GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<גיא דביר: הוא יכול לבקש לסחור למרות שהוא קיבל את האזהרה הזאת, ואז החברה צריכה לשקול על-פי מבחן נסיבות העניין, אם היא צריכה לאפשר לו או לא לאפשר לו.
<גיא דביר: כאשר כמובן בזה טמונה החשיפה, כי אם היא תעשה משהו שהיא לא הייתה צריכה לאפשר לו לסחור באותו מקרה - -
יצחק כהן: אז הוא יתבע אותה.
<גיא דביר: - - הוא יתבע אותה, וגם כן יכול להיות שתהיה כאן שאלה אכיפתית.
<גיא דביר: כמובן שיש כאן חשיפה ויש כאן איזשהו מבחן שהוא פתוח יחסית.
<גיא דביר: צריך להבין שבאנגליה ההסדרה לא חלה רק על זירות מסחר, באנגליה ההסדרה הזאת חלה על כל חברות ההשקעה.
<גיא דביר: ולכן הם קבעו מבחן שהוא מבחן יחסית פתוח.
<טל אבן-זהב: על כל שוק ההון.
<גיא דביר: למעשה על כל שוק ההון.
<גיא דביר: במקרה שלנו מדובר בזירות שאנחנו יודעים שהן סוחרות במכשירים ממונפים.
<גיא דביר: ולכן אנחנו חושבים שבמקרה הזה, זו הייתה עמדתנו מלכתחילה וזו גם עמדתנו היום, בכזה מקרה אנחנו לא חושבים שצריך לאפשר להם לסחור.
<גיא דביר: קשה למצוא נסיבות שבהן למרות שלקוח נמצא בלתי כשיר והמכשירים הללו הם מכשירים כאלה מסוכנים, לאפשר להם לסחור.
<גיא דביר: באנגליה זה חל על הכול, על כל מכשיר, על כל מכשיר פיננסי, לאו דווקא מכשיר מסוכן במיוחד.
<גיא דביר: לכן לדעתנו התוצאה הנכונה, ואני חושב גם מבחינת הזירות, זה מקטין להן את החשיפה, יש כללים ברורים: אתה עושה בחינה, אתה מעביר שאלונים, אתה מגיע לתוצאה – כן, לא.
<גיא דביר: בסופו של דבר אתה מצמצם את שיקול הדעת שלך.
<גיא דביר: ברגע שלקוח נמצא בלתי כשיר על-פי הקריטריונים שאתה תנסח לעצמך - - -
בועז טופורובסקי: חוץ מאירופה זה נמצא בעוד מקום בעולם?
<גיא דביר: המבחן נלקח מאירופה.
<גדי ירום: באנגליה.
<שרה קנדלר: היישום הזה הוא מאנגליה.
<טל אבן-זהב: לא סתם המבחן הזה נמצא באירופה, כי באירופה כל הגישה כולה היא העברת שיקול הדעת לגוף הפיננסי שמנהל את הפעילות.
<טל אבן-זהב: וזה מתחבר לכל התקנות הקודמות, וטוב שזה נמצא כאן, כי בניגוד לעמדה של הרשות לאורך כל התקנות, שבה היא אומרת שניגוד העניינים כאן כל כך חמור והפעילות היא כל כך מסוכנת, נלקח שיקול הדעת מהזירות לגבי כל עניין, לגבי ההון, לגבי המינוף, שאנחנו נאלצים עוד פעם להזכיר אותו, לגבי כל עניין אחר, לגבי מי זה לקוח כשיר- היא לא יכולה להסתמך על מבחני מומחיות וכו' לעניין הזה, אני רוצה להזכיר לכם.
<טל אבן-זהב: רק פתאום כאן כשמגיעים לעניין של התאמת הלקוח, לפתע פתאום שיקול הדעת נתון לזירה.
<טל אבן-זהב: והאמת היא שקשה לנו להבין באמת את היחס איך זה עומד לעומת כל ה – פתאום כאן אפשר לסמוך על הזירה, למרות שהיא בניגוד עניינים חמור וזה חושף אותה מאוד החלטה כזאת, אז פתאום שיקול הדעת כן נתון לה.
בועז טופורובסקי: את היית רוצה שלא יהיה שיקול דעת לזירה?
<טל אבן-זהב: שיקול דעת, תבוא ותגדיר הרשות מיהם הלקוחות.
<טל אבן-זהב: היא כבר הגדירה, היא כבר עשתה הגבלה, הגדירה מיהם הלקוחות שנחשבים כשירים, הגבילה את הזירה לגבי מינוף, לגבי סוגי המכשירים הפיננסיים.
<טל אבן-זהב: שוב, כשמסתכלים על רגולציה, צריך להסתכל עליה לאורך כל ה - - -
בועז טופורובסקי: אני חייב להגיד לכם:
בועז טופורובסקי: הגישה שלי זה שאם בן-אדם רוצה להשקיע כסף, המדינה לא יכולה למנוע ממנו, עם כל הכבוד.
<שרה קנדלר: אני חייבת ללכת.
בועז טופורובסקי: וזה גוף השקעה לגיטימי שעובר רגולציה.
בועז טופורובסקי: איך מדינה יכולה למנוע ממנו להשקיע?
יצחק כהן: יש כלל: לפני עיוור אל תיתן מכשול.
<שרה קנדלר: אני חייבת ללכת, כמו שאמרתי קודם.
בועז טופורובסקי: אתה חושב שכן צריך להגביל?
<שרה קנדלר: לא, אבל אני חושבת שכמו שעשינו החרגה ללקוח הכשיר שהוא לא מוגבל, צריך גם לעשות החרגה לצד השני, שהם שני מקרים חריגים אני חושבת.
<שרה קנדלר: גם הלקוח הכשיר שהוא לא מוגבל למינוף למשל הוא חריג, וגם פה לקוח שנחליט שהוא לא מתאים, זה יהיה חריג.
<שרה קנדלר: אבל ללקוחות שהם מתוחכמים מאוד שלא צריך לשמור עליהם, מצד אחד, ומצד שני, לקוחות שהם לא מתאימים לפעמים לזירה, צריך גם להחריג אותם.
בועז טופורובסקי: ומה את אומרת לגבי זה שהיא מבקשת שתגדירו - - -
<שרה קנדלר: אני חושבת שטל צודקת, שהיה הרבה יותר נכון להביא גוף אובייקטיבי שיעשה הערכה ללקוח.
<שרה קנדלר: אבל אנחנו לא שם, אנחנו לא נטיל עכשיו על כל לקוח שהולך לזירה ללכת לאיזה גוף אובייקטיבי, שגם ידרג אותו.
יצחק כהן: השאלה מה את מציעה.
<שרה קנדלר: לכן אני חושבת שזה הרע במיעוטו.
<שרה קנדלר: אני מעדיפה שהבדיקה תיעשה על ידם.
<שרה קנדלר: אבל אם נמצא מישהו לא כשיר, שלא יאפשר לו לסחור בכלל.
<גיא דביר: אם אפשר להוסיף כאן, לא דיברנו על הרציונלים מספיק.
<גיא דביר: צריך להבחין כאן בין שתי שאלות: קודם כול, עצם המבחן.
בועז טופורובסקי: את הולכת?
<שרה קנדלר: אני חייבת.
<שרה קנדלר: יש לי טיסה.
בועז טופורובסקי: להתראות, תיהני, תייצגי אותנו בכבוד.
<שרה קנדלר: תודה, אני אשתדל.
<שרה קנדלר: זה יותר קשה שם מאשר פה, הם לא אוהבים אותנו.
<גיא דביר: יש לנו כאן למעשה שתי שאלות שעולות.
<גיא דביר: השאלה הראשונה היא עצם החובה של הבחינה והטלתה על הזירה, והשאלה השנייה היא מה תוצאות אי ההתאמה.
<גיא דביר: בעניין השאלה הראשונה, צריכים לזכור שהזירות הללו מוגדרות כזירות שפונות ללקוחות קמעונאיים.
<גיא דביר: לא סתם הן פונות ללקוחות קמעונאיים.
<גיא דביר: מהרבה בחינות, אם אנחנו מסתכלים על הסיכון שיש לנו כאן בזה שאנחנו הופכים אותם ברגולציה הזאת, הזירות האלו הן זירות אינטרנטיות, הזמינות של המכשירים הפיננסיים הללו ללקוחות קמעונאיים היא הרבה יותר גדולה מהזמינות הקיימת היום לגבי גופים מפוקחים אחרים.
<גיא דביר: הם בעצם אומרים: הנה, אני מאפשר עכשיו, אוכלוסיית היעד שלי זה הלקוחות הקמעונאיים.
<גיא דביר: זה יכול להיות נהגי המוניות, זה יכול כל מיני אנשים.
<גיא דביר: עכשיו, אנחנו חייבים להתמודד עם הבעיה הזאת כי זאת בעיה.
<גיא דביר: יש לנו כאן כלי שהוא כלי חשוב, כלי שהוא מקובל באירופה, הוא כלי שאם אנחנו נוותר עליו אנחנו למעשה מורידים כאן את ההגנה על הלקוחות.
<גיא דביר: ומה המשמעות של זה?
<גיא דביר: שיהיו כאן כל מיני אנשים שאין להם מושג ויסחרו.
בועז טופורובסקי: אבל כל התקנות האלה זה הגנות על לקוחות.
יצחק כהן: הוא אומר את הכלל: לפני עיוור אל תיתן מכשול, זה מה שהוא אומר לך.
יצחק כהן: אתה לא מבין בזה, אל תתעסק עם זה.
יצחק כהן: אתה לא מתאים לזה, אל תתעסק עם זה.
בועז טופורובסקי: אבל אז מחר יגידו שאתה לא יכול לקנות בית אם אתה לא מבין בנדל"ן ולא יעשו לך רשימה של שאלות ותשובות.
<גדי ירום: משכנתא.
בועז טופורובסקי: ומשכנתא אם אתה לא מבין במימון.
יצחק כהן: חסרה פה איזו חוליה להשלים את ה - - -
<גיא דביר: אבל צריך להבין שהדרך של השיווק של המכשירים הללו והזמינות של המכשירים הללו – אדם שהולך לקנות בית זה לא כמו ללכת ולתקתק ב - - -
בועז טופורובסקי: איציק, אני חייב גם להגיד לך, פשוט יש כאן סט של דרישות רגולטוריות מהזירות, שדורש מהן כל מיני דברים.
יצחק כהן: לא, זה פרק חשוב, אבל חסר לכם פה משהו להשלים את הפרק הזה.
בועז טופורובסקי: ואז זה גם הלקוח.
בועז טופורובסקי: זאת אומרת, בסופו של דבר אי-אפשר לאחוז במקל משני הקצוות.
<טל זהר: אם אפשר להעיר משהו.
<טל זהר: סליחה.
בועז טופורובסקי: אתה אוהב להפריע לי, אה? לא, אבל גם להבנתכם.
בועז טופורובסקי: אתם מעדיפים שיגדירו לכם מה זה לקוח כשיר?
<גדי ירום: אני רוצה להסביר את הנקודה הזאת.
<טל זהר: יש לנו הצעת פשרה.
בועז טופורובסקי: לא, שנייה.
בועז טופורובסקי: אבל אני רוצה ששוקי ידבר.
<יהושע אברמוביץ: אני אגיד לך.
<יהושע אברמוביץ: קודם כול, אנחנו עובדים באירופה ואנחנו רגילים לשאלון הזה, אין לנו בעיה.
<יהושע אברמוביץ: דרך אגב, הסיבה המרכזית שבאירופה מבקשים את זה, כי באירופה אין מגבלה על המינוף.
<יהושע אברמוביץ: ואז באמת יש הצדקה מאוד חזקה לבוא ולראות מי מתאים ומי לא.
בועז טופורובסקי: באנגליה יש מינוף 1 ל-1,000.
בועז טופורובסקי: כאן הם רוצים - - -
<יהושע אברמוביץ: פה בארץ הרשות בחרה מכל מדינה את הטוב שלה.
<יהושע אברמוביץ: אבל אני חושב שאני לא רואה בעיה עם שאלון, אני חושב שזה בסדר שאלון.
בועז טופורובסקי: ולגבי שיקול הדעת?
<יהושע אברמוביץ: ואני חושב שברגע שלקוח לא עובר במבחן, אני חושב שאנחנו צריכים להזהיר אותו – לא בכתב, דרך אגב, אפשר בדואר אלקטרוני, אפרופו יש פה בקשה בכתב, אפשר לתקן את זה לגבי דואר אלקטרוני, אני חושב שזה סעיף (4) שמה – אבל אז לתת ללקוח את שיקול הדעת, אם הוא רוצה לעשות את זה או לא רוצה לעשות את זה.
יצחק כהן: עצם העובדה שהוא פנה אליך, הוא רוצה, לפני השאלון.
יצחק כהן: לפני השאלון הוא פנה אליך, אז הוא רוצה.
<יהושע אברמוביץ: לא, אבל אם אתה אומר לו: תשמע, לפי השאלון יצא שאתה לא כשיר.
<יהושע אברמוביץ: ואז אותו לקוח אומר: אוקיי, תעזוב אותי, זה באמת מסוכן, אני מבין, תודה שהזהרת אותי.
<יהושע אברמוביץ: יש כאלה שיגידו: למרות זאת - - -
יצחק כהן: הזירות האלה מסוכנות והלקוחות יודעים שהן מסוכנות.
<נעמה אלוס: גם על אלכוהול וסיגריות רשום שהם מסוכנים.
<יהושע אברמוביץ: נכון, את צודקת.
<יהושע אברמוביץ: על אלכוהול וסיגריות זה גם רשום – אזהרות, סכנת מוות, ועדיין אנשים עושים את זה, בלי לשלוח להם מכתב הביתה, אפילו לא בדואר אלקטרוני.
<יהושע אברמוביץ: זאת אומרת, במקרה שלנו אנחנו מתבקשים לשלוח לו הודעה על כך שזה מסוכן, הוא לא מתאים.
בועז טופורובסקי: יש למישהו מכם בעיות עם הגישה הזאת שאומרת: נעשה את השאלון, אם הוא לא מתאים נשלח לו הודעה, אבל זה עדיין - - -
יצחק כהן: לא, צריך להגביל אותו.
בועז טופורובסקי: עדיין אתה רוצה שהוא לא יוכל לסחור?
יצחק כהן: אם הוא לא מתאים ובטוח שהוא הולך לשבור את הראש, זה יציל אותו.
בועז טופורובסקי: אבל אתה יודע, זה חופש העיסוק.
<יהושע אברמוביץ: זה או להציל אותו או להזיק לו.
<טל אבן-זהב: זה יגדיל את התביעות על ה - - -
<טל זהר: אתה יודע מה?
<טל זהר: חבר הכנסת, אפשר להעיר רגע?
יצחק כהן: הזירות האלה, בדרך כלל אתה מציל אותו.
<אורן אלדד: אתה יודע, גם במסחר באופציות בבנקים לא מצילים את האנשים.
בועז טופורובסקי: בדיוק.
בועז טופורובסקי: גם אופציות.
<אורן אלדד: למה הבנקים לא מזהירים את הלקוחות?
יצחק כהן: נגיע לזה.
יצחק כהן: חכה, לאט-לאט.
יצחק כהן: רגע, מה הפשרה?
יצחק כהן: רצית להציע פשרה.
יצחק כהן: מה ששוקי ציין?
<טל זהר: הצעת הפשרה שאני ציינתי היא להגיע בצורה דומה למה ששוקי תיאר.
<טל זהר: בעצם להגיד שיש לנו נקודה שאנחנו כן צריכים לבחון, חלה עלינו חובת בחינה, ואם הגענו למסקנה שהלקוח לדעתנו לא מתאים, אנחנו מעבר, זה לא רק מכתב, אנחנו עושים דברים כאלה גם בארצות-הברית וגם באירופה, אנחנו שולחים לו קורס מיוחד, אנחנו עושים וידיאו מיוחד שמסביר לו שזה מסוכן במיוחד, אנחנו עושים הרבה מאוד דברים בכל מיני צורות של מדיה שמאפשרות להסביר לו את רמת הסיכון.
<טל זהר: ועדיין, אם אדם בוחר שהוא רוצה להמשיך לסחור בזה, ושוב אנחנו חוזרים לעניין המכלול, זאת אומרת, אנחנו פה עכשיו מסתכלים על סעיף קטן - - -
בועז טופורובסקי: אבל אנחנו לא נכנסים למכלול וגם לא נכנסים לקורסים.
<טל זהר: אבל בסוף, אם אתה לא תיתן לו לעשות את זה בישראל ואתה כן רוצה להגן עליו בישראל, הוא ילך לחברה שאינה מפוקחת בישראל ותיתן לו לסחור בלי שום שאלון.
<טל זהר: וזה לא מה שאתה רוצה להשיג.
<טל זהר: כי בן-אדם שמתעקש, למרות שאומרים לו שזה מסוכן וזה לא מתאים לו, שהוא מתעקש לסחור, אתה עדיין רוצה לתת לו את ההגנה של הרשות לניירות ערך בישראל.
יצחק כהן: אם היית רוקח ובא לקוח ומבקש תרופה שאתה יודע שלא מתאימה לו, היית נותן לו אותה?
בועז טופורובסקי: תלוי איזה רוקח.
<טל זהר: אני לא מהתחום הזה, אני לא יודע לענות לך על השאלה הזאת.
<טל זהר: אבל אני כן יכול להגיד לך שהייתי מעדיף שהוא יעשה את זה בבית-המרקחת.
יצחק כהן: לא, הוא מתעקש, הוא רוצה את התרופה הזאת.
יצחק כהן: אתה אומר לו: זה לא מתאים לך, זה יזיק לך.
<טל זהר: אז הייתי מעדיף שהוא יעשה את זה בבית-חולים רשום ולא ברחוב.
<טל זהר: וזה מה שאתה אומר לו.
<אמיר וסרמן: ההשוואה בין זירות מסחר לבתי-חולים, אני חושב שהיא די רחוקה.
<אמיר וסרמן: אבל אני שוב אדגיש שהנושא הזה בא בד בבד עם השיווק.
<אמיר וסרמן: וכאן זה אולי שונה מהדוגמה שנתת בתחילת הדברים לגבי עסקה בניירות ערך של איי.
<אמיר וסרמן: די.
<אמיר וסרמן: בי.
<אמיר וסרמן: לאיי.
<אמיר וסרמן: די.בי.
<אמיר וסרמן: אסור לפנות לציבור ולנסות לשכנע את הציבור להשקיע בניירות ערך שלה.
<אמיר וסרמן: אסור לה לעשות את זה.
<אמיר וסרמן: וכאן הזירות פועלות באופן אקטיבי על מנת לשווק את הפעילות שלהן.
<אמיר וסרמן: אפשר תמיד לטעון שאחרת לקוחות יפנו לחו"ל.
<אמיר וסרמן: אבל בפועל אנחנו רואים שהדבר הזה לא קורה.
<אמיר וסרמן: לקוחות לא פונים לחו"ל אלא אם כן פונים אליהם באופן יזום ומשכנעים אותם.
<אמיר וסרמן: האמינות של הזירות, בייחוד אחרי הרגולציה הזאת, תהיה הרבה יותר גבוהה, ולכן אנחנו צריכים להגן על הלקוח.
<אמיר וסרמן: עכשיו, השאלון הוא באמת תהליך שגם נועד להגן על הלקוח עצמו מפני קבלת החלטה נמהרת.
<אמיר וסרמן: אבל אני לא יכול להעלות בדעתי מצב שהתוצאה של השאלון תהיה שהלקוח הזה אסור לו להשקיע, זה מסוכן מאוד עבורו כיוון שהוא בכלל לא מבין את המוצר שמציעים לו, ובכל זאת, אחרי שהתוצאה הזו ברורה לזירה, היא תכניס אותו לפעילות.
<אמיר וסרמן: זה נשמע על פניו לא סביר.
בועז טופורובסקי: כן, אבל אם הבן-אדם רוצה לשים את הכסף, איך אתה יכול למנוע ממנו?
בועז טופורובסקי: זה כסף שלו.
יצחק כהן: הוא לא יודע מה הוא רוצה.
<אמיר וסרמן: עשינו את הבדיקה, ראינו שהלקוח לא מתאים ואז - - -
יצחק כהן: הוא לא יודע מה הוא רוצה, הוא לא מבין מה הוא רוצה.
בועז טופורובסקי: ואז אומרים לך: שים לב, אתה לא מבין בזה.
בועז טופורובסקי: אם אתה עדיין רוצה להוציא כסף, יש גבול כמה אפשר.
בועז טופורובסקי: אם אתה אומר לעיוור: יש לך בור מולך, והוא רוצה עדיין לקפוץ אליו.
יצחק כהן: לא, אתה חייב להציל אותו.
יצחק כהן: פה זה לא נולד סתם, זה נולד מתוך רקע מסוים.
יצחק כהן: זה לא פתאום בא לעולם החוק הזה והתקנות.
בועז טופורובסקי: ברור, אין ספק.
<גיא דביר: אם אפשר לומר משהו, התפיסה שהייתה לנגד עינינו כשבחרנו בתוצאה הזאת, בתקנות יש פרק אזהרות, יש חובות לתת אזהרות.
<גיא דביר: אנחנו חושבים שעוד אזהרה שתינתן ללקוח, זה יהפוך את הפרק הזה לבלתי אפקטיבי.
<גיא דביר: הפרק הזה הוא פרק מאוד מאוד חשוב מהסיבה שציינתי קודם.
<גיא דביר: אני כן רוצה להתייחס כאן לנושא של להחזיק את המקל משני צדדיו, כי אני רואה שזה מפריע ליושב-ראש ברמה הקונספטואלית.
<גיא דביר: הנושא של ניגודי עניינים הוא נושא שהוא מובנה והוא קיים בפעילות של החברה.
<גיא דביר: צריך לזכור שאנחנו לא אסרנו על ניגודי עניינים.
<גיא דביר: אנחנו לא אמרנו לחברה: אל תהיי בצד השני של העסקה.
<גיא דביר: אנחנו לא אמרנו את זה.
<גיא דביר: אמרנו: תנהלי את זה כמו שצריך.
<גיא דביר: מאותה סיבה, כשחלות עליה חובות כלפי הלקוח, אין סיבה, מכיוון שהיא זאת שמוכרת והוא הקונה שהוא קונה, שאנחנו נטיל עליה חובות מוחלשות.
<גיא דביר: מדובר כאן על סטנדרט שהוא סטנדרט מקובל בשוק ההון, והוא צריך להיות בשוק ההון.
<גיא דביר: ולכן זאת לא צריכה להיות סיבה, מכיוון שיש ניגוד עניינים ונכון שיש ניגוד עניינים, אבל את הניגוד עניינים הזה החברה מנהלת בכל הקשר והיא תנהל גם בהקשר הזה.
<גיא דביר: אנחנו לא יכולים מהסיבה הזאת לבטל את החובה הזאת.
<גיא דביר: מבחינת התוצאות, כמו שאמרתי, אנחנו חושבים שזה פשוט יהפוך להיות בלתי אפקטיבי, זה יהפוך להיות עוד איזושהי אזהרה שייתנו ללקוח.
<גיא דביר: והפרק הזה יכול להפוך להיות אות מתה, וזה מה שאנחנו רוצים להימנע.
<גיא דביר: אנחנו רואים שיש רגולטורים שונים באירופה.
<גיא דביר: יש רגולטורים אומנם כמו שציין כאן מר אברמוביץ, הוא ציין באמת שיש מקומות שמסתפקים באזהרה.
<גיא דביר: אנחנו רואים שבאנגליה הם חשבו שזה לא מספיק טוב, הם חשבו שכן צריך להטיל על החברה חובה מהותית לשקול את העניינים.
<גיא דביר: אני רוצה גם להזכיר שהיה פסק-דין לאחרונה, שחייבו בנק בתביעת רשלנות על כך שהוא אפשר למישהו, לילד לסחור באופציות, לקטין לסחור באופציות והוא הפסיד הרבה מאוד כסף.
<אורן אלדד: לא קטין.
<גיא דביר: לא, הוא היה בחור צעיר, אני לא זוכר אם הוא היה קטין.
<גיא דביר: בסופו של דבר חייבת להיות כאן איזושהי חובה, והחובה הזאת היא חובה שגם כן הפסיקה ראתה אותה לנגד עיניה, לבחון את הדברים הללו.
<גיא דביר: ואם אתה מאפשר למישהו שהוא באמת לא מבין, וזה לא רק עניין של מינוף.
<גיא דביר: נכון שבאנגליה מותר מינוף, אבל הפרק של בחינת הסיכונים והסיכויים זה גם להבין את מה הולך לקרות פה: איך אתה סוחר, מה זה המכשיר הזה, להבין את הדברים הבסיסיים של איך אתה סוחר בתוך המערכת שלך.
<גיא דביר: זה משהו שהוא די basic.
<גיא דביר: אם מישהו לא מבין את זה אז למה אתה תיתן לו ללכת להפסיד כסף כשאתה יודע שהוא הולך להפסיד את הכסף הזה?
<גיא דביר: כי תשמע, מישהו שלא מבין בכלל איך אתה מעביר פקודה, הדברים הבסיסיים הללו, הבן-אדם הזה לא צריך לסחור.
<גיא דביר: אם נמצא מולך בן-אדם שאתה רואה שמבחינה מנטלית הוא לא מסוגל להבין בכלל, אתה תיתן לו ללכת להפסיד כל כך הרבה כספים?
<גיא דביר: חייב להיות כאן איזשהו מנגנון של סינון בשוק משוכלל, בשוק שאנחנו מצפים שיהיה השוק פה.
בועז טופורובסקי: אני פשוט חושב שזה - -
<טל אבן-זהב: לא ריאלי.
בועז טופורובסקי: - - קצת יותר מדי פטרנליסטי.
בועז טופורובסקי: בסופו של דבר אתה תיצור לך כאן משהו יפה ושמור וסגור מכל הכיוונים, אבל אף אחד לא ירצה להיכנס אליו.
<גיא דביר: מי שלא צריך להיכנס אליו, אולי לא צריך להיכנס אליו.
בועז טופורובסקי: אני לא חושב שאנחנו יודעים יותר טוב מאחרים.
בועז טופורובסקי: אם אני עכשיו רוצה 1,000 שקל, לא יודע מה, להשקיע אותם, ואני בוחר אם זה זה או זה או זה, ואת זה סוגרים ממני אבל דווקא את הבורסה לא יסגרו ממנו, או לחילופין אני לא יודע מה, ללכת לשים את זה בלוטו לא יסגרו ממני, זה קצת קשה לי תפיסתית.
<גיא דביר: הימורים כרגע אסורים בארץ.
<גיא דביר: הלוטו זה פרוצדורה אחת, אני לא חושב שהם רוצים להשוות את עצמם ללוטו.
בועז טופורובסקי: לא, אני נתתי בכוונה גם דוגמה של בורסה וגם של לוטו, שלא יגידו שאני חושב שזה הימורים.
בועז טופורובסקי: אבל פשוט זה נראה לי יותר מדי.
<נעמה אלוס: אני מאוד רוצה להוסיף משהו, אם אפשר.
<נעמה אלוס: אני אגיד כאן משהו שאני חושבת שהוא לא ייצג כאן את רוב הזירות, אבל גם מהדברים שגיא אמר בהתחלה, שנגיד ההבדל בין שוק ההון לכאן ושכאן יש פעילות ממונפת ומורכבת עם סגירת עסקאות כפויות כשנגמרת הבטוחה, וגם בהתאם לדברים שבעבר נאמרו בוועדת הכספים על-ידי עורכת-דין דניאל רימון מהרשות, נראה שעיקר הכוונה כאן הייתה לעניין המורכבות של המסחר בזירה, לעניין המינופים, לעניין סגירת העסקאות כפויות שאין בטוחה.
<נעמה אלוס: ומתעלמים כאן קצת מהעניין שיש זירות שלא נותנות מינופים, נגיד כמו הזירה שלנו.
<נעמה אלוס: אין גם את העניין של סגירת עסקאות כפויה כנגד זה שנגמרת הבטוחה.
<נעמה אלוס: וצריכה להיות החרגה כאן בסעיף הזה לעניין הזה כמו שהייתה החרגה לעניין הזירות שנותנות מינופים בסעיפים אחרים, בסעיפים של השיווק, של הפרסום.
<נעמה אלוס: אנחנו מייצגים כאן איזשהו מיעוט.
<גיא דביר: הפרק הזה לא מדבר בכלל על מינופים.
<גיא דביר: הפרק הזה מדבר על סיכונים שכלולים במכשירים הפיננסיים, ולכן אין מקום להחריג.
<גיא דביר: אני חושב שיש סיכונים בכל מיני סוגים של מכשירים ואתה צריך להתאים את המבחנים למכשירים הספציפיים שהזירה מציעה למסחר.
<גיא דביר: בפרק הזה לא מוזכרת המילה מינוף ולא בכדי.
<גיא דביר: הפרק הזה מדבר על הסיכונים שגלומים במכשיר, והם רלוונטיים לכל הזירות.
<נעמה אלוס: אבל אתם הסברתם את זה, שחלק מהעניין, חלק מהמניע היה- - -
<גיא דביר: ההקשר שבו הדברים נאמרו, דובר על פרק המינוף.
<גיא דביר: ובהקשר הזה של הפרק הזה, שבעיני הוא פרק מאוד מאוד חשוב, ונראה לי שחבל יהיה מאוד שאנחנו בכלי החשוב הזה, שמדובר על זירות שפועלות ללקוחות קמעונאיים, אנחנו למעשה נהפוך אותו לבלתי אפקטיבי, וזה משהו שאני חושב שלא כדאי שנעשה.
בועז טופורובסקי: סעיף (ד), רק אפשר להוסיף - - -
<גדי ירום: אפשר להגיד משהו בנושא או שלא מעניין?
בועז טופורובסקי: בבקשה, גדי.
<גדי ירום: אני רוצה לדבר על הניסיון שלי כיועץ משפטי של חברה, שמדי פעם מגיעים כל מיני אנשים, מוכשרים יותר ומוכשרים פחות, עם כל מיני טענות כאלה או אחרות.
<גדי ירום: לאחרונה זה היה מישהו שהוא סמנכ"ל כספים בחברה בורסאית שהגיע אלי, ואיך נתתם לבן-אדם כמוני לסחור.
<גדי ירום: כל הדברים האלה מנוצלים אחרי זה גם בציניות על-ידי כל מיני גורמים.
<גדי ירום: והבעיה שלי עם זה, זה שנותנים פה איזושהי סוג של עילת תביעה, עילת תביעה בחינם בלי כלום ללקוחות.
<גדי ירום: עכשיו, אין לי שום כוונה כמובן שיגיעו אלי לזירה קטינים או פסחים, או אנשים שאין להם יכולת לסחור אצלי.
<גדי ירום: כל מה שאני מבקש זה לקבע את החשיפה שלי במובן הזה שיגידו, בדיוק כמו שכתבו כאן:
<גדי ירום: לברר אם הוא קטין.
<גדי ירום: כמובן שקטינים לא יסחרו אצלי.
<גדי ירום: כמובן שמי שחס וחלילה סובל מאיזושהי נכות או פיגור כזה או אחר שלא מאפשרים לו לסחור אצלי כמו שצריך, אז כמובן.
<גדי ירום: אבל אני רוצה שיגידו "ברחל בתך הקטנה", שברגע שאני הזהרתי אז כאן סיימתי את תפקידי.
<גדי ירום: אני חושב שזה מאוד מאוד חשוב, כי אחרת המשמעות של זה זאת חשיפה אין-סופית שמנוצלת גם.
בועז טופורובסקי: אני עוד פעם חוזר לכם, הרשות: יכול להיות שאתם יכולים לקבוע נסיבות שבגינן אי-אפשר לסחור בזירה?
<גיא דביר: כמו שאמרתי: עמדתנו היא שפשוט לא צריך לסחור.
<גיא דביר: אני חושב שזה גם יצמצם את החשיפה שלהם.
יצחק כהן: אישור כללי – מי כן, מי לא.
<גיא דביר: המבחן האנגלי שהוא המבחן שכרגע מופיע בנוסח התקנות, מדבר על מבחן נסיבות העניין.
<גיא דביר: והוא באמת יוצר חשיפה, כי בנסיבות מסוימות הם יצטרכו לאפשר ובנסיבות אחרות הם לא יצטרכו לאפשר.
<גיא דביר: וכאן אני מסכים שיכול להיות שיש כאן חשיפה יותר גדולה.
<שלומית ארליך: גיא, אבל זאת לא השאלה.
<שלומית ארליך: הם מבקשים ממך לקבוע איזשהם אמות מידה או קריטריונים שבהתקיים - - -
<גיא דביר: אמות המידה בסופו של דבר, כמו שמר אברמוביץ ציין, הנושא הזה הוא פרקטיקה שמבוצעת כרגע באירופה.
<גיא דביר: החברות מעבירות שאלונים, מעבירות מבחנים.
<גיא דביר: המבחנים הללו הם מבחנים שהחברות מעבירות.
בועז טופורובסקי: אם במקום: בהתחשב בנסיבות, היה רשום: בהתחשב באמות המידה שתפרסם הרשות.
<גיא דביר: אנחנו לא נפרסם, כי מבחינתנו העמדה שלנו היא שהם לא צריכים לסחור.
בועז טופורובסקי: מי זה הם?
יצחק כהן: אז תגיד: לא.
<גיא דביר: זה מה שאני אומר.
יצחק כהן: לא, אבל תכתוב את זה.
<גיא דביר: אני אומר:
<גיא דביר: לקוחות שנמצאו בלתי מתאימים, לא צריכים לסחור.
<גדי ירום: אז לא עשינו כלום.
בועז טופורובסקי: אבל מי זה בלתי מתאים?
<אמיר וסרמן: כבר יש כאן הרי אמות מידה, ואנחנו יכולים לפרט יותר.
<אמיר וסרמן: אותנו קצת מטריד שזאת תהיה רשימה סגורה, כי יכול להיות שיהיה משהו שלא נחשוב עליו.
<אמיר וסרמן: אבל תשימו לב שכבר בנוסח הנוכחי יש כאן פרמטרים מסוימים שאפשר להרחיב אותם, אם אנחנו רוצים לתת עוד משקל.
<אמיר וסרמן: אבל בסופו של דבר זה חייב יהיה להיות תהליך שיש בו שיקול דעת, כיוון שאני לא אוכל להסתפק רק באמירה: מעל גיל 18.
יצחק כהן: אוקיי, גם המבדק של השאלון הוא שיקול דעת.
<אמיר וסרמן: כן, נכון.
<טל אבן-זהב: אבל, אמיר, כשאתה מדבר על אותם גורמים שאתה אומר:
<טל אבן-זהב: אני לא רוצה שהם יסחרו, אתה יודע על מי אתה מדבר, אחרת אנחנו לא יודעים למי אתה מתכוון.
<טל אבן-זהב: הרי זה לא איזה משהו שלא קיים, יש אוכלוסייה.
<גיא דביר: מדובר על מי שלא מבין.
<גיא דביר: מה זה אוכלוסייה?
<טל אבן-זהב: מה זה מי שלא מבין?
<גיא דביר: מי שלא עבר את המבחן.
<טל זהר: רגע, ומי שעבר את המבחן?
<טל זהר: הלא זה רשימה פתוחה.
<טל זהר: מה יקרה?
<טל זהר: יקרה שכל לקוח שפתח עסקה בניגוד למגמת השוק והוא רוצה את הכסף שלו בחזרה, שזה דבר טבעי, יגיד: לא, הרשימה פתוחה.
<טל זהר: והנה יש פה תקדים וכולנו מדברים על זה עכשיו וזה יהיה כתוב בכנסת, והכנסת אפילו, הרשות לניירות ערך אמרה שזה רשימה פתוחה, אז אני תובע.
<אמיר וסרמן: לא, אבל, טל, זה לא נכון להסתכל על זה ככה.
<אמיר וסרמן: גם לגבי ההערה של גדי, אני חושב שהתהליך הזה דווקא יכול גם להוות הגנה לזירות המסחר.
<אמיר וסרמן: כלומר קבלה של לקוח מבלי שנעשתה שום בחינה, אני חושב שבהחלט יכולה להקים עילת תביעה.
<אמיר וסרמן: מצד שני, אם הזירה פעלה בהתאם לנדרש בחוק וקיימה הליך, אני חושב שיהיה קשה אחר כך לטעון על עילה של אי התאמה לזירה.
<טל זהר: העניין הוא כזה: ברגע שאנחנו מאפשרים - - -
בועז טופורובסקי: שנייה, אני מדבר עכשיו.
בועז טופורובסקי: סעיף (ד), אפשר להוסיף: בכתב או בדואר אלקטרוני.
בועז טופורובסקי: רק אני רוצה לוודא אם אפשר מבחינתכם.
<שלומית ארליך: שלא יהיה רק בכתב, שיהיה גם בדואר אלקטרוני.
<גיא דביר: כאן מדובר על - - -
בועז טופורובסקי: מי שאינו מתאים לסחור בזירה, החברה תזהיר את הלקוח בדבר אי התאמתו כאמור, בכתב או בדואר אלקטרוני.
<גיא דביר: אה.
בועז טופורובסקי: אז את זה להוסיף.
בועז טופורובסקי: אני כרגע משאיר את זה כמו שזה, משאיר את הנוסח האחר כמו שהוא.
בועז טופורובסקי: אני חושב שאתם תוכלו, במסגרת מה ששמעתי כאן, אני חושב שזה הכי נכון, אתם תוכלו לעשות על עצמכם הגנה: מי שלא יעבור את המבחן, מספיק אזהרות שאומרות שהאחריות היא עליו, שהוא פועל בניגוד להמלצתכם וכל הנושאים האלה.
בועז טופורובסקי: אבל בינתיים אני פשוט לא מוצא כאן את עמק השווה, בגלל זה זאת ההכרעה, אלא אם כן אתה מתנגד לה.
יצחק כהן: הנוסח - - -
בועז טופורובסקי: כן, איכשהו.
בועז טופורובסקי: פרק ח' אושר בהתאם לתוספת של "או בדואר אלקטרוני".
בועז טופורובסקי: אנחנו ממשיכים לפרק ט'.
בועז טופורובסקי: מי מקריא עכשיו?
<גיא דביר: הגדרות לפרק ט' – 41.
<גיא דביר: "פרסום" - פרסומת בעל פה, בכתב, בדפוס או באמצעים אלקטרוניים המיועדת או הזמינה לציבור, לרבות פרסום עקיף; ולרבות אמצעי חזותי לשיווק החברה או הזירה שהחברה מפעילה; "פרסום עקיף" - פרסום שלא לחברה או לזירה שהיא מפעילה, שמטרתו, בין היתר, לקדם שיווק של החברה או הזירה שהיא מפעילה.
<גיא דביר: "תקשורת עם לקוחות" – לרבות מידע הנמסר על ידי החברה ללקוח וכן פרסום; פרסום ותקשורת עם לקוחות – 42.
<גיא דביר: (א) חברה לא תקיים תקשורת עם לקוחות אשר יש בה כדי להטעות או להפעיל לחץ בלתי הוגן.
<גיא דביר: (ב) כאשר חברה מקיימת תקשורת עם לקוחות – (1) שם החברה יוצג באופן ברור; (2) לא יוצג במפורש או במשתמע כי הפעילות בזירת המסחר מתאימה לכל אדם; (3) אזהרות ומידע על השירות יוצגו באופן ברור ובולט.
<גיא דביר: (ד) כל פרסום בכתב יכלול אזהרה בנוסח הבא: "(1) הפעילות בזירה דורשת מיומנות, ידע והבנת הסיכונים ואינה מתאימה לכל אדם; (2) פעילות ממונפת כרוכה בסיכון ממשי של אובדן מלוא כספי ההשקעה תוך זמן קצר; (3) החברה המפעילה זירה זו פועלת כצד נגדי לעסקאות איתך, ולכן היא המוכרת כשאתה הקונה והיא הקונה כשאתה המוכר.
<גיא דביר: " (ה) שוכנע יושב ראש הרשות או עובד שהוא הסמיכו לכך בכתב, כי החברה אינה מאפשרת פעילות בעלת מינוף גבוה או כי אינה פועלת כצד נגדי לעסקאות הלקוח, רשאי הוא לאפשר לחברה לא לכלול את האזהרות המפורטות בתקנת משנה (ד)(2) או (ד)(3), כולן או חלקן, לפי העניין.
<גיא דביר: (ו) התבסס המידע בפרסום על הערכה ולא על עובדות, יצוין הדבר במפורש.
<גיא דביר: (ז) פרסום לא יתייחס לרווחי לקוח מפעילות בזירה; (ח) בתקשורת עם לקוחות שבה מוצגים הנחות והטבות בתעריפים המוצעים ללקוח – (1) יוצג מועד פקיעת התוקף של הנחה או הטבה כאמור; (2) יש לציין כי קיימות העמלות נוספות – זה נראה לי: יש לפרט את העמלות הנוספות החלות על הלקוח וכי הן מפורטות – אוקיי: יש לציין כי קיימות עמלות נוספות החלות על הלקוח וכי הן מפורטות בהסכם ההתקשרות.
<גיא דביר: אישור החומר הפרסומי – 43.
<גיא דביר: המנהל הכללי של החברה או בעל תפקיד כאמור אף אם תוארו שונה, או נושא משרה בכיר אחר שהמנהל הכללי האמור הסמיכו לכך, יאשרו חומר פרסומי בטרם הפרסום.
<גיא דביר: אזכור הרשות בפרסום 44.
<גיא דביר: חומר פרסומי המתייחס לרשות ניירות ערך יכלול אזהרה בנוסח הבא: "אין באישור שנותנת רשות ניירות ערך לניהול הזירה אישור לטיב המסחר בזירה או במכשירים הפיננסים הנסחרים בזירה, או אישור כי מדובר באפיק השקעה בטוח או מומלץ".
<גיא דביר: הגבלת הטבות ללקוחות 45.
<גיא דביר: חברה לא תציע ללקוח תשלום, מתנה או הטבה בקשר עם פעילותו בזירה; לא יראו בהנחה או בהטבה בעמלות ובתעריפים או בחיוב דומה החל על הלקוח משום תשלום מתנה או הטבה כאמור.
בועז טופורובסקי: קודם אתה.