחברה שמאחסנת.
ניסן סלומינסקי: אתה אומר שהחברות הרגילות, נניח, הן קונות דלק, מאחסנות את זה ואחר כך משתמשות.
ניסן סלומינסקי: עליהן אנחנו לא מדברים כאן.
ניסן סלומינסקי: אתה מדבר על זה שיש חברות כאלה שמאחסנות את הדלק, אבל לא קונות ולא מוכרות.
ניסן סלומינסקי: הן חיות ממשהו?
ניסן סלומינסקי: מקבלות כסף על זה שהן מאחסנות?
ניסן סלומינסקי: זה משהו עסקי.
ניסן סלומינסקי: הן משלמות על זה?
<גיא גולדמן: הן לא חייבות היום בתשלום הבלו, אבל הן חייבות בדיווח, כי יש להן הפריבילגיה מבחינת המדינה, לאחסן דלק שלא שולם עליו בלו.
<רוית נעים: יש להם מעמד זהה למחסנים רשויים.
חמד עמאר: עד עכשיו היו מתחזקים את הדלק?
<גיא גולדמן: הם נחשבו יצרן דלק, היה להם הרבה שנים רשיון יצרן, אבל ההגדרה של ייצור בחוק הבלו לא תופסת אותם בצורה הכי מוצלחת.
<גיא גולדמן: בפרקטיקה הן היו מפוקחות, אבל רשות המסים היא רשות אוכפת, והדברים צריכים להיות בהירים בחוק, כי אם תהיה בעיה, אם יתגלו חוסרים, אם היה משהו שלא כדין שנעשה, שאף אחד לא יטען: רגע, יש פה בעיה בחוק - אנחנו כן בפנים, אנחנו לא בפנים.
<גיא גולדמן: זה תיקון מבהיר.
<גבי בן הרוש: גבי בן-הרוש, מועצת המובילים.
<גבי בן הרוש: אנחנו הצרכן הגדול של הבלו ושל הסולר, אוטובוסים ומשאיות.
<גבי בן הרוש: אני קצת מופתע, ולא סתם נשאלת על-ידי היושב-ראש, האם עושים את זה בהתנדבות.
<גבי בן הרוש: אולי זה המסחור הגדול שאנחנו משלמים עליו כסף, על פערי תיווך, שפתאום יש פה כל מיני הגירה עודפת אולי?
<גבי בן הרוש: הלא הבלו משולם במזומן.
<גבי בן הרוש: שאל אותך חבר הכנסת ריבלין - אתה לא יוצא מבז"ן בלי לשלם.
<גבי בן הרוש: כלומר הדיווח קיים בתשלום כבר.
ראובן ריבלין: תסביר למה אתה מתנגד.
<גבי בן הרוש: אני לא מתנגד.
<גבי בן הרוש: אני רוצה לדעת, אם לא מחר בבוקר יהיה לזה השלכות עלינו, ואם יש אי-דיווח, ומתווכחים באמצע נוספים, עוד שחקנים- - -
<גיא גולדמן: אין עוד שחקנים.
<גיא גולדמן: הפרקטיקה הקיימת ממשיכה.
<גיא גולדמן: זה הבהרה שדרושה בחוק, כי היו שינויים, וחוק צריך להתעדכן מעת לעת.
<גיא גולדמן: זה המצב.
<גיא גולדמן: החברות האלה כבר מדווחות.
<גיא גולדמן: אין עם זה שום בעיה.
<גיא גולדמן: זו הבהרה בחוק.
<גיא גולדמן: ההבהרה בחוק נעשתה בחוק ההסדרים, והיום אנחנו באים לעשות התאמה בתקנות.
חמד עמאר: כמה חברות יש כאלה, מחזיקות?
<דינה יושיע: דינה יושיע, יחידת דלק, הנהלת רשות המסים.
<דינה יושיע: בעיקרון, יש שתי חברות גדולות שהן בתי זיקוק, שמקבלים את הרשיון לייצר דלק, להחזיק דלק וגם למכור.
<דינה יושיע: יש שלושה גדולים, שהם פי גלילות- - -, שהן רק מאחסנות.
<דינה יושיע: יש לנו 36 חברות, בהן פז, סונול, דלק.
<דינה יושיע: בפז, סונול, דלק, יש להם גם מקומות אחסון משלהם, ובנוסף עוד 36 שרק מוכרים דלק בסיטונאות.
<דינה יושיע: הם לא קשורים לנושא הזה.
ניסן סלומינסקי: מי שקשור לנושא הזה, זה רק שלוש החברות – פי גלילות ואלה.
<גיא גולדמן: במתקנים בהם מדובר, מבדיקה שנעשתה, נדמה לי, לגבי 2012, ראו ש-40 אחוז מהבלו על הדלק ששולם למדינה עבר בחברות האלה.
<גיא גולדמן: זה אולי שתי חברות, אבל זה כמות דלק מאוד משמעותית.
סתיו שפיר: איך אנחנו מונעים שיהיה כפל תשלום, שגם האחסון וגם תחנות הדלק ישלמו על אותו- - -
<גיא גולדמן: אין כפל.
<גיא גולדמן: לא גובים בלו פעמיים.
<גיא גולדמן: החוק קובע שלא גובים בלו פעמיים, ברגע שגבו בלו פעם אחת.
<רוית נעים: דלק שמאוחסן במקום אחסון, יש דחיית מס עליו.
<רוית נעים: רק ברגע שהוא יוצא ממקום האחסון, חל מועד החיוב במס.
<גבי בן הרוש: רשות המסים כבר שנים מתמודדת עם מיליארדים שחייבים, שלא משלמים.
<גבי בן הרוש: את זה צפינו עוד בהתחלה.
<גבי בן הרוש: כשמדברים, אדוני, חבר הכנסת ריבלין, על הסולר, זה טריגר מספר 1 לכל ההתייקרויות.
ראובן ריבלין: כשמביאים את הסולר מנמל חיפה, שמים אותו במחסן אחד ואחר כך מעבירים את זה לתת-המחסנים?
<גבי בן הרוש: לא, זה בתי הזיקוק.
ראובן ריבלין: מבתי הזיקוק זה הולך ישר לאותם מקומות.
ראובן ריבלין: אז באותו רגע שיוצא מבית הזיקוק, הוא משלם את הבלו, נכון?
<רוית נעים: משולם בלו.
<גבי בן הרוש: אני חי את זה.
<גבי בן הרוש: יש תעשייה שלמה, שאגף המסים לא יודע איך לאכול את זה, של אי-תשלום, כולל הרשות הפלסטינית, עם כל המעברים.
ראובן ריבלין: הרשות הפלסטינית היא בעיה אחרת לגמרי, שאני מכיר אותה, ולא פה נפתור אותה.
<גבי בן הרוש: לא, יש עסקאות סיבוביות.
<גבי בן הרוש: לא משלמים את המע"מ, הסולר נשאר פה, נמכר לכל מיני מגזרים ולכל מני גופים.
<גבי בן הרוש: רשות המסים יודעת את זה.
<גבי בן הרוש: זה עשרות-מיליונים.
<גבי בן הרוש: חבל, אולי בדרך הזו, אולי כמה מתווכחים היינו מורידים בדרך, להוזיל את רמת החיים שלנו.
ניסן סלומינסקי: זה לא הבעיה של פה.
ראובן ריבלין: מה שהוא אומר זה דבר חמור ביותר.
ראובן ריבלין: אגב, זה היה לנו עם המלט בזמנו.
ראובן ריבלין: יש מקומות שהם פטורים, כלומר אתה מאחסן אותם, ואז אתה צריך לשלם, כשאתה מוציא אותם, אלא אם כן זה פטור.
ראובן ריבלין: הם מחזיקים את זה, עושים תחנות ביניים במקום שיש פטור, שהוא מחלק אחר כך את העניין, והאוצר יוצא נפסד.
חמד עמאר: זה עם הרשות הפלסטינית, שיש לנו פטור.
חמד עמאר: במקומות אחרים יש לנו פטור?
<גבי בן הרוש: יש לנו הסדר עם הממשלה מ-2005, שאנחנו מקבלים 50 אחוז הרכב הציבורי – מוניות, אוטובוסים, משאיות וציוד מכני.
<גבי בן הרוש: זה אומר, אם הבלו עולה 2.80, אני מקבל 1.40 שקל חזרה.
<גבי בן הרוש: זה עודד וזה נתן תמריצים לכל מיני גופים למסחר בזה.
<גבי בן הרוש: זה מיליונים בחודש, שמע.
<גבי בן הרוש: שווה לך לעשות מאגר, ולמכור את זה יד שנייה, ויש דיווחים כוזבים, ורשות המסים יודעת, של עשרות-מיליונים, והם לא מגיעים אליהם.
ראובן ריבלין: איך יכולת למכור את זה יד שנייה אם לא שילמת את הבלו?
<גבי בן הרוש: לא, הוא מקבל את ההחזר מהמדינה, את ה-50 אחוז.
<גבי בן הרוש: הממוצע של משאית ואוטובוס החזר בחודש של 6,000 שקל - תכפיל את זה, אחד שיש לו אלף משאיות או אוטובוסים – וזו נהפכה להיות תעשייה.
<גבי בן הרוש: רשות המסים יודע מזה.
ניסן סלומינסקי: על זה נצטרך לקיים דיון נפרד, אם נחליט.
ניסן סלומינסקי: זה לא הנושא שלנו.
ניסן סלומינסקי: תקריא, בבקשה.
ראובן ריבלין: אתה יכול להצביע במקומי.
ראובן ריבלין: אין התנגדות.
ראובן ריבלין: ואם יש התנגדות, תעשה חמש דקות, תקראו לי ואני בא.
<גיא גולדמן: תקנות הבלו על דלק (תיקון), התשע"ד-2014.
<גיא גולדמן: בתוקף סמכותי לפי סעיפים 21 ו-31 לחוק הבלו על דלק, ובאישור ועדת הכספים של הכנסת, אני מתקין תקנות אלה: 1.
<גיא גולדמן: הוספת שם.
<גיא גולדמן: בראש תקנות הבלו על דלק, התש"ך-1960 (להלן – התקנות העיקריות) יבוא: "תקנות הבלו על דלק, התש"ך-1960".
<גיא גולדמן: 2.
<גיא גולדמן: תיקון הפתיח.
<גיא גולדמן: בפתיח לתקנות העיקריות, אחרי "התשי"ח-1958" יבוא "(להלן – החוק)".
<גיא גולדמן: החלפת תקנה 1.
<גיא גולדמן: במקום תקנה 1 לתקנות העיקריות יבוא: 1.
<גיא גולדמן: בקשה למתן רשיון או ובקשה למתן אישור.
<גיא גולדמן: בקשה למתן רישיון לפי סעיף 15 לחוק ובקשה למתן אישור לפי סעיף 16 לחוק יוגשו למנהל בכתב, ויכללו את פרטי המבקש, נתונים הנוגעים לעסקו וכן פרטים אלה: (1) לעניין רשיון להפעלת אתר אחסון.
חמד עמאר: רק להבהרה, מנהל – למי הכוונה?
<גיא גולדמן: מנהל רשות המסים או מי שהוא האציל את הסמכות על-פי דין, כמובן.
<גיא גולדמן: לעניין רשיון להפעלת אתר אחסון – (א) תיאור אתר האחסון לרבות האמצעים לאחסון הדלק באתר; (ב) כמות הדלק המוחזקת באתר האחסו; (ג) פרטים בדבר יצרן הדלק או כל אדם אחר לו שייך דלק המוחזק באתר האחסון; (2) לעניין רשיון לייצור דלק – (א) מקום הייצור בו מיוצר הדלק ואתר האחסון שבו מוחזק הדלק; (ב) כמות הדלק המיועדת להוצאה ממקום הייצור ומאתר האחסון מדי חודש בחודשו.
<גיא גולדמן: החלפת תקנה 2.
<גיא גולדמן: במקום תקנה 2 לתקנות העיקריות יבוא: "2 תוקף רשיון ואישור.
<גיא גולדמן: (א) תוקף רשיון לפי סעיף 15 לחוק או אישור לפי סעיף 16 לחוק יהיה עד ה-31 בדצמבר של השנה שבה ניתן הרשיון או האישור לפי העניין; ואולם המנהל רשאי לקצר את תקופת תוקפו של רשיון או אישור כאמור, כפי שציין ברשיון או באישור.
חמד עמאר: לפי אילו נתונים הוא יכול לקצר?
<גיא גולדמן: יש מקרים שבהם חברות לא עומדות- - -
חמד עמאר: מובהר בתקנות, אילו מקרים?
<גיא גולדמן: אנחנו נותנים רשיונות לשנה, ברגיל.
<גיא גולדמן: יש מקרים שבהם חברה לא עומדת בחובותיה, לא עומדת במלאי שאושר לה, כלומר חרגה מתשלום הערבות שהפקידה.
<גיא גולדמן: יש מקרים שבהם הבלו משולם באיחור.
<גיא גולדמן: יש אי-סדרים כאלה ואחרים.
חמד עמאר: יש קריטריונים לקיצור?
<גיא גולדמן: זה פעולה אפשרית, כשבסוף שנה מגיע המועד לחידוש הרשיון.
חמד עמאר: אתה לא מדבר על חירוש אלא מדבר, לקצר.
<רוית נעים: הכוונה לא לקצר אלא לקבוע שתחולת הרשיון לא תהיה למשך שנה שלמה אלא לתקופה קצרה יותר כדי לראות שיצרן הדלק עומד בחובות שלו או בתנאים שהוא התחייב במתן הרשיון.
<רוית נעים: הכוונה היא לא לקצר.
חמד עמאר: אתה מדבר על 31 בדצמבר, ויש זכות למנהל לקצר.
חמד עמאר: יש שימוע לנושא הזה, בשביל לקצר?
חמד עמאר: איך?
<גיא גולדמן: תמיד יש נימוקים.
<גיא גולדמן: במקרה הזה יהיה שימוע, כי הדבר הזה הוא החריג.
<גיא גולדמן: דיברו אתי על העניין הזה לפני תחילת הדיון.
<גיא גולדמן: יש המשפט המינהלי הכללי.
<גיא גולדמן: שום דבר כזה לא נעשה בלי שימוע ובלי הנמקה.
<גיא גולדמן: לא סתם מופיע התאריך הספציפי, 31 בדצמבר – חזקה, שבכל פעם שנקבע מועד מוקדם יותר, הדבר צריך להיות בהנמקה לאחר שימוע.
<גיא גולדמן: זה לא באופן שרירותי.
<גיא גולדמן: אין שום כוונה לקבוע באופן שרירותי תקופה קצרה יותר.
<גיא גולדמן: מדובר על מקרים חריגים שמצריכים פעולה כזו.
<גיא גולדמן: ואני אומר את זה כאן חד וחלק.
חמד עמאר: למה לא לרשום: בכפוף לשימוע?
<רוית נעים: אפשר אולי לציין, שזה לא לקצר אלא לקבוע תקופה קצרה משנה.
חמד עמאר: אם אתה מקצר לו את זה, בכפוף לשימוע.
<רוית נעים: זה לא שאני מקצרת במהלך השנה אלא לכתחילה, כשאני מעניקה את הרשיון, אני קובעת שהרשיון הוא למחצית השנה, וכמובן, זה לאחר ש- - -
חמד עמאר: אבל התקנה מדברת על לקצר.
חמד עמאר: הרשיון באופן אוטומטי, מדובר על לקצר.
חמד עמאר: לקצר, בכפוף לשימוע.
<גיא גולדמן: אסביר.
<גיא גולדמן: אומר לך למה זה לא באופן שרירותי, כי ממילא, מגישים בקשה חדשה כל שנה.
<גיא גולדמן: ממילא הרשות באה בדין ודברים אתם לגבי הרשיון של השנה הבאה, אז מן הסתם הרשות שולחת להם בכל מקרה תשובה ורשיון.
<גיא גולדמן: ודאי שזה תמיד עם הנמקה.
<גיא גולדמן: זה לא שרירותי.
<גיא גולדמן: הם לא שומעים את זה בצורת שמועה.
חמד עמאר: אתה היועץ המשפטי של הוועדה.
חמד עמאר: תקרא את התקנה שוב.
חמד עמאר: התקנה מדברת באופן ברור, שזה עד 31 בדצמבר, ולמנהל יש זכות לקצר.
חמד עמאר: במילא הוא נתן לו עד 31 בדצמבר, והוא יכול לקצר.
חמד עמאר: לא שקבעת עד 31 במאי, ואתה רוצה לקצר.
<אייל לב-ארי: במהלך השנה רשאי המנהל, לפי התקנה- - -
<גיא גולדמן: אז במקום קיצור אפשר לומר- - -
<גיא גולדמן: אפשר לומר, שהמנהל רשאי לקבוע כי תקופת הרשיון תהיה קצרה יותר, כלומר לא באמצע.
ניסן סלומינסקי: הבנתי שזו הכוונה.
<גיא גולדמן: אין בעיה.
<גיא גולדמן: אני מתקן.
<גיא גולדמן: (ב) גילה המנהל כי פרט שנכלל בטופס שהוגש כאמור בתקנה 1א ועליו הסתמך המנהל במתן הרשיון או חידושו או במתן האישור או חידושו היה כוזב או שגוי, רשאי המנהל לדרוש מהמבקש לתקן את הבקשה, להתלות את הרשיון או האישור לפי העניין, עד לקבלת החלטה אחרת על תוקף הרשיון או האישור כאמור, בהסתמך על הנתונים שיש בידיו.
<גיא גולדמן: לא יתלה המנהל רשיון או אישור לפי תקנת משנה זאת בלי שאפשר למגיש הבקשה להשמיע את טענותיו".
<גיא גולדמן: החלפת תקנה 3 והוספת תקנה 3א.
<גיא גולדמן: במקום תקנה 3 לתקנות העיקריות יבוא: 3.