GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<חנה גליקמן: היום, כאשר נשים באופן כללי יכולות להיות משכילות, בעלות דעה ומחשבה עצמית – ואנחנו ראינו כמה, לפני כמה דקות או שעות – ובעיקרון מותר להן על פי חוק השוויון לעסוק בכל תחום שיחפצו.
<חנה גליקמן: החוק הזה דילג עלי כי אני לא יכולה לעסוק במה שאני רוצה.
<חנה גליקמן: גם בתפקיד ראש ממשלה ויותר הן יכולות להיות, מבלי שבן הזוג שלהן יגיד להן מה לעשות.
<חנה גליקמן: אני מניחה שלעת עתה אין איש בעולם הזה או בכלל שעדיין לא רואה את הפארסה שעומדת מאחורי החוק הזה.
<חנה גליקמן: הפרשנות שניתנה לפסיקת בית המשפט העליון לפני עשר שנים ומאז הייתה פרשנות לגיטימית לחלוטין ועל פי הפרשנות הזאת כל האנשים כאן שילמו את המס.
<חנה גליקמן: גם שופט בית המשפט המחוזי היה סבור שהפרשנות הזאת היא לגיטימית וגם הוא פסק לפיה או כמוה.
<חנה גליקמן: אני תכננתי את חיי הכלכליים לפי הפרשנות הלגיטימית הזאת ועל כך לא מגיע לי עונש.
<חנה גליקמן: התשלומים הרטרואקטיביים הם פרשנות לא הוגנת.
<חנה גליקמן: הם עונש שלא ניתן לעמוד בו.
<חנה גליקמן: אם תשאירו את תקנת הרטרואקטיביות על כנה, תגרמו הפסדים עצומים לבעלי עסקים בינוניים.
<חנה גליקמן: אם לא תשנו את תקנות הרטרואקטיביות, תגרמו לחיסול עסקים קטנים ולחיסול משפחות.
<חנה גליקמן: אנחנו חוסלנו.
<חנה גליקמן: נאבקנו עשר שנים, הגענו לצווי עיקול.
<חנה גליקמן: מתוך חשש מצווי עיקול נוספים, מתוך רצון לחיות בשקט ובלי מלחמה ומפני שלא היה לנו משאבים רזרביים לא של כוח ולא של כסף, נכנענו לרשויות.
<חנה גליקמן: אני מזכירה, אני בת 61.
<חנה גליקמן: פתחנו את כל החסכונות שאפשר היה מקופות גמל והשתלמות, המעט שחסכנו, לווינו כספים ממוסדות, לקחנו הלוואות ממשפחות, ממכרים, מחברים, הצלחנו לגייס קצת יותר ממחצית החוב שנדרשנו לשלם למס הכנסה.
<חנה גליקמן: את הנותר נדרשנו לשלם ב-12 תשלומים עם הצמדה.
<חנה גליקמן: בסך הכול כסף ששילמתי למס הכנסה, מאתיים אלף שקלים יותר מאשר הייתי משלמת אם פשוט הייתי חיה עם בן זוגי בחטא.
<חנה גליקמן: מאתיים אלף שקלים שלא היו לנו.
<חנה גליקמן: כשלא הצלחנו לעמוד בתשלומים, לקחנו הלוואות נוספות ועוד הלוואות ועוד.
<חנה גליקמן: מזוג מאושר עם יכולת השתכרות שמספקת את כלכלת הבית וחינוך הילדים וכל שנדרש, הפכנו לעצובים, נרדפים, חסרי מוטיבציה, חלק מקבוצת העניים החדשים.
<חנה גליקמן: היום אנו עומדים בפני מכירת הבית שלנו, שגם על צווארו דרך אגב כרוכה משכנתה לא מבוטלת.
<חנה גליקמן: אמרתי כבר, חיסלנו.
<חנה גליקמן: אנחנו חוסלנו חיסול עסקים וחיסול משפחות.
<חנה גליקמן: אם לא הפרשנות לרטרואקטיביות שאומצה על ידי רשויות המס – ודרך אגב, לא על ידי כל פקידי המס אלא רק על ידי חלק, כל מי שהחליט שהוא רוצה – היום היו לי את אותם כספים שחסכתי לימים אחרים ולא הייתי כאן.
<חנה גליקמן: המשך האבסורד הוא – וזו הפסקה המסיימת – שהיום, אחרי ששילמתי את כל הכסף, את הכול, למס הכנסה ויש לי המון נושים במקום נושה אחד שקוראים לו מס הכנסה, אני פניתי למס הכנסה בבקשה שייתנו לי את אותן הקלות שנותנים לכל הזוגות שיושבים כאן ויוותרו על ההצמדה.
<חנה גליקמן: אני חודשיים בתהליך.
<חנה גליקמן: אני נלחמת לבד ואת זה עוד לא קיבלתי.
<חנה גליקמן: תודה.
<עומר מושקוביץ: אני מזדהה לגמרי עם מה שנאמר כאן לפני.
<עומר מושקוביץ: אני נשוי עשרים שנים מתוכן כ-15 שנים אני עובד עם אשתי ביחד בעסק משותף.
<עומר מושקוביץ: אנחנו עומדים בכל מבחני האי-תלות.
<עומר מושקוביץ: אם אחד מאתנו עוזב את העסק, חמישים אחוזים מההכנסות יורדות.
ניסן סלומינסקי: איזה עסק יש לכם?
<עומר מושקוביץ: אנחנו מוכרים ציוד מדעי לבתי ספר, ציוד כמו מיקרוסקופים וציוד שמשמש להוראת המדעים.
<עומר מושקוביץ: אנחנו עובדים 10-12 שעות ביום.
<עומר מושקוביץ: יש לנו מטפלת שכאשר הסבא והסבתא לא יכולים לקחת אותם, אני צריך לשלם לאותה מטפלת כדי שתקבל את הילדים מבית הספר וזאת לא הוצאה מוכרת.
<עומר מושקוביץ: אם העסק קורס, לי כעצמאי אין ביטוח אבטלה.
<עומר מושקוביץ: השומות שלי של 2008-2011, מעבר למה ששילמתי – ואני משלם הכול כחוק, בזמן, מדווח, אין לי הפרשים, אין לי כלום, אני בביקורות כל הזמן כי אני זוג נשוי ואין לי בעיה, הכול בסדר, ואני משלם את כל המסים.
<עומר מושקוביץ: אני מעסיק כמה עובדים שגם הם תלויים בי – קיבלתי עכשיו שומות של מאתיים אלף שקלים עבור 2008-2011 וזה בנוסף לכל המסגרות והדברים שהעסק עושה.
<עומר מושקוביץ: אני מעמד הביניים.
<עומר מושקוביץ: אני בן 45, לא נוסע לבתי מלון מפוארים, החופשות שלי עם המשפחה הן בעיקר בקמפינג, ההורים עוזרים בחוגים של הילדים.
<עומר מושקוביץ: אלה הנישומים עליהם אתם מסתכלים.
<עומר מושקוביץ: עכשיו אני צריך לשלם מאתיים אלף שקלים ואין לי מאיפה.
<עומר מושקוביץ: זה אומר גזר דין מוות כלכלי עלי.
<עומר מושקוביץ: לגמרי.
מאיר שטרית: אם לא תצטרך לשלם את זה, זה פותר לך את הבעיה?
<עומר מושקוביץ: בטח.
<עומר מושקוביץ: זה מציל אותי.
<עומר מושקוביץ: מאיפה אני מביא מאתיים אלף שקלים?
<עומר מושקוביץ: מאתיים אלף השקלים האלה הם מעבר למה ששילמתי.
<עומר מושקוביץ: התחתנתי.
<עומר מושקוביץ: זאת הייתה טעות.
<עומר מושקוביץ: לילדיי אני לא אומר להתחתן כי אי אפשר לדעת במדינה הזאת לדעת מה יקרה.
<עומר מושקוביץ: מה יקרה אם העסק שלי יקרוס?
<עומר מושקוביץ: אני הולך לפת לחם.
<עומר מושקוביץ: כבר השתמשתי ברזרבות שלי בזמנים הקשים שהיו בעסק וממעמד בינוני אני יורד לעשירון תחתון.
<עומר מושקוביץ: מה יקרה אז?
<עומר מושקוביץ: בואו נחשוב כלכלית מה יקרה.
<עומר מושקוביץ: אז המשפחות שעובדות אצלי, גם הן יפוטרו ויצטרכו לשלם דמי אבטלה כי הם שכירים וזאת עלות למדינה.
<עומר מושקוביץ: אני אלך על כל הקצבאות שמגיע לי.
<עומר מושקוביץ: היום אני לא דורש כלום, אני עובד קשה ולא מבקש כלום מהמדינה, אבל אם אסגור, זה גם יעלה למדינה.
<עומר מושקוביץ: כל הספקים שמסביבי, שכן יקבלו או לא יקבלו את הכסף שלהם, גם נכנסים לכך.
<עומר מושקוביץ: מה זה המאתיים אלף השקלים?
<עומר מושקוביץ: הנזק מסביבי בגלל שהעסק שלי יקרוס יגיע ל-400 אלף שקלים ועל זה אף אחד לא מסתכל.
<עומר מושקוביץ: רשות המסים צריכה לסמן וי על הגבייה והיא אומרת שזאת כבר תהיה בעיה של משרד הרווחה אבל זה לא נכון, זה כסף שלא היה בתקציב, זה כסף שאני לא צריך לשלם אותו.
<עומר מושקוביץ: על מה?
<עומר מושקוביץ: כי התחתנתי?
<עומר מושקוביץ: מה אני עושה?
<עומר מושקוביץ: דיברת על יום האובדנות.
<עומר מושקוביץ: לא ידעתי.
<עומר מושקוביץ: אני בן אופטימי, אני בן אדם שעובד קשה ועל הפתרון הכלכלי מסתכל בעיניים נכוחות.
<עומר מושקוביץ: הפתרון הכלכלי שלי זה אשקרה לסיים את החיים ואז לקחת את ביטוח החיים שלאשתי יהיה משהו לשלם לרשות המסים כי הם הראשונים שיקפצו על זה אבל לפחות המשפחה שלי לא תהיה במצב נוראי.
<עומר מושקוביץ: לאן הגענו?
<עומר מושקוביץ: איזה מדינה?
<עומר מושקוביץ: אני קצין בצבא, אני משלם את כל המסים, אני אקדמאי, אשתי אקדמאית.
<עומר מושקוביץ: אתם יושבים כאן ואתם לא מבינים מה זה חיים של עצמאי.
<עומר מושקוביץ: אתם יושבים במגדל שן, דנים בסעיף 4(ד) ובסעיף 5(ג) אבל יושבים אנשים מאחורי זה וזה לא יכול להיות.
<עומר מושקוביץ: אנחנו חוסלנו וכמוני יש אלפים של סיפורים.
<עומר מושקוביץ: אתם מטורפים אם אתם מעיזים לאשר את זה, אם הרטרואקטיביות לא נכנס פנימה.
<עומר מושקוביץ: אפשר לכמת את זה.
<עומר מושקוביץ: קחו רק את האנשים שהגישו חישוב נפרד, קחו שנים מוגבלות, תצילו אותנו.
<עומר מושקוביץ: לא ביקשתי טובות.
<עומר מושקוביץ: ביקשתי לא לשלם את מה שממילא לא הייתי אמור לשלם.
<עומר מושקוביץ: תודה רבה.
מאיר שטרית: כאשר אדם מדווח על חישוב נפרד, דיווח כל השנים, כמוהו, דיווח על בסיס חישוב נפרד, עכשיו הוא נתקע במצב שבגלל העובדה שלא מכירים בחישוב נפרד, בגלל בג"ץ מלכיאל, הוא מקבל שומה של מאתיים אלף שקלים, שומה שתמוטט אותו.
מאיר שטרית: אולי אתם תשקלו, אולי בהגיון לומר שכל אלה שדיווחו, פטור אותו ברוורס.
<לביא קמחי: שלום לכולם, שמי לביא קמחי, אני בן 45, מ"פ במילואים, אב לשלוש בנות, עורך דין במקצועי.
<לביא קמחי: במשך עשר שנים הייתי עורך דין שכיר במשרד ואחרי כן שותף במשרד.
<לביא קמחי: במקביל אשתי הייתה עורכת דין עצמאית במשרד משלה.
<לביא קמחי: כך עשר שנים, כל אחד פועל במקביל, בונה מוניטין ולקוחות משלו.
<לביא קמחי: ב-2006, על בסיס המצב המשפטי שהיה כפי שציין חברי מר מילמן, קיבלנו ייעוץ משפטי ואני חשבתי שאני יוצא לדרך חדשה.
<לביא קמחי: החלטנו על בסיס המצב המשפטי שהיה אז, על בסיס חוות דעת משפטיות, שאפשר בעצם לעבוד בעסק משותף ואני ואשתי התחלנו לעבוד משנת 2006 ביחד במשרד עורכי דין שלנו, כאשר כל אחד עוסק בתחום שלו.
<לביא קמחי: כמובן שפקידי השומה עשו לנו ביקורת, בדקו אתנו ושילמנו מס כפי שהיינו צריכים לשלם, על בסיס הדיווחים שלנו.
<לביא קמחי: בשנת 2012, מיד אחרי פסק דין מלכיאלי, הגיע פקיד השומה לבצע לנו ביקורת חוזרת ואז הוציאו לנו שומות חדשות אחורה לשנים 2008 ואילך.
<לביא קמחי: אנחנו מדברים על מצב בו אנחנו נכנסנו לעסק על בסיס מצב משפטי.
<לביא קמחי: זאת אומרת, התייעצנו ובדקנו.
<לביא קמחי: נכנסנו לעסק על בסיס מצב משפטי, ושוב, מצב משפטי זה הוא על בסיס פסק דין שניתן ב-2003 על ידי בית המשפט העליון.
<לביא קמחי: בית המשפט העליון קבע במפורש שכל אחד מאתנו עורך דין באופן עצמאי, כל אחד מאתנו עובד במשרד אחר, אשתי הייתה שותפה עצמאית עם שותף אחר.
<לביא קמחי: כלומר, היה לה חוג לקוחות משלה ואני עם חוג לקוחות משלי, והחלטנו שמאחדים כוחות.
<לביא קמחי: שוב, על בסיס מצב משפטי.
<לביא קמחי: אנחנו יודעים שהמצב המשפטי שלנו מאפשר לנו לבקש חישוב מס בנפרד.
<לביא קמחי: ב-2012 מגיעה רשות המסים – שוב, אחרי שכבר הכירו לנו בחישוב מס נפרד – ואנחנו מקבלים דרישה לשלם אחורה וזאת בעצם הפעולה הרטרואקטיבית.
מאיר שטרית: מה היקף הדרישה?
<לביא קמחי: מאות אלפי שקלים.
<לביא קמחי: זה רק עד שנת 2010.
<לביא קמחי: אנחנו צפויים על 2011, 2012 ו-2013 לשלם עוד מאות אלפי שקלים.
<לביא קמחי: זה לפחות שבעים אלף שקלים לשנה.
<לביא קמחי: הסכום הוא 210 אלף שקלים לשלוש שנים וזה רק הקרן.
<לביא קמחי: אני מדבר רק על הקרן.
אלעזר שטרן: הסכומים לא נראים לי.
גילה גמליאל: אלה הסכומים.
ניסן סלומינסקי: אלעזר, יכול להיות שהוא מרוויח יפה מאוד.
<לביא קמחי: לצורך הדיון, חמישים אלף שקלים.
<לביא קמחי: בסדר?
<לביא קמחי: אנחנו עדיין מגיעים לסכומים של מאות אלפי שקלים.
<לביא קמחי: שוב, אנחנו נדרשים לשלם את הכספים האלה מעבר לסכומים ששילמנו למס הכנסה.
<לביא קמחי: זה לא הסכום שאני צריך לשלם למס הכנסה.
<לביא קמחי: שילמנו למס הכנסה את המס בהתאם להכנסות שלנו על פי הדיווחים.
<לביא קמחי: אלו בעצם סכומים שאנחנו נדרשים עכשיו להוציא מעבר לסכומים ששולמו.
<לביא קמחי: שוב, אנחנו על בסיס מצב משפטי ברור.
<לביא קמחי: גם אחרי שיצאנו לדרך המשותפת הזאת, הגיעו פסיקות של בית המשפט המחוזי שחזרו בעצם על אותה פסיקה של בית המשפט העליון, אז בעצם הפעולה שמבקשים מאתנו לשלם היום היא הפעולה הרטרואקטיבית.
<לביא קמחי: אנחנו מבקשים שתשמרו על המצב כפי שהוא היה, המצב המשפטי כפי שהיה עד 2012 לפחות.
<נחום ליכטיק: שלום, שמי נחום ליכטיק.
<נחום ליכטיק: אני מנהל חברה קטנה בבעלותי עם שבעה עובדים.
<נחום ליכטיק: החברה קיימת משנת 1986.
<נחום ליכטיק: אשתי עבדה בהוראה בעיריית תל אביב, היא הייתה אחראית מגמה בנושא אדריכלית ושרטוט.
<נחום ליכטיק: עם הזמן לצערנו סגרו את המגמות הטכנולוגיות והיה מאוד טבעי שהיא תצטרף אלינו כי אנחנו חברה שעוסקת בתוכנות לתכנון וייצור באמצעות מחשב.
<נחום ליכטיק: היא הצטרפה אלינו והיא עושה אצלנו עבודה מאוד דומה מה שהיא עשתה בעיריית תל אביב.
<נחום ליכטיק: היא אחראית על נושא ההדרכה, בדיוק בתחום המקצועי שלה.
<נחום ליכטיק: כעשר שנים לא ידעתי שאני משלם מס כפול.
<נחום ליכטיק: בסביבות 2003 או 2004 נודע לי שכבר עשר שנים אני משלם כחמישים אלף שקלים בשנה יותר.
<נחום ליכטיק: זה 500 אלף שקלים.
<נחום ליכטיק: שילמתי.
<נחום ליכטיק: ב-2003 אמרתי שאני לא מוכן לשלם יותר ושיחק לי מזלי ויצא פסק דין קלס באותו זמן.
<נחום ליכטיק: רואה החשבון דיבר והסכים וכולי אבל פקיד השומה לא הסכים.
<נחום ליכטיק: היום החברים מרשות המסים, שאנחנו כבר מכירים ואנחנו אפילו מיודדים מוותרים לנו על הצמדות וכולי, אבל מחר, רבותיי, ב-9 בבוקר אני אצל פקיד השומה פתח תקווה ואם יהיה לי מזל אני אסגור על מעט מאות אלפי שקלים ואם לא יהיה לי מזל, או אם אני לא אסכים אתם, אני מאוים בהרבה מאוד מאות אלפי שקלים.
<נחום ליכטיק: אם מישהו כאן חושב שזה נורמלי לחיות במדינה הזאת, אני מודיע לכם – גם אני קצין בצה"ל, גם אני אקדמאי, גם אני עשיתי ותרמתי למדינה את כל מה שצריך לעשות – שאני לא אמשיך כך לחיות כאן.
<נחום ליכטיק: אני לא יודע מה אני אעשה, אבל אני לא אמשיך עם זה כך.
<נחום ליכטיק: אני לא אקבל את זה.
<נחום ליכטיק: זה לא משנה לאן נגיע והקבוצה הזאת מאוד מלוכדת, ואני לא אומר את זה כאיום אלא אני פשוט מסביר לכם.
<נחום ליכטיק: לא יתכן שאנחנו נהיה נרדפים.
<נחום ליכטיק: אני לא נרדף.
<נחום ליכטיק: מס הכנסה לא תפס אותי בשום רמאות.
<נחום ליכטיק: בדקו אותנו ולא מצאו שום דבר, אפילו פקיד השומה אמר שהוא מכיר בזה שאשתי נחוצה ועובדת אבל זה החוק.
<נחום ליכטיק: רבותיי, החוק הזה לא חוקתי.
<נחום ליכטיק: תפקידכם בבקשה, כך למדתי בשיעורי אזרחות, כחברי כנסת לחוקק חוקים.
<נחום ליכטיק: אני לא מבין למה אתם נותנים לרשות המסים שיש לה אינטרס הפוך לחוקק את החוק עבורי.
<נחום ליכטיק: עם כל הכבוד לאנשים האלה, אני לא חושב שזה התפקיד שלהם.
<נחום ליכטיק: תודה.
ניסן סלומינסקי: אושרה.
מרב מיכאלי: אדוני היושב ראש, אני חושבת שזה באמת מאוד ברור, שרשות המסים צריכה פשוט לבטל.
ניסן סלומינסקי: את לא רוצה שאושרה תדבר?
ניסן סלומינסקי: נתתי לה את רשות הדיבור.
משה גפני: ניסן, אתה יכול להגיד מה התכנית?
ניסן סלומינסקי: ב-12:30 נעשה הפסקה בדיון הזה ואז תצטרף אלינו שרת הבריאות לדיון של חצי שעה במסגרת יום האובדנות שמצוין היום בכנסת.
ניסן סלומינסקי: אחרי כן נשמע את רשות המסים ונראה.
משה גפני: ניסן, תעשה לי טובה, אני מקדיש לזה את כל היום.
משה גפני: אחרי שרשות המסים תשיב, אתה הולך לחקיקה?
משה גפני: אני רוצה לתכנן את היום שלי.
משה גפני: אני לא אעזוב עד שלא יסתיים העניין הזה.
משה גפני: אני מתכוון לדבר עם שר האוצר ואחרי הדיון של היום, הסיפור של הרטרואקטיביות הוא לא סיפור פשוט.
משה גפני: הוא לא הולך להיות ככה סתם.
משה גפני: אני רוצה שגם עפר שלח ידבר אתו.
משה גפני: עם כל הכבוד, יש דברים שהם מעבר לדיונים שגרתיים.
גילה גמליאל: אני מאמינה שאם הוא היה מקשיב לדברים שנאמרים כאן, הגישה הייתה אחרת.
משה גפני: הוא הקשיב.
משה גפני: הוא שינה את עמדתו.
משה גפני: הוא תמך בחוק.
גילה גמליאל: הוא רגיל לשנות את העמדה.
משה גפני: בחוק עצמו יש בעיה.
ניסן סלומינסקי: את כל הדברים האלה, אנחנו שנינו כבר שמענו.
ניסן סלומינסקי: הייתה לך הזדמנות לדבר עם שר האוצר.
משה גפני: דיברתי.
משה גפני: לכן שכנעתי אותו.
ניסן סלומינסקי: אם שכנעת אותו, מה תעשה עכשיו?
משה גפני: הנושא הרטרואקטיבי.
ניסן סלומינסקי: יכולת לדבר אתו גם על זה.
משה גפני: כשהוא מסר את ההודעה לעיתונות, לא הייתי לידו.
ניסן סלומינסקי: בוא נראה איך אנחנו מתקדמים.
ניסן סלומינסקי: אושרה לב.
<אושרה לב: שלום.
<אושרה לב: אני לא אומר את כל מה שרציתי להגיד אלא אעשה סיכום קצר.
<אושרה לב: שמי אושרה.
<אושרה לב: אני באתי לירושלים היום במיוחד ממושב נהלל.
<אושרה לב: אחרי הרבה שנים שגרתי עם בעלי, שנינו אדריכלים, בחיפה, לפני שנה מכרנו את הבית שלנו בעקבות השומות ועברנו לגור עם ההורים.
<אושרה לב: יש לי שלושה בנים.
<אושרה לב: אנחנו גרים עכשיו עם ההורים שלי במושב, שבעה נפשות בבית.
<אושרה לב: אני לא רוצה לנקוב בסכומים, אבל שילמנו כרגע רק את 2008, 2009 ו-2010.
<אושרה לב: אם לא תחול הרטרואקטיביות, אין לי מושג איך אנחנו נמשיך.
<אושרה לב: יש עוד לשלם את 2011, 2012 ו-2013.
<אושרה לב: שנינו למדנו אדריכלות, יש לנו לקוחות שונים עם משרד משותף, כל אחד מאתנו יכול להוכיח את הנחיצות שלו במקום העבודה.
<אושרה לב: אני לא רואה שום סיבה שבעולם שאנחנו צריכים לשלם ביחד.
<אושרה לב: הבאתי היום את תעודת הזהות שלי עם הילדים שרשומים בה ומבחינתי אני יכולה להשאיר אותה כאן.
<אושרה לב: אין לי שום זכויות על הילדים שרשומים לי בתעודת הזהות.
<אושרה לב: שלושה בנים שבקרוב יתגייסו לצבא.
<אושרה לב: שום זכויות על מה שיש פה.
<אושרה לב: אני מבחינתי כרגע בעצם, אם יבקשו ממני תעודת זהות, אני יכולה לבוא עם בעלי ואנחנו לא אזרח אחד.
<אושרה לב: אני משלמת כל דבר כמו שני אזרחים.
<אושרה לב: אין שום סיבה בעולם שאני אחזיק תעודת זהות אם אנחנו משלמים מס ביחד.
<אושרה לב: למה לקוחות שלי שעובדים יחד באינטל, באלביט, ברפא"ל, משלמים לחוד ואני משלמת ביחד?
<אושרה לב: גם הם עובדים באותו מפעל.
<ירון גינדי: כמו בקיבוצים.
<אושרה לב: בדיוק.
<אושרה לב: אני למדתי שש שנים ועוד שלוש שנים סטז', כמעט כמו רופא.
<אושרה לב: המון כספים עלו לנו הלימודים עד שהגענו למה שהגענו.
<אושרה לב: אין שום הגיון בזה.
<אושרה לב: ברשות המסים פעם אחרונה אמרו לי: תפרידו עסקים, אל תהיו חברה בע"מ, את תעבדי מהבית, הוא יעבוד מפה, אבל למה אני צריכה לרמות?
<אושרה לב: אנחנו משרד אחד עם מוניטין אחד וזה מה שעושה את המשרד הזה מצליח.
<אושרה לב: אני לא צריכה לרמות אף אחד.
<אושרה לב: אני רוצה להיות בן אדם ישר.
<אושרה לב: אם אני רואה שוטר מהצד השני של הרחוב, אני ישר חושבת מה עשיתי לא בסדר.
<אושרה לב: אנחנו אנשים ישרים כולנו.
<אושרה לב: אין סיבה שיגבו מאתנו יותר מכל אזרח אחר שמחזיק את אותה תעודה ביד.
<שגב לוי: שלום לכולם.
<שגב לוי: שמי לוי שגב.
<שגב לוי: אני בן 42.
<שגב לוי: אני נשוי ואב לשלושה ילדים.
<שגב לוי: שחקן טניס בעברי.
<שגב לוי: ייצגתי את מדינת ישראל בנבחרת ישראל.
<שגב לוי: כיום אני נותן שירותי שיווק לחברה חיצונית וגם אשתי נתנה בעבר שירותי שיווק לחברה חיצונית.
<שגב לוי: יום אחד מתקשר אלי מפקח מס הכנסה ואומר לי שתוך חצי שעה הוא אצלי בבית.
<שגב לוי: במלים האלה.
<שגב לוי: לא יודע מאיפה הוא נחת, לא יודע מה הוא רצה, לא יודע שום דבר.
<שגב לוי: הגשתי בדיוק מה שביקשו ממני ברשות המסים, חישוב נפרד, מסודר, לפי ההנחיה של רואה החשבון.
<שגב לוי: אז מגיעים לדיון, בא אלי המפקח ואומר לי: אשתך היא פיקציה.
<שגב לוי: פיקציה.
<שגב לוי: היא מניפולציה קיצונית.
<שגב לוי: במלים האלה הוא אמר לי.
<שגב לוי: הנה כל הפנקסים שהיא עסקה בתיווך כל השנים.
<שגב לוי: הנה האמת.
<שגב לוי: שמות, אנשים, טלפונים, תאריכים, הכול מסודר.
<שגב לוי: היא פיקציה.
<שגב לוי: עמדנו להתגרש בגלל זה.
<שגב לוי: חצי מיליון שקלים שילמתי.
<שגב לוי: הוציאו לי עיקולים על הבית, על הרכב, על החשבון העסקי, על החשבון הפרטי וזה לא הסתיים שם.
<קריאה: למה אנשים צריכים להגיע למצב כזה?
<שגב לוי: אני עכשיו חייב חובה לחברה האישית שלי, קרוב לעשר שנים.
<שגב לוי: אני לא יודע מה לעשות.
<שגב לוי: לא יודע.
<שגב לוי: זאת לא המצאה.
<שגב לוי: זאת האמת ואפשר לבדוק את זה.
יעקב ליצמן: נפגשת אתם?
<שגב לוי: נפגשתי, שילמתי, הוציאו לי עיקולים.
<שגב לוי: עוד לא הבנתי מאיפה זה נוחת, יותר מארבע עיקולים כבר נמצאים בדואר.
<שגב לוי: זאת האמת.
<שגב לוי: זה עצוב.
<שגב לוי: ראש רשות המסים של כולנו, כולנו אזרחים, כולנו משלמים מסים, ראש רשות המסים של כל מדינת ישראל, של ראש הממשלה ואפילו גם של הממונה הישיר שלו, שר האוצר, לא יתכן שאנחנו נשב כאן ונבכה.
<שגב לוי: אפילו בכיתי בפני המפקח.
<שגב לוי: בכיתי.
<שגב לוי: שום דבר.
<שגב לוי: אני לא קיים מבחינתו, אנחנו פיקציה.
<שגב לוי: אני ואשתי כמעט התגרשנו בגלל זה.
<שגב לוי: האם זה מה שאתה רוצה להוביל?
<שגב לוי: זאת הדרך שהמדינה רוצה להיות בה?
<שגב לוי: שבסופו של דבר אנחנו נתגרש?
<משה אשר: אני אשמח שהמקרה שלך יגיע לסמנכ"לית לשומה, למירי, ואנחנו נבדוק מה קרה שם.
משה גפני: משה, אני לא אסכים לזה.
מרב מיכאלי: למה דווקא הוא?
משה גפני: למה הוא?
משה גפני: למה לא אחרים?
מרב מיכאלי: הוא בכה יותר יפה?
משה גפני: לא נסכים לזה.
<משה אשר: כי אני לא בטוח שהעובדות הן כאלה.
<שגב לוי: 330 אלף שקלים באישי וזה לא הסתיים שם.
<שגב לוי: הוא הלך גם לחברה, לקח טפסים גם מהחברה כי זה לא הסתיים שם.
<שגב לוי: אחרי שזה לא הסתיים שם, גם הגיעו כל החברים ממע"מ וכולי.
מאיר שטרית: משה, כל העניין הזה נבע מהפער של חישוב נפרד.
<שגב לוי: נבע מהעובדה שבדקו את אשתי ואותי כאילו אנחנו לא קיימים.
מאיר שטרית: כל הפער הזה אצלך נבע מהעניין של חישוב נפרד?
<שגב לוי: כן.
<משה אשר: לא צריך להתבלבל בין שתי סוגיות.
ניסן סלומינסקי: לא, משה, לא עכשיו.
<שגב לוי: משפט אחרון לסיום.
<שגב לוי: אני מבקש שיקלו על האזרחים שעובדים באופן מסודר, שמשלמים, שאכפת להם, שמשלמים המון כסף כל יום במשך כל השנה.
<שגב לוי: לא לחשוב שאנחנו משקרים או מרמים או עושים דברים אחרים.
<שגב לוי: עדיין שילמנו המון כסף וזה קורה כך כל יום.
<שגב לוי: אנחנו לא צריכים לפחד, אנחנו לא אשמים, שילמנו את זה בצורה מסודרת, הגשנו דוחות מסודרים ולא יתכן שיתנהגו אלינו כאילו פשענו כי אנחנו לא.
<שגב לוי: אנחנו עובדים מסודר ומשלמים.
<שגב לוי: אני יכול להגיד אפילו דבר נוסף והוא שבעקבות זה אשתי הפסיקה לעבוד אתי והלכה להיות מחנכת בתל אביב של כיתה א' וכיתה ב'.
<שגב לוי: היא כבר לא עובדת אתי וגם כך זה נראה.
<שגב לוי: פשוט כך זה נראה.
<שגב לוי: זה המצב אליו הגענו.
ניסן סלומינסקי: סיימנו לשמוע.
ניסן סלומינסקי: אנחנו עושים הפסקה של חצי שעה.
ניסן סלומינסקי: עד שעה 13:00 נדון בנושא שהיום בסדר היום של הכנסת, נושא האובדנות ולאחר מכן אני אתן לרשות המסים לדבר במשך רבע שעה ושם נעצור.
ניסן סלומינסקי: לאחר מכן נעבור להעברות כספיות.
ניסן סלומינסקי: כל מי שנצא כאן מוזמן, אם הוא רוצה, להישאר לדיון הבא בנושא האובדנות.
יעקב ליצמן: אני בעד מה שאמרת בבוקר.
יעקב ליצמן: בוא נאשר את זה עקרונית ותהיה עוד ישיבה עוד כמה ימים.
משה גפני: על מי חובת ההוכחה?
יעקב ליצמן: זה לא יעזור לך, כי כל פעם יטילו את זה עליך.
ניסן סלומינסקי: רשות המסים תשב עם לשכת רואי החשבון, יועצי המס, לשכת עורכי הדין ותשמע את ההערות לגבי הסעיפים עצמם, שגם בהם לא נגענו עכשיו.
ניסן סלומינסקי: לפעם הבאה תובא בפנינו הצעה.
<משה אשר: אם הנושא הזה לא היה אמיתי, אני מניח שלא היינו יושבים פה.
<משה אשר: אני שמח על כך שבסופו של יום באים לפתור את העיוות שהיה קיים הרבה מאוד שנים.
<משה אשר: כמו שנשמע במהלך הדיון, יש עדיין עיוותים נוספים לשני הצדדים כאשר את חלקם אולי סגרנו בחוק ההסדרים האחרון.
<משה אשר: יש גם עיוותים לצד השני.
<משה אשר: השאלה היא האם כאשר כנסת ישראל והממשלה מזהים עיוות, שנתפס כעיוות, האם באותה נקודה מתקנים את כל ההיסטוריה או שמסתכלים כלפי הצפוי, קדימה, ומתקנים רק לעתיד.
<משה אשר: המנגנון המקובל בדיני המס הוא לערוך תיקונים כלפי העתיד.
<משה אשר: לכן הצעת החוק שבאה לפניכם היום מתייחסת ל-2014 ואילך.
<משה אשר: יש עדיין סמכויות למנהל רשות המסים במגבלות החוק הקיים.
<משה אשר: גם כשהיה בשנת 2004 מבצע מס וחלילה, אמרו: ניתן מבצע, נוותר על הפרשי הצמדה אבל לא נגעו בקרן.
יעקב ליצמן: במס רכוש נגעתם גם בקרן.
יעקב ליצמן: אתם לא גובים את זה ולדעתי אתם צודקים.
<משה אשר: יש עד היום במדינת ישראל סכומים מאוד גדולים של חובות מס רכוש.
<משה אשר: בחלקם עושים אכיפה, בחלקם לא עושים אכיפה.
יעקב ליצמן: מציע לכם לא לגבות את זה.
<משה אשר: כשמוכרים את הנכס, לא מוותרים על הקרן.
יעקב ליצמן: מס ירושה אתם כן גובים?
<משה אשר: תיקונים כלפי העתיד.
<משה אשר: הרווחים הכלואים בחקיקה שאושרה על ידי החדר הזה אושרה למי שמפשיר בתקופה מסוימת.
<משה אשר: לא נתנו רטרואקטיבית הטבה במס חברות למי ששילם, למרות חוק הרווחים הכלואים.
<משה אשר: מסתכלים כל הזמן קדימה.
משה גפני: אבל אתה צריך להסביר לנו איך אתה קובע על פלוני שהוא משלם מאוחד ועל אלמוני שמשלם נפרד.
משה גפני: על בסיס העבר.
<משה אשר: יש נהלים והנחיות.
<משה אשר: עוד בפסק דין מלכיאלי במחוזי התקבלה הגישה השנייה, לאחר שהופנמה במלואה הצעת החוק הממשלתית.
<משה אשר: מכיוון שחשבנו שזה לא הדין, כפי שהוא כתוב בחוק, הוגש ערעור לעליון וניתנה הוראת נוהל לטפל בהתאם להוראות הנוהל.
<משה אשר: לבית המשפט העליון היו שתי פשרות – שתתקבל או שלא תתקבל.
<משה אשר: .
<משה אשר: נכון שהוא לפעמים קורא למחוקק לערוך תיקונים.
<משה אשר: יציבות בדיני מס חשובה לכם כמחוקקים, יש המון חוות דעת על המון נושאים.
<משה אשר: יגידו עורכי הדין ויועצי המס שיש הרבה חוות דעת.
<משה אשר: אנשים לוקחים פוזיציות.
<משה אשר: יכול להיות שבעתיד יהיה תיקון חקיקה רטרואקטיבי.
<משה אשר: אתם רוצים לעגן יציבות או שאתם רוצים שלא תהיה יציבות?
<משה אשר: דרך המלך היא פה, דרך כנסת ישראל, בחקיקה ראשית.
<משה אשר: זו דרך המלך.
<משה אשר: אני רוצה להתייחס למספר נקודות שעלו ולהקל על מי שבאמת נמצא במצוקה, כפי שנאמר פה.
<משה אשר: התנאים בחוק נלקחו מתוך הפסיקה.
<משה אשר: כמובן שכמו כל אדם שדורש הוצאה, הנטל הבסיסי בדיני המס הוא לתבוע הקלה.
<משה אשר: זה דבר בסיסי ובזה לא פגענו ולא שינינו.
<משה אשר: יש לך הוצאה, אתה צריך להוכיח שהיא קיימת.
משה גפני: אנחנו לא רוצים לגרום נזק לאף אחד, אבל למה זה היה עד היום?
אלעזר שטרן: הדוגמה של אינטל, עובדים בחברה גדולה.
<משה אשר: זה לא בשליטה של אינטל.
ניסן סלומינסקי: כשאתה הבעלים, האישה יכולה לקבוע את המשכורת של הבעל איך שהיא רוצה.
ניסן סלומינסקי: יש הבדל ברור בין אינטל לבין משרד פרטי.
אלעזר שטרן: לצורכי ההשתכרות?
אלעזר שטרן: לא זאת הנחת העבודה.
ניסן סלומינסקי: לכן הבדיקות שלהם נעשות בצורה אחרת.
ניסן סלומינסקי: הפסיקה של בג"ץ להבחין בין האחוזים.
ניסן סלומינסקי: בחברה של עשרים אחוזים, החשש הוא כמעט אפסי.
ניסן סלומינסקי: שם האישה יכולה לקבוע לבעל איזו משכורת שהיא רוצה.
ניסן סלומינסקי: שם יש אפשרות.
גילה גמליאל: אין קשר.
גילה גמליאל: זו תפיסה שוביניסטית מוצהרת בחסות החוק.
גילה גמליאל: כמו פקודה בלתי חוקית בעליל.
משה גפני: למה בבג"ץ פרי לא הלכתם אחורה?
מרב מיכאלי: מי שצריך ללכת אחורה אלה הנשים ולא הם.
<משה אשר: נאמר שיכלו רק לגבי הגביה ולא לגבי העבר.
משה גפני: לא נאמר על העבר.
<ערן יעקב: לגבי החקיקה, העלות העתידית.
משה גפני: כמה יש בעבר?
<ערן יעקב: לגבי העבר, יש לא מעט זוגות שהגיעו להסכמים עם רשות המסים.
<ערן יעקב: המשמעות של הדבר הזה כ-600 מיליון שקלים מ-2005.
<ערן יעקב: לפי השומות אז, לקחנו מספר סביב ה-400 מיליון.
<ערן יעקב: החישוב הוא שמרני כי את הקיבוצים לא לקחנו בחשבון.
<שוש שחם: במושבים, נכון להיום, זה חישוב מאוחד.
<ערן יעקב: זה אומר שיש עלות נוספת אותה לא לקחנו בחשבון.
<ערן יעקב: יכולה להיות עלות גדולה.
גילה גמליאל: איך זה קשור?
<משה אשר: גם שם יש הוראת חוק.
<ערן יעקב: יש לא מעט זוגות שהגישו חישוב מאוחד.
משה גפני: בפסק הדין של שדמי.
<ערן יעקב: יש זוגות רבים שהגישו חישוב מאוחד.
<ערן יעקב: ככל שנלך רטרואקטיבית תהיה חובה לבוא לאותם זוגות ולאפשר להם חישוב נפרד.
גילה גמליאל: מי שהגיש נפרד, הגיש נפרד.
גילה גמליאל: אתם מערימים קשיים שאין להם מקום בדיון.
יעקב ליצמן: אני מרגיש קצת מאוים.
<ערן יעקב: המשמעות יכולה להגיע עד 100 מיליון שקלים בשנה, ככל שילכו יותר רטרואקטיבית.
גילה גמליאל: לא קיבלתי תשובה.
גילה גמליאל: לגבי שנת 2014, עם כל הכבוד לעלות התקציבית, אין לזה רלוונטיות כי זה יעבור בכל מקרה כי זה כסף שנלקח שלא בצדק.
גילה גמליאל: כמה כסף מהרטרואקטיביות אתם חוששים שתצטרכו להחזיר?
<ערן יעקב: אני לא יודע להתמודד עם מספרים באוויר.
גילה גמליאל: מה העלות מה זה 400 מיליון?
ניסן סלומינסקי: תסביר את הסכומים.
<ערן יעקב: לגבי שומות שרשות המסים הגיעה אתם להסכמים – 600 מיליון.
<ערן יעקב: הסכמים שנסגרו מ-2005.
<ערן יעקב: יש מנהלים רבים שהלכו בחישוב מאוחד.
<ערן יעקב: יש 1,300 מנהלים וכ-2,000 עצמאים.
<שלומית ארליך: חישוב מאוחד?
<ערן יעקב: המשמעות של זה יכולה להגיע עד 100 מיליון שקלים בשנה.
משה גפני: עם כמה יש ויכוחים?
<ערן יעקב: אתה שואל על כל תיק שומה בו יש ויכוחים?
<ערן יעקב: זה לא רלוונטי מבחינתי.
קארין אלהרר: הבעיה עם הרטרואקטיביות כלפי אותם אנשים ששילמו כי חשבו שכך צריך להיות.
קארין אלהרר: אלה שהם בדיונים משפטיים מתמשכים או שכאלה שלא שילמו, הם הקבוצה הקריטית שעליה אנחנו מנהלים את הוויכוח.
קארין אלהרר: כמה שומות נשארו פתוחות?
<משה אשר: צריך לבדוק במשרדים.
משה גפני: שם נמצא הפתרון.
משה גפני: מה שיהיה בסוף – נדון משפטית רטרואקטיבית ויתחיל ויכוח משפטי.
משה גפני: בסופו של דבר יצטרכו למצוא פתרון לאותם זוגות.