GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
זבולון כלפה: בהנחה שהקואליציה נשארת.
יעקב ליצמן: אני עונה לה, כי היא לא הייתה אפילו שם.
יעקב ליצמן: כל שנה שהיינו שם קיבלנו הסכם קואליציוני, הונח על שולחן הכנסת, שם היה כתוב עבור מה זה מיועד, כתוב הכול, אז שם חלק הוספנו לתרבות היהודית.
סתיו שפיר: בסדר, אבל אני שואלת על השנה הקרובה אם הולכת להיות עוד העברה למקום הזה.
<נעה היימן: אני לא יודעת להגיד אם יהיו עוד העברות למקום הזה.
סתיו שפיר: זאת העברה אחרונה.
<נעה היימן: אני לא יודעת להגיד שהיא אחרונה.
סתיו שפיר: אה, את לא יודעת.
סתיו שפיר: אני לא שומעת אותך פשוט.
<נעה היימן: אני לא יודעת להגיד.
סתיו שפיר: אוקיי, אז אנחנו לא יודעים.
סתיו שפיר: איך היא מתחלקת בין המוסדות?
סתיו שפיר: האם מתוקצבים גם מוסדות חילוניים לתרבות יהודית?
<נעה היימן: אם אני לא טועה מתוקצבים גם מוסדות חילוניים.
סתיו שפיר: זאת אומרת, מה הקריטריון של מוסד לקבל את המענק הזה?
<נעה היימן: יש ועדת תמיכות של משרד החינוך וועדת התמיכות - - -
סתיו שפיר: ומה הקריטריונים?
<נעה היימן: אני לא יודעת.
<נעה היימן: אפשר לשאול את משרד החינוך.
סתיו שפיר: זאת אומרת שלא ברור אם מוסדות חילוניים – זאת אומרת, אנחנו לא יודעים מה זה "תרבות יהודית" למעשה.
<נעה היימן: לא, אמרתי, תרבות יהודית מתחלק בין מספר נושאים, חלק מהנושאים זה מדרשות - - -
יעקב ליצמן: אבל יש להם את משרד התרבות, שם מקבלים.
סתיו שפיר: לא מקבלים ממשרד התרבות, נו, באמת, ליצמן, על מה אתה מדבר?
יעקב ליצמן: את מתבלבלת, תסלחי לי.
סתיו שפיר: אני רואה מולי בדיוק מי המוסדות שמקבלים את הכסף הזה.
סתיו שפיר: מעניין אותי איך זה מתחלק ומי מגדיר גם מה זה יהודי כדי להעביר למוסדות האלה את הכסף.
יעקב ליצמן: יפה, שאלה טובה, אבל תני לי להסביר לך, הם מקבלים כולם.
יעקב ליצמן: לא כדאי להם אפילו לבקש כאן
יעקב ליצמן: כי הם מפסידים שם.
יעקב ליצמן: לא יכולים לבקש בשני המשרדים, ולכן כל מה שאתם מבקשים, תבואו לבקש במשרד התרבות.
ניסן סלומינסקי: מי שמבקש פה רק מפסיד.
סתיו שפיר: ליצמן, אבל תן לה שנייה לענות.
<נעה היימן: אני לא מכירה את אופן החלוקה, זו שאלה שצריך להפנות למשרד החינוך.
סתיו שפיר: הפניתי, לא קיבלתי את התשובות.
<נעה היימן: לא ראיתי שאלה.
<נעה היימן: נמצאות בפני השאלות, לא קיבלנו שאלה על אופן החלוקה והקריטריונים.
סתיו שפיר: אשמח לקבל תשובה על זה.
אלעזר שטרן: העברתי שאלה על 196, על מה שאנחנו דנים עכשיו, אבל בתוך הסעיף שאלתי אתכם, יש שם איזה 500,000 ש"ח שמועברים לסעיף 2038 למוסדות תורניים וסכום זהה לתקנה - - -
<נעה היימן: אז כפי שענינו בתשובות, במשרד החינוך יש גופים שנקראים "גופי תיאום וקישור", בחוק דחיית שירות הוגדרו שני גופים כמקשרים בין משרדי הממשלה ובין עולם הישיבות.
<נעה היימן: הגופים האלה מטפלים בעיקר בדחיית שירותם ובגיוסם של תלמידי ישיבות לצה"ל.
אלעזר שטרן: מי הגופים האלה, אם אפשר לדעת.
<נעה היימן: איך נקראים הגופים?
משה גפני: איגוד ישיבות ההסדר וועד הישיבות, די כבר.
זבולון כלפה: לא הכנת אותו מספיק לפני כן.
סתיו שפיר: האם כל המוסדות שמקבלים הם מוסדות חינוכיים בהגדרתם?
משה גפני: רגע, נעה, זה שני הגופים מקבלים את זה?
<נעה היימן: אני לא יודעת איך זה מתחלק.
סתיו שפיר: נעה, האם כל המוסדות הם מוסדות חינוכיים בהגדרתם?
<קריאה: הרוב לוועד הישיבות.
משה גפני: יאללה, רד מעניין, זה כבר אנחנו לא - - -
יעקב ליצמן: אצביע נגד.
<נעה היימן: תלוי מה הכוונה בהגדרה "מוסד חינוכי", אם יש מדרשת - - -
סתיו שפיר: מקבלים כסף בתוך התקנה הזו.
<נעה היימן: אני לא מכירה את כל – רק סדרי גודל, למשרד החינוך יש 800 תקנות תקציביות, אני לא יודעת איזה גופים זכאים בכל תקנה, זה ועדות התמיכה של משרד החינוך, הם אלה שמקצים מהתקנה לגופים השונים שמקבלים על סמך קריטריונים.
משה גפני: יכול להיות שיהיה הסדר גם בין האוצר והחינוך בקשר לתרבות חרדית?
ניסן סלומינסקי: רב מוישה, אנחנו נעשה מאמץ.
ניסן סלומינסקי: נעשה מאמץ, נו, היא לא יודעת.
משה גפני: יכול להיות שיהיה הסדר?
<נעה היימן: יכול להיות.
משה גפני: יכול להיות גם על התרבות החרדית?
אלעזר שטרן: ניסן, שנייה, רגע, אני רוצה להגיד לך.
יעקב ליצמן: לאט לאט היא למדה לענות - - -
אלעזר שטרן: תשמע, ישיבות ההסדר תורמות לשיפור הגיוס לצבא - -
יעקב ליצמן: אתה בא לתקן את מה שהיה בבוקר.
אלעזר שטרן: - - צריך להעביר להן כסף.
אלעזר שטרן: התשובה שקיבלתי: גופים מקשרים בין משרדי ממשלה ובין עולם הישיבות מטפלים בעיקר בדחיית שירות ובגיוסם.
אלעזר שטרן: ישיבות ההסדר – הדברים האלה נכונים, מטפלים בדחיית שירות ובגיוס, ולכן זה נכון.
זבולון כלפה: גם ועד הישיבות.
אלעזר שטרן: אוקיי, גם ועד הישיבות מתעסק בגיוס.
ניסן סלומינסקי: זהו, זה צופה פני עתיד.
משה גפני: אולי תירגע כבר, יש לך מספיק בעיות גם בלעדי.
ניסן סלומינסקי: מי בעד לאשר את פנייה מספר 196?
ניסן סלומינסקי: אני נאלץ לסיים את הישיבה.
ניסן סלומינסקי: אין ברירה, יש לי ועדה חסויה שהייתה צריכה להתחיל ב-13:30.
ניסן סלומינסקי: הנושא הראשון על סדר היום הוא דיון מהיר בנושא של סכנת סגירה למפעל בריל ופיטורי כמאה עובדים.
ניסן סלומינסקי: בדרך כלל מקובל שאלה שהגישו את הבקשה לדיון מהיר פותחים אלא אם כן הם רוצים שהצגת הנושא תיעשה על ידי אחרים.
ניסן סלומינסקי: לכן, יוני אתה מוזמן להתייחס ואחר כך מיכל.
יוני שטבון: אני אשמח אם שמעון, מנהל הייצור, יפתח.
ניסן סלומינסקי: לכן שאלתי האם אתם רוצים שהם ידברו קודם.
יוני שטבון: כן.
ניסן סלומינסקי: מיכל, את מסכימה לזה.
ניסן סלומינסקי: את מסכימה לזה, יוני מסכים לזה, גילה לא נמצאת, ר' משה לא נמצא, אילן גילאון לא נמצא.
<שמעון הורוביץ: שלום לכולם.
<שמעון הורוביץ: שמי שמעון הורוביץ ואני מנהל את התחום הצבאי בחברה ובעצם אחראי על כל הקשרים עם צה"ל ומשרד הביטחון.
<שמעון הורוביץ: לדאבוננו שוב אנחנו נמצאים כאן בגלל אותה בעיה שהייתה לפני שנה וחצי, אז גם קיבלנו איום לסגירה וכך גם עתה.
<שמעון הורוביץ: בעצם זה מהווה איום על חיסול הייצור בישראל והעברת הייצור לארצות הברית.
<שמעון הורוביץ: לפני שנה וחצי פנינו לוועדת הכספים וועדת הכספים בראשות חבר הכנסת משה גפני לקחה את היוזמה והגיעה לפשרה – שעבורנו הייתה פשרה כואבת, אבל בכל זאת פשרה – עם משרד הביטחון.
ניסן סלומינסקי: מה הייתה הפשרה?
<שמעון הורוביץ: במקום שלושים אלף זוגות שרצו לתת לנו במקום תשעים אלף כל שנה, יתווספו עוד 33 אלף זוגות נעליים, בסך הכול 63 אלף, וזה עדיין פחות מתשעים אלף הנעליים כל שנה, לפי ההבטחות של שרי ביטחון קודמות ומנכ"לי משרד הביטחון.
ניסן סלומינסקי: הפשרה הייתה רק לגבי כמות הנעליים או גם לגבי הזמן?
<שמעון הורוביץ: הפשרה הייתה ל-2013, רק ל-2013, כשבמקביל במסגרת הפשרה היינו אמורים למסור נעל שפיתחנו עבור צה"ל, נעל חדשה בטכנולוגיה חדישה, נעל שעומדת בחזית הטכנולוגיה בעולם, ומשרד הביטחון או המנה"ר עמד בהסכם הזה, צה"ל התחיל לדחות את יצירת הנעליים.
<שמעון הורוביץ: לפני כל גיוס התרענו ואמרנו שאתם דוחים לנו, יש התחייבות, וכל פעם אמרו שבגיוס הבא, בגיוס הבא.
<שמעון הורוביץ: כמעט שנה עברה ובחודש אוגוסט האחרון, אחרי שהגיעו מים עד נפש, אמרנו שאי אפשר יותר והנעליים הועברו לניסוי שדה וכרגע כבר שלושה חודשים נמצאים בשטח.
<שמעון הורוביץ: אנחנו לא מעודכנים ולא יודעים מה קורה עם הנעליים כי צה"ל מסרב לספר לנו.
<שמעון הורוביץ: המפעל ששייך לחברת בריל הוא מפעל שהיה קיים מאז 1948 אבל בשנת 2001, אחרי זכייה במכרז של משרד הביטחון, הוקם קו ייצור נוסף בהשקעה של קרוב ל-25 מיליון שקלים, נכנסנו לתהליך של פיתוח של שלוש שנים כי הנעל שהייתה אמורה להיות במכרז לא הייתה ישימה והיה צורך לפתח את זה יחד עם גורמי צה"ל.
<שמעון הורוביץ: בשנת 2004 התחלנו לייצר את הנעליים סופית, לספק אותם ומאז ועד היום סיפקנו קרוב למיליון זוגות נעליים.
<שמעון הורוביץ: הנעל פותחה על ידי צה"ל, הוכתבה על ידי צה"ל, המפרט הוא של צה"ל, כנ"ל גם קו הייצור.
<שמעון הורוביץ: אני רוצה לתת כאן הערת אגב.
<שמעון הורוביץ: ביומיים האחרונים שמענו כל מיני דיבורים כששאלו למה בריל בוכה.
<שמעון הורוביץ: יש חברה שנקראת בריל תעשיות נעליים שהיא חברה בורסאית, החברה הזאת היא חברה גדולה שיש לה גם מפעל ייצור והמפעל הזה מעסיק כ-120 עובדים ו-120 העובדים האלה היום נמצאים בסכנה כי כאשר צה"ל מעביר את הייצור לארצות הברית, הוא בעצם לוקח את הפרנסה של העובדים מישראל ומעביר לארצות הברית.
<שמעון הורוביץ: מעולם לא היה דבר כזה.
<שמעון הורוביץ: אני נמצא בארץ הזאת מאז הולדתי, נולדתי כאן בארץ, אני מעורב בתעשיית הנעליים כי אבי זכרונו לברכה גם היה בתעשיית הנעליים, ואני יכול להגיד שמעולם לא היה מצב שכל הנעליים יובאו מארצות הברית או ממקום אחר ולא היה יצרן מקומי.
<שמעון הורוביץ: בכל מקום בעולם, כל צבא שמכבד את עצמו, יש לו מפעל שמייצר עבורו נעליים וזכותו, כמו זכותו של צה"ל ומשרד הביטחון, לרכוש גם במדינות אחרות, אבל כולם – כל שרי הביטחון ומנכ"לי משרד הביטחון, ויש לי כאן מכתבים של מנכ"לים קודמים של משרד הביטחון – אמרו שצה"ל ירכוש נעליים בחוץ לארץ אבל עיקר הייצור יהיה בארץ.
<שמעון הורוביץ: כולם הבטיחו את זה.
ניסן סלומינסקי: לאיזה הסכם הגעתם?
ניסן סלומינסקי: ההסכם היה לשנה ושתייצרו נעל חדשה.
ניסן סלומינסקי: למה צריך נעל חדשה אם הנעל טובה?
ניסן סלומינסקי: למה צריך לעשות הסכם לשנה?
ניסן סלומינסקי: אני רוצה להבין את ההסכם.
<שמעון הורוביץ: אני אסביר.
<שמעון הורוביץ: מלכתחילה עת קיבלנו את המפרט, באנו לצה"ל ואמרנו שהנעל תהיה טובה אבל יש בה מספר דברים שצריך לשפר.
<שמעון הורוביץ: צה"ל לא הסכים לשפר שום דבר.
<שמעון הורוביץ: אמרנו שזה יכאיב לרגלי החיילים – אין דבר, הם יתרגלו.
<שמעון הורוביץ: יהיו יבלות – אין דבר, יתרגלו, הם חיילים.
<שמעון הורוביץ: אמרנו שצריך לשפר את הנעליים.
<שמעון הורוביץ: במשך שנים - יש לנו מכתבים ויש לנו התכתבויות עם צה"ל – ביקשנו לשנות.
<שמעון הורוביץ: בשנת 2009 פנינו לצה"ל ואמרנו שאם הם לא רוצים לשנות את הנעל הזאת, לא רוצים לשפר אותה, בואו, אנחנו נפתח על חשבוננו נעל חדשה, בואו תשתתפו, תהיו חלק מהפיתוח, אתם לא צריכים לשלם אגורה כי הכול על חשבוננו.
<שמעון הורוביץ: לא הסכימו.
<שמעון הורוביץ: בשום אופן לא הסכימו.
<שמעון הורוביץ: אז יצאו עם איזה RFI – ריקווסט פור אינפורמשן – על איזו נעל שיוצרה בארצות הברית בטכנולוגיה ישנה, נעל שנפסלה על ידי צה"ל בשנת 1998, היא נבדקה בישראל, נבדקה בצה"ל, נבדקה בשטח אבל נפסלה.
<שמעון הורוביץ: גם צבא ארצות הברית – כשהגיע מעירק החולית לאפגניסטן הסלעית – פסל את הנעל הזאת כי הטכנולוגיה שלה היא טכנולוגיה ישנה ועבר לטכנולוגיה מתקדמת.
<שמעון הורוביץ: מדובר כאן על סוליית גומי שאותה אנחנו מייצרים.
<שמעון הורוביץ: הטכנולוגיה אותה אנחנו מייצרים היא טכנולוגיה עתידית וחדשנית.
שמעון סולומון: שאלה כדי להבין.
שמעון סולומון: ההחלטה לייבא מארצות הברית, האם היא בגלל האיכות עליה אתה מדבר, איכות שלדעת צה"ל לא מספיקה או אולי בגלל עלות?
<שמעון הורוביץ: אני אגיד בדיוק מה היה לאורך כל הדרך.
<שמעון הורוביץ: התירוץ היה כספי הסיוע.
<שמעון הורוביץ: קיצוץ בתקציב הביטחון והרצון לנצל את כספי הסיוע.
<שמעון הורוביץ: לפני שנה וחצי באנו למנכ"ל משרד הביטחון מר אודי שני ואמרנו לו שאנחנו מבקשים להבין למה רוצים בגלל זה לסגור מפעל.
<שמעון הורוביץ: הוא אמר: לא תסגרו מפעל, באמת התקציב הזה הוא זניח והוא פתיר.
<שמעון הורוביץ: אז הוא חזר לצה"ל ואמרו לו: לא, המחיר גבוה מדי.
<שמעון הורוביץ: אמרנו שניתן להם מחיר יותר זול מהאמריקאים, למרות שהנעל שלנו כולה עור והנעל האמריקאית היא חצי עור וחצי בד.
<שמעון הורוביץ: אמרו: הנעל שלכם לא טובה.
<שמעון הורוביץ: אמרנו, בסדר, אנחנו מפתחים נעל חדשה, נותנים לכם נעל חדשה, טובה יותר, נסו אותה, תראו אותה.
<שמעון הורוביץ: גם זה לא היה טוב.
שמעון סולומון: נמצא כאן נציג משרד הביטחון?
<שמעון הורוביץ: אז הגיע מכתב מראש מנה"ר שאמר שבגלל קיצוץ תקציבי, כל הייצור יעבור לארצות הברית.
<שמעון הורוביץ: אם כן, תחליטו אתם מה נכון – כסף, איכות, מחיר.
<שמעון הורוביץ: הסמנכ"ל שלמה בוסקילה בא אל מנה"ר ואמר להם שאם יש בעיה תקציבית, אנחנו לא מבקשים כסף, דחו לנו את התשלומים לשנה.
<שמעון הורוביץ: אמרנו שאם יש לכם עכשיו בתקציב 2014 בעיה, אני לא חייב לקבל כסף עכשיו, תעבירו אותו ל-2015, אבל גם על זה לא קיבלנו תשובה.
<שמעון הורוביץ: אנחנו לא מבקשים מענקים, אנחנו לא מבקשים תמיכה, המפעל הזה הוא מפעל מצליח ומרוויח.
<שמעון הורוביץ: אני לא מדבר על החברה אלא אני מדבר על המפעל.
<שמעון הורוביץ: המפעל הזה הוא בשורה הראשונה של הטכנולוגיה בעולם.
<שמעון הורוביץ: אני מכיר את זה.
<שמעון הורוביץ: אני דור שלישי בתעשייה הזאת ואני מומחה בתחום הזה, ואני אומר זאת ברוב צניעותי.
<שמעון הורוביץ: לפני חודש הייתי בגרמניה עם אנשים מהצבא הגרמני והם לא האמינו שהנעליים שפיתחנו הם נעליים שמיוצרות בישראל.
<שמעון הורוביץ: הנעליים האלה עברו את כל הבחינות של מכון התקנים הגרמני אבל הם אומרים לי שאני מאוד נחמד, הנעל שלי מצוינת ועברה את כל הבחינות, אבל הם מגינים על התוצרת המקומות שלהם.
<שמעון הורוביץ: כנ"ל הצרפתים, כנ"ל האיטלקים.
<שמעון הורוביץ: אני מדבר עם כל אנשי הרכש באירופה וכולם אומרים: אתה יכול להשתתף אבל בימים אלה אנחנו מתכנסים בתוך עצמנו, אנחנו מצילים את היצרנים המקומיים שלנו, תגידו לחבר'ה שלכם שידאגו לכם.
<שמעון הורוביץ: אבל לנו לא דואגים.
<שמעון הורוביץ: אנחנו כאן מבקשים דבר אחד פשוט.
<שמעון הורוביץ: לא מבקשים תמיכה כספית, אין כאן עניין של כסף, אנחנו רוצים להמשיך לייצר נעליים, לשלם מסים במדינת ישראל, להמשיך לשלם מסים במדינת ישראל ולשמור על 120 משפחות שהן במסגרת הראשונה, בקו הראשון.
<שמעון הורוביץ: יש פה עוד סיפור והוא סיפור אסטרטגי לוגיסטי.
<שמעון הורוביץ: אנחנו כל הזמן מקבלים טלפונים, אני אישית, בשעה 11 בלילה, ב-2 לפנות בוקר ואומרים לי: אני צריך מידה 42, מחר יש לי גיוס, אדומות, שחורות.
<שמעון הורוביץ: אנחנו מעבידים את האנשים ביום ובלילה, 24 שעות ביממה.
<שמעון הורוביץ: מלחמת לבנון השנייה.
<שמעון הורוביץ: ישבנו לפגישה שהייתה מתוכננת מראש עם צמרת מנה"ר אצלנו במפעל ואמרנו שעוד מעט יגיע הקיץ, יש חופשות ורוצים לצאת לחופש.
<שמעון הורוביץ: אמרו לנו שאנחנו יכולים לצאת לחופש כי לא צריך נעליים.
<שמעון הורוביץ: שלמה אמר שיש מלחמה, אבל אמרו שלא צריך יותר נעליים.
<שמעון הורוביץ: אני רואה בדלת הזכוכית, קוראים לי לבוא מהר ואומרים לי שהתקבל פקס ובוא מבקשים דחוף 5,000 זוגות נעליים לשטח ומבקשים לשלוח אותן ישירות לשטח כי אין להם משאיות.
<שמעון הורוביץ: היה לנו חלק מהכמות הזאת.
<שמעון הורוביץ: הוצאנו רכב, שלחנו את הנעליים והכנסנו את המפעל לעבודה של 24 שעות ביממה, יום ולילה.
<שמעון הורוביץ: עצרנו ביום שישי בצהרים, חזרנו במוצאי שבת, עבדנו עוד יום ועוד יום ועוד יום עד שמילאנו את כל הדרישות שצה"ל היה צריך.
<שמעון הורוביץ: אף אחד לא אמר תודה, אנחנו גם לא ביקשנו תודה.
<שמעון הורוביץ: ידענו שהתפקיד שלנו הוא להיות כיתת כוננות וכיתת הכוננות הזאת הולכת הביתה, לאבטלה.
<שמעון הורוביץ: אנחנו אומרים בצורה מאוד מאוד פשוטה.
<שמעון הורוביץ: צה"ל חסון צריך גיבוי של חברה ישראלית, של יצרן ישראלי, שייתן לו נעליים.
<שמעון הורוביץ: חס וחלילה שלא יחסרו לו נעליים.
<שמעון הורוביץ: אני זוכר – אני קצת יותר ותיק מחלק גדול מהאנשים כאן – שהביאו לנו נעליים בהטסה מרומניה ועד היום זה כואב לי.
<שמעון הורוביץ: אני רוצה לומר שאין כאן כל בקשה או תחינה לכסף.
<שמעון הורוביץ: לא מדובר בתמיכה.
<שמעון הורוביץ: לא, אנחנו לא מבקשים שום דבר.
<שמעון הורוביץ: זאת חברה שמשלמת המון מסים.
<שמעון הורוביץ: אנשים שמשלמים היום מסים, מחר הם הולכים להיות נטל ואת הנטל הזה אנחנו רוצים למנוע.
<שמעון הורוביץ: אני יודע, כבקי במשברים אני יכול להגיד - כי הייתי בסרט הזה בארבעים השנים האחרונות – שצה"ל עושה טעויות.
<שמעון הורוביץ: זה לגיטימי.
<שמעון הורוביץ: יש אנשים שעושים טעויות כי הם לא כל הזמן בתפקידים שלהם.
<שמעון הורוביץ: העניין הוא שמחר יבוא חיל האוויר, ייקח את כספי הסיוע כי יש יותר מדי מטוסים שצריך לקנות ולא יהיו כספי סיוע.
<שמעון הורוביץ: כבר היינו בסרט הזה, אבל לא יהיה מפעל, לא תהיה אספקת נעליים ולא יהיה כסף.
<שמעון הורוביץ: אני המום מזה שהבסיס לכל הסיפור לא מעניין אף אחד, ש-120 אנשים – בלי שום קשר לחברת בריל – הולכים הביתה.
<שמעון הורוביץ: 120 אנשים של מפעל שמייצר בקו ייצור של הצבא, הולכים הביתה.
ניסן סלומינסקי: יש לנו גם את נושא הביטחון ויש לנו את אלה שהגישו בקשה לדיון מהיר שבדרך כלל הם צריכים לפתוח את הדיון אבל הפעם הם ביקשו לשמוע קודם את אנשי המפעל.
ניסן סלומינסקי: יוני ומיכל, אתם רוצים להתייחס עכשיו או שקודם משרד הביטחון יתייחס?
מיכל בירן: אני אשמח לשמוע את משרד הביטחון.
יוני שטבון: משרד הביטחון.
יעקב ליצמן: לפני כן, רק שאלה.
יעקב ליצמן: אני לא נכנס לדיון אלא רק שאלה.
יעקב ליצמן: היה דיון בוועדת חוץ וביטחון על רכישות הצבא והם הופיעו שם.
יעקב ליצמן: מה היה שם?
יעקב ליצמן: שיאמרו לנו מה סוכם בדיון שהתקיים שם.
יוני שטבון: לפני משרד הביטחון, אני אתייחס כי אנחנו ליווינו את הסיפור הזה.
ניסן סלומינסקי: אני לא יודע מה היה הסיכום בוועדת חוץ וביטחון.
ניסן סלומינסקי: הוא אמר שהתחייבו לשנה אחת והם עמדו בזה.
ניסן סלומינסקי: הם התחייבו ל-2013 בלבד.
יעקב ליצמן: לא, זה היה עכשיו.
יעקב ליצמן: אחרי אישור התקציב.
יעקב ליצמן: אני אומר לך.
ניסן סלומינסקי: אולי עפר יוכל להתייחס.
עפר שלח: היה דיון לפני שנה וחצי.
עפר שלח: בוועדה הנוכחית לא היה דיון.
ניסן סלומינסקי: עפר אומר שלא היה דיון.
עפר שלח: אני לא מכיר, אבל יכול להיות שהיה ואני לא הייתי בו.
עפר שלח: יש לי שאלת הבהרה.
ניסן סלומינסקי: ניתן אפשרות לשאלות הבהרה.
עפר שלח: מה הסכום בו אתם מספקים לצבא זוג נעליים ומה הסכום של הנעל האלטרנטיבית?
<שמעון הורוביץ: אני אגיד את המחיר, אבל הדגשתי גם קודם שאנחנו אמרנו שלא אכפת לנו כמה עולה הנעל האמריקאית ואנחנו ניתן במחיר זול יותר.
<שמעון הורוביץ: אמר לנו מנכ"ל משרד הביטחון: לא, אל תתנו יותר זול, מותר לכם 15 אחוזים יותר יקר בגלל עדיפות תוצרת הארץ.
<שמעון הורוביץ: אמר שלמה: לא, אני אשווה למחיר של האמריקאים אבל תנו לי את ההזמנה.
עפר שלח: נכון להיום, מה המחיר?
<שמעון הורוביץ: נכון להיום יש בין תשעה ל-11 אחוזים הבדל במחיר כשאף אחד עוד לא דיבר אתנו וביקש לדון במחיר.
עפר שלח: אתם כרגע יותר יקרים, בין תשעה ל-11 אחוזים.
<שמעון הורוביץ: זה מה שאנחנו יודעים.
<שמעון הורוביץ: כן.
<שמעון הורוביץ: בפירוש אני אומר שדובר על זה ואף אחד לא שאל אותנו בכמה אנחנו מוכנים למכור.
יוני שטבון: אני רוצה למסגר את סוגיית הדיון כי אנחנו בין היוזמים.
יוני שטבון: קודם כל, אני רוצה להודות ליושב ראש הוועדה ולחברי הכנסת שיזמו את הדיון.
יוני שטבון: שמעון, כן, יש כאן אנשים שאכפת להם ולכן הדיון הזה מתקיים ואני שמח שזה קורה.
<שמעון הורוביץ: תודה.
יוני שטבון: צריך למסגר את הסיפור.
יוני שטבון: הדיון הוא סביב פס ייצור, בית חרושת ישראלי ויושבים אתנו עכשיו העובדים והעובדות שלו שמחר בבוקר אנחנו דנים בעתידם.
יוני שטבון: לפני כל הדיונים הגדולים, יש כאן עשרות עובדים ועובדות, זאת חבורה שדיברתי אתה בצורה הפתוחה ביותר ומחר בבוקר, אם הם יוצאים החוצה, הם לא הולכים להיי-טק, לא עושים הסבה, הביטוח הלאומי כנראה צריך לקלוט אותם.
יוני שטבון: זה הסיפור.
יוני שטבון: לצד הדברים האלה שהם יציגו אותם אחר כך, גם את הסוגיה הכלכלית וגם את סוגיית הרווחה – ואלה אנשים נפלאים שנמצאים כאן ואנחנו יודעים מי האנשים שעובדים בפסי ייצור כאלה – אני זוכר את עצמי היטב במלחמת לבנון השנייה, והזכירו את זה כאן, ואני זוכר את אנשי הלוגיסטיקה בגדודים רצים בדחיפות להשיג נעליים בשטחים בדרך כלל לחיילי המילואים ולא לחיילי הסדיר.
יוני שטבון: לחיילי הסדיר לא הייתה בעיה.
יוני שטבון: אני לא רואה שמחר בבוקר מישהו ממשרד החוץ ירים טלפון לאובמה ואומר לו שהוא צריך באופן דחוף נעל במידה 43 לגולני שנמצאים עכשיו בשטח.
יוני שטבון: זה לא עובד כך.
יוני שטבון: יש צורך אסטרטגי שיהיה כאן פס ייצור ישראלי שיהיה זמין לצה"ל.
יוני שטבון: יש גם סוגיה ערכית שנמצאת כאן בעננה מאחורי הקלעים ואני חש צורך אמיתי לשים אותה על השולחן.
יוני שטבון: לפני שבוע קיבלנו נתונים מצה"ל – כל המדינה רעשה במירכאות או לא במירכאות - לגבי נתוני הגיוס ומגמות הגיוס.
יוני שטבון: אחד הנתונים ששמים לב אליהם הוא שהנוער מעדיף ללכת ליחידות היי-טק כמו 8200 ויחידות אחרות מאשר ללכת בצורה הדרגתית ליחידות לוחמות שנמצאות בחזית כמו גולני וצנחנים.
יוני שטבון: אני אומר לעצמי למה אנחנו באים בטענות לנוער, אם צה"ל בדלת הקדמית משדר מסר שאנחנו מעדיפים ללכת לפס ייצור אמריקאי במקום ללכת לפס ייצור ישראלי.
יוני שטבון: יש כאן סוגיה ישראלית.
יוני שטבון: לא יכול להיות שצה"ל שמרים את הדגל הישראלי הציוני הכי ברור כצבא העם, הוא יגיד שהוא מעדיף לפטר עשרות עובדים ועובדות – מדובר על סכומים קטנים ועוד מעט יציגו את הסכומים.
יוני שטבון: לא מדובר במטוס F-15/ לגבי סוגיית האיכות.
יוני שטבון: הציגו כאן את הדברים.
יוני שטבון: כל פעם הועלתה טענה אחרת.
יוני שטבון: פעם זה הסכום, פעם זה חוסר בתקציב ופעם זאת האיכות.
יוני שטבון: אני רוצה להגיד משהו ברמה האישית.
יוני שטבון: שאף אחד לא יספר לי סיפורים.
יוני שטבון: אני הלכתי עם הנעל הזאת עשר שנים בצבא, גם כקצין ביחידת אגוז, גם כמפקד בגולני.
יוני שטבון: עשר שנים הלכתי עם הנעל הזאת עם חיילים שלי בכל המקומות.
יוני שטבון: היו גם אירועים שהיחידה שלי אמרה לי שייקחו את הנעליים של כל התורמים, קחו נעלי בריל, קחו נעליים ישראליות כי הן יותר בריאות.
יוני שטבון: הנה הנעליים.
יוני שטבון: אלה נעליים שאני הלכתי אתם.
יוני שטבון: הנעליים האלה הן נעליים שאני הלכתי אתן עשר שנים בצבא ולא הייתה לי שום בעיה.
יוני שטבון: הטענות האלה של מערכת הביטחון שאני גדלתי בתוכה, אני מוקיר אותה אבל אי אפשר לבוא לפס ייצור ישראלי ופעם אחר פעם לומר שהנעל הזאת היא לא טובה.
יוני שטבון: יש בעיות – שפרו.
יוני שטבון: הם מוכנים בעצמם וישבנו אתם - אני בא לכאן אחרי שכבר ישבנו אתם – לשנות את פס הייצור כך שיתאים גם לצה"ל.
יוני שטבון: מעבר לסוגיה של עשרות העובדים והעובדות, שזאת הסוגיה של ועדת הכספים כי יש כאן עשרות עובדים ועובדים, אני שואל מה המסר שלנו כלפי החברה הישראלית.
יוני שטבון: בנוסף לכך יש כאן גם סוגיה ציונית ערכית מאוד ברורה.
מיכל בירן: אני אדבר אחרי משרד הביטחון.
<אורי גואל: בוקר טוב לכל חברי הוועדה.
<אורי גואל: שמי אורי גואל ואני סגן ראש מנה"ר לרכש לוגיסטי רב-זרועי.
<אורי גואל: העיסוק היומי של היחידה שלי הוא לעסוק בקיום השוטף של צה"ל.
<אורי גואל: כשאני אומר קיום שוטף, זה כולל כל מה שחייל צריך לצורך יציאה ללחימה או לכל פעילות אחרת.
<אורי גואל: כפי שידוע לכם, משרד הביטחון הוא למעשה המעסיק הגדול ביותר במדינת ישראל, שעל בסיס תקציבי הרכש השקליים שאנחנו מקבלים, אנחנו מפרנסים עשרות אלפי משפחות בצה"ל כולל את עובדי קו הייצור של נעלי ברילב ראשון ובעיקר את עובדי קווי הייצור ביישובי קווי העימות בפריפריה.
<אורי גואל: אחד הדברים שמנחים אותנו כאבני יסוד במדיניות של מערכת הביטחון, בהינתן תקציב שקלי, אנחנו הראשונים שנדאג שקווי הייצור שהם כחול-לבן במדינת ישראל, שאמורים לתת מענה מיידי לכל צורך קיומי של הצבא, יינתן.
<אורי גואל: אנחנו הראשונים שנדאג שמפעלי הייצור בקריית שמונה או בשדרות או במשמר הנגב יעבדו ויפעלו, אבל כשיש קיצוץ בתקציב מערכת הביטחון בהיבט השקלי, המשוואה היא ברורה: פחות תעסוקה למפעלים, פחות תעסוקה למפעלים ביישובי קו עימות ובמקרה הנדון, ידידי הורוביץ, אולי גם פחות תעסוקה לתעשייה בראשון לציון.
<אורי גואל: אנחנו חרדים לגורל עובדי בריל, אנחנו גם חרדים לעובדי קווי ייצור אחרים.
<אורי גואל: במקרה היום באנו לכאן לדון רק בבריל, אבל אתם לא נמצאים בקריה לראות את אלפי התעשיות ומאות המעסיקים שעולים לרגל ומתחננים על תקציב שקלי להמשיך את קווי הייצור ל-2014.
<אורי גואל: נכון להבוקר אני בהחלט לא מתחייב למפעלי קריית שמונה לא למפעלי שדרות שאני מסוגל לתת להם את היקפי הפעילות שהם קיבלו ב-2012 וב-2011.
<אורי גואל: במקרה הזה בריל נפגעה.
<אורי גואל: אם אנחנו לא נקבל את התקציב השקלי להפעיל את נעלי בריל או במקרה הנדון אין לי תקציב לתת לנעלי בריל, אז בריל לא יקבלו את ההזמנה, עם כל ההערכה והכבוד לעובדי הייצור של מפעלי בריל.
סתיו שפיר: אני רוצה לדעת על איזה תקציב אנחנו מדברים.
סתיו שפיר: מה הפער?
<אורי גואל: אין פער.
<אורי גואל: אני בכלל לא נכנס להיבטים התקציביים כמה עולה לי נעל אמריקאית וכמה עולה לי נעל ישראלית.
<אורי גואל: אנחנו מדברים על כך שאין לי תקציב להוצאת הזמנות למפעל בריל בראשון לציון.
<אורי גואל: אין לי.
<אורי גואל: כשאני אומר אין לי, הכוונה היא למשרד הביטחון ולא לי אישית.
ניסן סלומינסקי: זה הטיעון היחיד?
<אורי גואל: תקציב שקלי, משוואה, קו ייצור כחול-לבן.
<אורי גואל: אין שקלים, פחות כחול-לבן.
ראובן ריבלין: אם יהיו סנקציות ויאמרו שעכשיו שלושה חודשים הם לא מדברים אתנו בגלל סיבות כאלה או אחרות?
ראובן ריבלין: לא יהיו נעליים?
ראובן ריבלין: אני לא מדבר כרגע על טנקים.
ראובן ריבלין: איך אתה תספק את הנעליים?
ניסן סלומינסקי: חוץ ממך, יש מישהו נוסף שרוצה לדבר?
<אורי גואל: ממשרד הביטחון, רק אני.
יעקב ליצמן: אתה אמרת שאתה לא מתחייב.
מיכל בירן: אין לו תקציב שקלי.
יעקב ליצמן: בלי תוספת תקציב.
ראובן ריבלין: עד שלא נוסיף להם.
<אורי גואל: לא אמרתי תוספת.
יעקב ליצמן: זה לא רק בריל אלא גם מפעלים נוספים.
יעקב ליצמן: אין ייצור בארץ כי אין כסף.
<אורי גואל: אני כרגע מדבר על כך שנכון להבוקר בתקציב הקיים של משרד הביטחון לנושא רכש בשקלים במדינת ישראל ---
יעקב ליצמן: לאיזה שנה?
<אורי גואל: 2013 ו-2014.
יעקב ליצמן: אתה לא יודע מה אתה אומר כאן.
יעקב ליצמן: אתה אומר שעכשיו במשך שנה ורבע אין תקציב לרכש.
<אורי גואל: לא, לא אמרתי את זה.
<אורי גואל: אמרתי שנכון להבוקר.
יעקב ליצמן: אתה אומר דברים נוראים.
יעקב ליצמן: אני מבקש תרגום לדבריך.
יעקב ליצמן: נכון להבוקר, מעכשיו לעוד שנה ורבע, אין שום הזמנות לאף מפעל.
<אורי גואל: לא אמרתי אף מפעל.
יעקב ליצמן: כך אמרת.
<אורי גואל: אולי לא הייתי מספיק ברור.
יעקב ליצמן: היית ברור.
<אורי גואל: נכון להבוקר, בהינתן התקציב השקלי למערכת הביטחון, אין לי היום שקלים לרכוש נעליים במפעל בריל.
יעקב ליצמן: אמרת שכך הוא לגבי כל המפעלים.
<אורי גואל: אני מדבר על מפעלים אחרים שהם עדיין עושים עלייה לרגל ולא קיבלו את ההתקשרות שלהם למרות שאנחנו לא קונים.
<אורי גואל: הקיום השוטף של צה"ל מתקיים, אוכל מגיע, גבינות וכולי.
יעקב ליצמן: עזוב אוכל.
יעקב ליצמן: לא, אל תסיט את הדיון.
יעקב ליצמן: אני שואל שוב כי זה חשוב מאוד מה שאמרת כאן, האם נכון להבוקר אין שום הזמנה ולא תהיה הזמנה.
<אורי גואל: בנעלי בריל.
יעקב ליצמן: לא רק נעלי בריל.
יעקב ליצמן: אמרת בכל המפעלים.
<אורי גואל: אני מדבר על נעלי בריל.
<אורי גואל: נקודה.
יעקב ליצמן: אני רוצה להבין אם זה כולל מפעלים אחרים.
<אורי גואל: לא.
יעקב ליצמן: זה שונה מכפי שאמרת לפני חמש דקות.
יעקב ליצמן: אם כן, למה אתה פוגע בהם?
זבולון כלפה: אתה יכול לומר לנו מה האפשרויות שלך לספק נעליים?
ניסן סלומינסקי: מיכל ראשונה.
ניסן סלומינסקי: היא הגישה את ההצעה וזאת זכותה.
מיכל בירן: אני חושבת שלכל מי שיושב ליד השולחן הזה די ברור מה קורה כאן.
מיכל בירן: מה שקורה זה שאתם סוחטים אותנו על תוספות תקציב למשרד הביטחון ולמערכת בתמורה לעובדים של מפעל בריל.
מיכל בירן: אתם מחזיקים אותם כבני ערובה וזה ברור לכל מי שיושב כאן.
מיכל בירן: מדברים על עשרים-שלושים מיליוני שקלים.
מיכל בירן: ראינו איזה תוספות אושרו לפני שבועיים ובהיקפי התקציב סכוחם של עשרים-שלושים מיליוני שקלים, זה נשמע כמעט מגוחך.
מיכל בירן: בסופו של דבר הרי ברור מה הם רוצים שיקרה.
מיכל בירן: הם לא רוצים שהמפעל ייסגר כי גם הם מבינים, אני חושבת – וחבר הכנסת יוני שטבון הבהיר את זה בצורה מאוד ברורה – מה צריך אם תהיה מלחמה, ובמקרה שלנו זה לא אם תהיה מלחמה אלא ככל הנראה משהו יהיה.
יוני שטבון: ואת זה אומרת חברת כנסת ממפלגת העבודה.
מיכל בירן: אני גם מכירה בחלקנו בעניין, אבל אין ספק שזאת המציאות שלנו.
ניסן סלומינסקי: למרות ההסכם המתגבש?
מיכל בירן: אני מניחה שתצליחו לחבל בו.
מיכל בירן: הדבר הזה לא נועד כדי להתגונן בפני צונאמי ולנסות למגן עכשיו את כל הדברים אלא זה משהו שהוא ככל הנראה יקרה וכשזה יקרה, זה יפה שיש אוכל וגבינות, אבל חיילים צריכים גם נעליים ואת זה אני יודעת גם כשלא הייתי בקרבי.