GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דנה נאור מנדאל: כלומר, כל הדוחות האלה שמתפרסמים של הלמ"ס, של הביטוח הלאומי, של הממונה על השכר, המדינה היא גם גוף אכיפתי, יש חוק במדינת ישראל, שאומנם האכיפה שלו היא אכיפה אזרחית, אבל המדינה לא יכולה להמשיך לפרסם פערי שכר ונתונים כאילו היא איזה פרשן בעיתון או פרשן כלכלי אלא צריכה - -
<גלית דשא: היא גם - - - של עצמה.
<דנה נאור מנדאל: - - בדיוק.
<דנה נאור מנדאל: והמדינה כמעסיק היא מעסיק מפלה, כלומר, אנחנו שוב ושוב רואות את זה.
<דנה נאור מנדאל: אני חייבת להתייחס בשתי מילים לנושא של פערי השכר בשירות הציבורי, אנחנו עוסקות בזה הרבה מאוד זמן בשדולת הנשים, בתוכניות שונות שאנחנו שותפות בהן, במסגרת תוכנית "שוות ערך" לקידום שכר שווה, הנושא של פערי השעות זה פשוט נושא מקומם.
<דנה נאור מנדאל: נשים עובדות מדינה הן פשוט מתנדבות, אין דרך אחרת להגיד את זה, כולנו יודעים ויודעות שנשים עובדות מדינה ממשיכות לעבוד מהבית בכל התפקידים.
<דנה נאור מנדאל: היינו שותפות לקריאה, ואנחנו ממשיכות להיות שותפות לקריאה לתגמל נשים על העבודה הזאת מהבית, זה מה שיוצר פערי שכר, זה לא צודק, זה יוצר שחיקה, זה לא חוקי לא לשלם על השעות האלה, להטיל על נשים מטלות שאי-אפשר לבצע אותן במשרת אם, ואז להתנער מהנושא הזה.
<דנה נאור מנדאל: אני חושבת שבאמת אם נתחבר לדברים שאמרה עורכת-הדין אינה דוד שהסיפור של ההשכלה – מעודדים נשים להשכלה, מעודדים נשים להיכנס למקצועות טכנולוגיים, המדינה כל הזמן חוזרת על זה, אבל הסקר של הלמ"ס מראה לנו שנשים הן בוודאות באופן משמעותי משכילות יותר מגברים ובאמת ההשכלה היא ממש לא ערובה להכנסה גבוהה יותר.
<דנה נאור מנדאל: גם בתוך משלחי היד בכל העשירונים זו פשוט תופעה חוצה גבולות ומגזרים.
<דנה נאור מנדאל: אנחנו חושבות שוועדה כמו ועדת הכספים, שיש לה גם כלים אופרטיביים, צריכה להיכנס לנושא הזה, באמת להפסיק להיות משקיפים ומשקיפות, להתחיל לפעול בנושא הזה, למגר את התופעה הזאת.
ניסן סלומינסקי: יש כאן עוד מישהו מהיושבים?
<גלית דשא: אני רוצה רגע להוסיף עוד משהו.
ראובן ריבלין: מאיזו דרגה זה שכר גלובלי?
ראובן ריבלין: זאת אומרת שאין תוספות על שעות, שהתוספות הן גלובליות, מאיזו דרגה?
<קובי אמסלם: זה לא לפי דרגה, למרות שאנחנו כן מנסים לאשר את החוזים, שלא יהיו יותר כאלה חוזים גלובליים אלא במשרות אמון מאוד מצומצמות, שזה בדרך כלל מאוד בכירים מסמנכ"לים ומעלה ומשרות אמון בלשכות שרים ומנכ"לים.
<קובי אמסלם: אנחנו מנסים לצמצם מאוד את התופעה הזאת של שכר גלובלי, שלא בתוך הקטגוריות שציינתי עכשיו.
<קובי אמסלם: זה נעשה.
ראובן ריבלין: האם המדינה יכולה באמת לבוא ולפקח על דבר שאמרה עורכת-הדין של השדולה, שבו עובדת מדינה שנאלצת ללכת הביתה בגלל תפקידה כאימא או בגלל אילוצים כאלה או אחרים, לא יכולים לבוא ולראות את עבודתה בבית, לא את עצם העבודה אלא את היכולת שלה לפעול מהבית כחלק משעות העבודה, כפי שהגדרת אותם קודם.
<דנה נאור מנדאל: המדינה לא רוצה, כלומר, היו ועדות שדנו בזה ויש התנגדות של האוצר.
<גלית דשא: או לשנות את הגדרות המשרה.
<קובי אמסלם: הנושא הזה יושב על השולחן של הרבה מאוד אנשים, הרבה מאוד זמן.
<קובי אמסלם: אם היינו יודעים לעשות את זה מפוקח, מותאם למשימה ולא שזה נתון לפרשנות, לניצול לרעה.
ראובן ריבלין: זה יוצר אח גדול במובן כזה או אחר.
<קובי אמסלם: ושזה מגיע למקומות שבהם צריך את העבודה בבית ולא שזה בא ממקומות אחרים.
סתיו שפיר: את העבודה במשרד תמיד צריך?
<קובי אמסלם: תזכור, אדוני, שאנחנו מדברים על המגזר הציבורי, למרות שאני לחלוטין לא מקבל את ההגדרה שהמדינה היא מעסיק מפלה, הלוואי וכל המעסיקים במדינה היו מעסיקים כמו שירות המדינה - -
ניסן סלומינסקי: ועוד לפי הנתונים שהוא נתן על זה, ממש לא מפלה.
<קובי אמסלם: - - לפי הנתונים, גם לפי ההוגנות וגם לפי - - -
<דנה נאור מנדאל: יש פסיקה גם בזמן האחרון על מקרים מאוד מעניינים במדינה שנקבע חד-משמעית שהמדינה הייתה המעסיק המפלה ביותר, ראו מקרה שרה אלחנני בנציבות המים.
<קובי אמסלם: באחריות מלאה אני אומר לך, אני עוד מעט - - -
ניסן סלומינסקי: הוא נתן כאן סטטיסטיקה, לא מקרה בודד שיכול להיות בכל מקום, גם לפי המספרים שהוא נתן אז הלוואי שכל הגופים במדינה היו כמו המדינה, נגיד, לנושא הזה.
<קובי אמסלם: אני עוד מעט סוגר שני עשורים בעבודה בשירות המדינה בכל מיני מקומות, by far הממשלה היא מעסיק הוגן, by far לגבי כמעט כל המעסיקים שאני יכול לדמיין ושאני מכיר במשק, אז אני מציע לא לקחת דוגמה אחת ולהפוך אותה לכלל כי הכלל הוא הפוך.
<קובי אמסלם: המדינה מאוד מקפידה על חוקי העבודה, בוודאי על שוויון, יש לנו חוק שמחייב העדפת נשים בקבלה לעבודה ובקידום בעבודה בשירות המדינה, אדוני, זה סעיף 15א לחוק שירות המדינה (מינויים), כנ"ל לגבי אוכלוסיית מיעוטים.
<קובי אמסלם: אז במובן הזה המדינה עושה הרבה, הלוואי וכל המעסיקים היו נראים כמו המדינה, זה רק להערה הכללית - להשמיץ את המדינה, זה קל להשמיץ, רק שזה לא תמיד אחראי ובוודאי לא מבוסס.
<קובי אמסלם: לעצם העניין, אדוני, חבר הכנסת ריבלין, אם היינו יודעים לעשות את זה ממוקד לעובדים שבאמת צריכים את השעות האלה בלי חשש מהשלכות רוחב ובלי חשש לניצול לרעה, בלי שזה יהפוך להיות, כמו שקורה הרבה פעמים בשירות המדינה, שכלים ניהוליים טובים נשחקו עם הזמן, אני בהחלט אומר לך שזו משימה חשובה מאוד, שזה חייב להיעשות בצורה כזאת או אחרת, חייבת לבוא חשיבה, ניתוח וקביעת גבולות גזרה.
<קובי אמסלם: כרגע, אין לנו לא את הכלים הטכנולוגיים ולא את העוצמה הניהולית ולא את אי-החשש מהשלכות רוחב של דבר הזה כדי לעשות את זה.
<קובי אמסלם: אבל צריך לחשוב על זה כל הזמן, יש גם ועדה שפועלת על הדבר הזה בתוך שירות המדינה, חושבים על זה כל הזמן - איך לעשות את זה, ניסינו אפילו לעשות פיילוט, זה לא כל כך צלח.
<קובי אמסלם: אנחנו עוד נמצא את הדרך.
ראובן ריבלין: כשמנהלת בנק לאומי הולכת הביתה, כולנו לוקחים כמובן מאליו שהיא עובדת גם מהבית.
ראובן ריבלין: השאלה היא האם לא צריך לקחת את זה כמובן מאליו, אני ער למה שאמרת, שזה עלול ליצור איזושהי גושפנקה לדבר שלאחר מכן לא צריך אפילו לבצע אותו, ואז משם מתחילים את השלב הבא.
ראובן ריבלין: ויבואו הגברים ויאמרו: לא, אנחנו עובדים באמת, אבל אנחנו רוצים גם ללכת הביתה, אבל אם אנחנו נשארים, פה אז בכל זאת למרות שהן עובדות בבית, אנחנו עובדים פעמיים בזה.
<קובי אמסלם: אדוני, נכון, אני מסכים אתך.
<גלית דשא: יש סיכון שגם אז יהיו פערים.
ראובן ריבלין: אי-אפשר להשאיר את זה לשיקול דעת של הממונה.
ראובן ריבלין: אפשר להשאיר את זה לשיקול דעת של הממונה, שהממונה צריך לדעת מתי באמת האישה הולכת הביתה וממשיכה את עבודתה בדיוק כמו מנהלת בנק לאומי ומתי לא.
<קובי אמסלם: עכשיו אני רק רוצה להזכיר לך כמה דברים שאתה יודע אותם, רק צריך להזכיר אותם.
ראובן ריבלין: אני יודע, התלבטנו בכנסת.
<קובי אמסלם: דבר ראשון, יש לאימהות לילדים עד גיל שנה ועד גיל 12 - -
ראובן ריבלין: יש להן הטבות.
<קובי אמסלם: - - שעה פחות.
<קובי אמסלם: דיברתי קודם בקצרה על הטבות המס שיש, אכן המרכיבים האלה, ויש לנו היום תוספת מעונות של 300 שקלים על ילד שנמצא במעון ו-500 שקלים לילד הנוסף, לכן יש מערכת שכן תומכת בעקיפין גם בשעות שלא נמצאים בפועל.
ניסן סלומינסקי: רוברט ביקש לדבר, רוברט.
רוברט אילטוב: אני מבין שההתפרצות פה זה כלל עבודה.
רוברט אילטוב: אני בזכות דיבור שלוש דקות כבר.
ניסן סלומינסקי: שלוש דקות זה מכובד, דבר.
רוברט אילטוב: רציתי להעלות נושא דומה אחר בנושא השכר - -
ניסן סלומינסקי: הוא רוצה להעלות נושא חדש.
רוברט אילטוב: - - שבעצם מקובל בשירות הציבורי, יש דרג א' ודרג ב' שהיום זה דבר לא שוויוני לחלוטין, כאשר עובדים שנכנסו למערכת הציבורית לפני 98' יש להם זכויות והטבות כאלה, ואלה שאחרי, הן הטבות גבוהות יותר.
יעקב ליצמן: בפנסיה.
<קובי אמסלם: אתה יכול לתת לי דוגמה?
<קובי אמסלם: למעט פנסיה תקציבית.
רוברט אילטוב: אני לא יכול להיכנס כרגע לדוגמאות ספציפיות, אבל אני יודע שיש הבדלים מהותיים בין התנאים שלהם אם זה אפילו ימי חופש ודברים אחרים, אם תרצה אביא לך את הנתונים.
<קובי אמסלם: אשמח.
ניסן סלומינסקי: אולי אתם מדברים על שני מגזרים.
רוברט אילטוב: אבל מה שחשוב, אני רוצה להגיד שיש פה שתי קבוצות של אנשים שנפגעים באופן קשה ביותר: אחת, הם אלה שעלו לישראל אחרי 98', הם לעולם לא מגיעים לדרג א', ואלה שהשתחררו מצה"ל הם גם לא יכולים להגיע לדרג א', כי הם מן הסתם חבר'ה צעירים.
רוברט אילטוב: כלומר, יש קבוצות שלמות באוכלוסייה שלא יכולות להגיע לאותם התנאים שהיו תנאים טובים, ואולי מגיע לאותם אנשים להגיע לאותם התנאים.
רוברט אילטוב: אני חושב שהמדינה חייבת לבחון את הסוגיה הזאת, כי לא יכול להיות שיש לנו שתי קבוצות של עובדים במשק: דרג א' ודרג ב', סוג א' וסוג ב'.
ראובן ריבלין: לא, זה דור א' ודור ב'.
רוברט אילטוב: לא רלוונטי.
רוברט אילטוב: מה, דור א' הוא מה?
רוברט אילטוב: הוא מובחר?
ראובן ריבלין: כדי לפתור - - -
ניסן סלומינסקי: רובי, תן לקובי לענות.
רוברט אילטוב: עם כל הכבוד, כל מה שאתם קוראים לזה, בסוף יוצאים שני סוגים של עובדים בעצם במשק: אלה שיש להם יותר ייחוס ואלה שיש להם פחות ייחוס.
רוברט אילטוב: אני חושב שהדבר הזה חייב להיעלם בכלל.
רוברט אילטוב: לכן צריך לבחון את הסוגיה הזאת, לא יכול להיות שחייל משוחרר שמשתחרר השנה לעולם לא יוכל להגיע לתנאים סוציאליים ותנאי עבודה שמגיע לדרג א'.
<קובי אמסלם: אני מודה שהשאלה - - -
רוברט אילטוב: זה מתבטא בחופשות, זה מתבטא במחלה, זה מתבטא בשכר, בשעות עבודה שבועיות, זה מתבטא בכול.
ניסן סלומינסקי: רק רגע, רובי, תן לקובי.
ראובן ריבלין: אני רוצה רק לעזור לו.
<קובי אמסלם: אני חושש שיש לך מידע לא שלם, אם תיתן לי דוגמה קונקרטית למקום עבודה או לדירוג או למשרד שיש בו כזאת הבחנה חדה ובוטה - -
ניסן סלומינסקי: הוא מדבר בתחום שלו, בתחום הציבורי.
<קובי אמסלם: - - אשמח לבדוק את זה ולהתייחס.
<קובי אמסלם: על פני הדברים - - -
רוברט אילטוב: כל העיריות עובדות ככה, כל הגופים הציבוריים עובדים ככה.
<קובי אמסלם: לא, לא, לא.
רוברט אילטוב: זה חדש בשבילך?
רוברט אילטוב: אביא לך פרטים אם תרצה.
<קובי אמסלם: אומר לך באופן כללי, ב-99' נחתם הסכם המעבר מפנסיה תקציבית לפנסיה צוברת, כשעובדים חדשים נקלטו בצוברת, זה נכנס לתוקף ב-2002 גם בממשלה וגם ברשויות המקומיות.
<קובי אמסלם: מעבר לזה יש לנו סוגיה של פדיון ימי מחלה שדווקא לאחרונה נעשה שינוי לטובה בהקשרים האלה, היו הבחנות ששונו דווקא לטובה.
<קובי אמסלם: אין מכסות ימים לעובד שנקלט עד יום מסוים, מכסת ימי חופשה או מכסת ימי מחלה שמותנית ביום קבלה לעבודה, ממש לא נכון, לא מכיר כאלה דוגמאות, אז אם תביא לי דוגמאות כאלה, אשמח לבדוק.
רוברט אילטוב: אביא לך.
סתיו שפיר: רק שאלה אחת נוספת קצרה.
סתיו שפיר: יש לך חלוקה סקטוריאלית?
<קובי אמסלם: על נתוני שכר?
<קובי אמסלם: ודאי.
סתיו שפיר: לא, נתוני מועסקים.
סתיו שפיר: כמה מועסקים מתוך מגזרים שונים בחברה, לא רק נשים.
<קובי אמסלם: בממשלה?
<קובי אמסלם: זה הדוח שאנחנו מפרסמים בקרוב.
ניסן סלומינסקי: רבותי, אני רוצה לשבח, א', נתחיל מהסוף, לשבח את קובי - -
ניסן סלומינסקי: - - שבא באמת עם נתונים בכל תחום שרק אפשר, וככל שזה יהיה יותר נגיש לציבור אז יהיה יותר קל לראות ולפחות לפעמים להשתכנע מדעות קדומות ולפעמים חומר כדי לטפל בעניין.
ניסן סלומינסקי: אני רוצה להודות ללמ"ס שהגיע לפה ולביטוח הלאומי שבאמת באתם, עשיתם עבודה טובה, הארתם את עינינו.
ניסן סלומינסקי: אנחנו עכשיו נצטרך לראות איך להרים את הכדורים, לפחות שניים מתוכם אם לא שלושה, שנזרקו לעברנו כדי לנסות לטפל, אם זה בחלק של הטופ, בנושא של שכר הבכירים, ומצד שני בשכר הנמוך שחלק גדול מהאוכלוסייה נמצא בו כדי לטפל, אבל עזרתם לנו מאוד בנתונים שלכם, לכן מגיע לכם יישר כוח.
ראובן ריבלין: ייאמר לזכותו של הממונה על השכר, לא באישיות של אמסלם, אלא בתפקיד עצמו, יצרנו מערכת שנוצרה מהקמת המדינה וקבוצה שהייתה מאוד מגובשת ומצומצמת שעבדה בשירות המדינה.
ראובן ריבלין: למשל, בכנסת מאז הקמתה נוצר מצב שבו כל ארבע שנים היו מקבלים מה שנקרא "תוספת פרלמנטרית", אחרי 60 שנה התוספת הפרלמנטרית הפכה להיות יותר מהמשכורת, ונשאלה השאלה על ידינו איך אנחנו עומדים בזה, מה עוד שהכנסת הייתה במקום שהיו לה 150 עובדים, נהיו לה 500 או 600 או אפילו 1,000 עובדים.
ראובן ריבלין: נוצר מצב שבו התלבטנו והקמנו ועדה שלמה עצמאית, לא רציתי לשתף את האוצר בזמנו, שתאמר לי איך אנחנו יכולים להתמודד עם נושא כזה שבו שיא כוח-האדם יחד עם המשכורות והתוספות שניתנות יהפכו את הכנסת להיות מעסיק שבכלל לא דומה לשאר המערכות האחרות, וכך יש דברים גם בשירות המדינה.
ראובן ריבלין: ואז באנו וקבענו דור א' ודור ב', אמרנו: כל אלה שהיו מכונסים וקיבלו את הזכויות מעבר ל-15 שנים לפני הניסיון לשנות - יקבלו כדור א' עד שיצאו לפנסיה, ולאחר מכן יתחיל דור ב' שהתנאים שלו יהיו תנאים שונים בתכלית.
ראובן ריבלין: כמובן, לא הפלינו לרעה חיילים או עולים חדשים מתאריך מסוים או כל דבר כזה אחר, אבל הדבר הזה הוא מחויב המציאות כאשר יש התפתחות במערכת האדמיניסטרטיבית של כל משרד ומשרד, בפרט במקומות שבהם נוצרה מסורת כזאת, אחרת אי-אפשר להחזיק מעמד.
ראובן ריבלין: וצריך לברך את הממונה על השכר שמתעסק עם כל הנושאים האלה, שהם נושאים מאוד רגישים ומחייבים באמת תשומת לב ורגישות אנושית בצד הצורך לקיים מערכת שתוכל להפעיל את עצמה, ובאמת יישר כוח.
אלעזר שטרן: שאלה אחת.
ניסן סלומינסקי: כן, אלעזר.
אלעזר שטרן: קובי, תגיד לי, זה לא קשור עכשיו, מבחינת ההסתכלות שלך כממונה על השכר, במשרד ממשלתי או בארגון הפרשים של בין רמה, בין מספר אחד למספר שתיים, פי 2.5 זה דבר הגיוני?
<קובי אמסלם: בין מספר אחד למספר שתיים או בין הראשון לאחרון?
אלעזר שטרן: לא, בין מספר אחד למספר שתיים.
<קובי אמסלם: תראה, בשירות המדינה אין לנו כאלה פערים של פי 1.5–2 ממש לא, בין מספרי אחד למספרי שניים, סך הכול זה מפולג די יפה בשירות המדינה של כמויות הולכות ומתמעטות ככל שעולים למעלה, והשכר יחסית מתקדם בצורה לינארית, יש סטיות פה ושם אבל אין פי 1.5–2 בין אחד לשניים, אין כזה דבר.
<קובי אמסלם: אבל יש עיוותים שלמים שנדבר עליהם בהזדמנות, עיוותים לא חסרים, יש עיוותים.
ניסן סלומינסקי: בהזדמנות אחרת.
ניסן סלומינסקי: שוב, תודה.
ניסן סלומינסקי: אני חוזר על הברכות ותודה למצטרפות, למצטרפים שדיברו.
ניסן סלומינסקי: הנושא הזה תם ולא נשלם.
ניסן סלומינסקי: אנחנו דנים עכשיו בנושא של צו תעריף המכס לפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 25 והוראת שעה), התשע"ג-2013, וצו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (הוראת שעה) (מס' 2) (תיקון מס' 2), התשע"ג-2013.
<נטליה מירוניצ'ב: אני נטליה, נציגת רשות המסים.
<נטליה מירוניצ'ב: אנחנו בעצם מבקשים להעביר היום כמה שינויים סביב הרפורמה.
<נטליה מירוניצ'ב: השינויים האלה מופעלים כבר מאחד באוגוסט 2013, והגיע הזמן לאשר אותם.
<נטליה מירוניצ'ב: השינוי העיקרי זה הרפורמה במתן תמריצי מס למערכות בטיחות מתקדמות ברכב.
<נטליה מירוניצ'ב: לפני השינוי הזה היינו במצב שניתנו תמריצי מס לכריות אוויר.
<נטליה מירוניצ'ב: אני מדברת על רכב נוסעים של עד 3.5 טון, שזה הרכב הטיפוסי שבו אנחנו משתמשים.
<שלומית ארליך: נטליה, קודם כול יש את ה - - - של ה-3,500, כאשר בעצם עד היום אתם אומרים שלא היה ברור לגבי מה קורה ברכב במשקל 3,500, ובעצם עכשיו אתם מבקשים לקבוע שרכב במשקל 3,500 – יחול עליו המס הגבוה יותר, כלומר לא 72% אלא 83%.
<נטליה מירוניצ'ב: כן.
<נטליה מירוניצ'ב: זה שינוי טכני ש - - -
ניסן סלומינסקי: חבר'ה, מאחר שאני צריך להצביע, אז אני צריך להבין.
ניסן סלומינסקי: הנושא הראשון מדבר על אלמנטים של בטיחות ברכב, כמו למשל כריות אוויר.
ניסן סלומינסקי: כרגע זה רק כריות אוויר.
ניסן סלומינסקי: ומה אתם רוצים לעשות?
<נטליה מירוניצ'ב: אנחנו רוצים להכניס לתמונה גם מערכות מתקדמות שקיימות ונכנסות כל הזמן.
ניסן סלומינסקי: מה זה נקרא להכניס לתמונה?
<נטליה מירוניצ'ב: לתת תמריצי מס.
<נטליה מירוניצ'ב: מערכות למשל שיודעות להתריע על התקדמות מסוכנת לרכב מלפנים.
ניסן סלומינסקי: הכוונה שזה לא דבר שחייב להיכנס, אלא אתם רוצים לעודד יבואנים או יצרנים להכניס את המערכות האלה, ואתם רוצים לעודד אותם על ידי זה שאתם נותנים להם תמריצים כספיים.
<נטליה מירוניצ'ב: למעשה, מרגע שהרכב נכנס יש לו טווח חיים מסוים, וכל התקופה הזאת אנחנו נהנה מרכב בטיחותי יותר, לא רק לנהג עצמו אלא גם לסובבים אותו.
<שלומית ארליך: אולי נעשה קצת סדר.
<שלומית ארליך: עד היום הייתה הפחתה ביחס לציון ירוק וגם ביחס לרמת הבטיחות, כאשר רמת הבטיחות התייחסה עד היום לארבע כריות אוויר, למערכת ABS ולמערכות בקרת יציבות בכלי הרכב.
<שלומית ארליך: עכשיו מה שהם מבקשים להוסיף...
<שלומית ארליך: הם קצת משנים את סדר הטבלה, שזה יותר ברמה הטכנית, ובנוסף הם מבקשים להוסיף עוד מדד להפחתה - - -
<נטליה מירוניצ'ב: רמת אבזור בטיחותי.
<שלומית ארליך: שהם מוסיפים טבלה שבה ניתן ניקוד לפי רמת האבזור שתהיה ברכב, נכון?
<שלומית ארליך: עכשיו תגידי מה רמת האבזור לפי הטבלה ואיך עובד הניקוד.
<נטליה מירוניצ'ב: אנחנו מדברים על מספר מערכות בטיחות שנכנסות ומקבלות ניקוד.
<נטליה מירוניצ'ב: כל מערכת יכולה לקבל מחצי נקודה ועד שתי נקודות.
<נטליה מירוניצ'ב: הניקוד הזה מסוכם, ובצירוף כריות האוויר, הוא מייצר רמת אבזור בטיחותי שלפיה נקבעים זיכויים במס קנייה.
<נטליה מירוניצ'ב: יצרן, או יבואן בהתקנה מקומית, שבחר להתקין מערכות ומגיע לרמת אבזור מסוימת, מקבל כנגד זה זיכוי במס קנייה, ולמעשה משלם מס קנייה נמוך יותר.
ניסן סלומינסקי: מי מתקין את האביזרים האלה?
ניסן סלומינסקי: היצרן?
ניסן סלומינסקי: נניח שמביאים איזה מכונית מצרפת – אז בצרפת מתקינים, או היבואן שמביא את זה מתקין את זה פה, או שכל אדם פרטי?
<נטליה מירוניצ'ב: באופן עקרוני מי שמתקין את זה זה היצרן.
<נטליה מירוניצ'ב: כהוראת שעה אפשרנו התקנה מקומית על ידי היבואן, אבל לפני שהרכב עובר רישום לתנועה הוא נבדק במשרד התחבורה והם מוודאים את קיום המערכות.
<נטליה מירוניצ'ב: באופן זמני מאפשרים גם את זה, כדי לאפשר חדירה לרכב עממי ולא רק לרכב יקר יחסית.
ניסן סלומינסקי: הזיכוי הזה מוריד את המחיר של הרכב?
<נטליה מירוניצ'ב: לא בטוח שהוא מוריד את המחיר של הרכב, כי המערכות גם עולות כסף.
<נטליה מירוניצ'ב: אבל בהנחה שהמערכות הותקנו, הוא כמובן מפחית את העלויות.
<שלומית ארליך: איזה קבוצות יכולות להיפגע כתוצאה מהשינוי הזה?
<נטליה מירוניצ'ב: מה שעשינו פה זה תיקון די גורף: לקחנו את ההטבות הקיימות של כריות אוויר, שעד עכשיו, עד אוגוסט, לרכב שיש בו ארבע כריות נתנו סכום של 400 שקל, ורכב שיש לו שש כריות אוויר קיבל 800 שקל.
<נטליה מירוניצ'ב: אנחנו החמרנו את התנאים האלה: רכב נוסעים מקבל עכשיו רק משש כריות אוויר - - -
<שלומית ארליך: זאת אומרת שרכב שהיו לו ארבע כריות אוויר והיה זכאי ל-400 שקל הפחתה, עכשיו לא יהיה זכאי לזה.
<נטליה מירוניצ'ב: מדובר ברכב נוסעים עם ארבע כריות אוויר.
<נטליה מירוניצ'ב: במסחרי לא נגענו, רק ברכב נוסעים עם ארבע כריות אוויר, שיפסיק לקבל את ההטבה.
<נטליה מירוניצ'ב: זה סדר גודל של 8% מכלי הרכב, וזה מספר שהולך ומצטמצם.
<שלומית ארליך: יש קבוצות נוספות?
<נטליה מירוניצ'ב: רכב שהיה מאובזר בשש כריות אוויר קיבל 800 שקל – רכב נוסעים, כאמור – ועכשיו יקבל 500 - - -
ניסן סלומינסקי: רגע, למה מורידים לו?
<שלומית ארליך: כי מעלים את הרף.
<נטליה מירוניצ'ב: כי בעצם יש לו רק כריות אוויר.
<נטליה מירוניצ'ב: אם הוא מתקין מערכות נוספות הוא יכול להתקדם ולקבל סכומים הרבה יותר גבוהים.
ניסן סלומינסקי: אבל למה מורידים לו על כריות אוויר?
<נטליה מירוניצ'ב: כי זו רמה בסיסית, ובעצם זה כבר לא הסטנדרט, היום הסטנדרט יותר גבוה.
ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, מי שעשה לפי הסטנדרט הקודם יכול עכשיו להוסיף כדי להגיע לסטנדרט הגבוה יותר?
<נטליה מירוניצ'ב: כבר מנתוני אוקטובר אנחנו רואים שהשוק מגיב יפה מאוד ורמת האבזור הממוצעת עולה.
<שלומית ארליך: ויש את הקבוצה השנייה שיכולה להיפגע, שזה מי שהיה לו שש כריות אוויר והיה זכאי ל-800 שקלים.
<נטליה מירוניצ'ב: אם הוא לא מתקין שום דבר נוסף הוא יהיה ב-500.
<שלומית ארליך: אז זה לעניין הניקוד לרכב.
<שלומית ארליך: ויש גם את האלמנט של העולים.
<נטליה מירוניצ'ב: באלמנט של העולים אנחנו מבקשים שעולה חדש שמגיע עם רכב – הוא לא משלם מס קנייה, אלא במקום זה הוא משלם 50% מכס.
שמעון סולומון: זה מה שהיום.
<נטליה מירוניצ'ב: זה מה שהיום.
<נטליה מירוניצ'ב: והוא לא מקבל כנגד זה זיכויי מס של מיסוי ירוק.
<נטליה מירוניצ'ב: אנחנו מבקשים בעצם ליצור תמריצים של מיסוי ירוק גם בתחום הזה וגם להכניס את התמריצים של מערכות בטיחות.
<נטליה מירוניצ'ב: זה אומר שרכב של עולים יהיה זכאי לקבל את מלוא הזיכוי של מערכות הבטיחות, וחלק יחסי של הזיכוי במיסוי ירוק.
<נטליה מירוניצ'ב: למעשה רוב האוכלוסייה של העולים נהנית מהתיקון הזה.
ניסן סלומינסקי: עולה שמביא רכב, אז במקום לשלם.
ניסן סלומינסקי: מה הוא משלם היום?
<נטליה מירוניצ'ב: 50% על מחיר היבוא.
ניסן סלומינסקי: הוא משלם על מחיר היבוא, ולא משלם שום דבר אחר.
ניסן סלומינסקי: ועכשיו מה הוא יעשה?
<נטליה מירוניצ'ב: עכשיו יהיה לו את אותו שיעור של 50% וכנגד זה גם הפחתות.
<נטליה מירוניצ'ב: אם זה רכב ידידותי לסביבה ורכב שמאובזר במערכות בטיחות, אז הוא יקבל גם את הזיכויים - - -
ניסן סלומינסקי: אז הוא לא נפגע.
<נטליה מירוניצ'ב: בשלב הזה הוא לא נפגע.
ניסן סלומינסקי: מה זאת אומרת "בשלב הזה"?
<נטליה מירוניצ'ב: התיקון הנוסף שאנחנו מבקשים לעשות פה הוא: ב-2009, כשהעברנו את הרפורמה במיסוי ירוק, היו לנו מבחינה תפעולית נתונים על דרגות זיהום רק משנת 2007, ומסיבה כלשהי – שלא אכנס אליה – רשמנו שרכב שתאריך הייצור שלו הוא יותר משנתיים ממועד היבוא, הוא לא נכנס למסגרת של רישוי ירוק, אלא ממוסה לפי שיעור המס הסטטוטורי שהיה אז – 72%.
<נטליה מירוניצ'ב: בעצם הכוונה הייתה לא שנתיים או 24 חודשים משנת 2009, אלא שזה יהיה משנת 2007, כי מאז יש לנו נתונים ואנחנו יכולים להתייחס לרכב במסגרת מיסוי ירוק.
<נטליה מירוניצ'ב: אז זה תיקון שאנחנו מתבקשים לעשות פה.
ניסן סלומינסקי: לא הצלחתי להבין מה קורה.
שמעון סולומון: אני אעזור לך.
שמעון סולומון: הרי עולים חדשים שמביאים רכב, יש להם הנחה משמעותית – נדמה לי שהם משלמים פחות 40% מעלות ה - - -
ניסן סלומינסקי: 50%.
שמעון סולומון: 50%.
שמעון סולומון: עכשיו, בתכנית החדשה של המעבר לירוק, גם כאן להתחשב ולהוריד את ה - - -
ניסן סלומינסקי: ה-50% יישאר, וחוץ מזה הם יקבלו זיכוי על ה...
ניסן סלומינסקי: אז הכול טוב ויפה, אז איפה הבעיה?
<נטליה מירוניצ'ב: הבעיה יכולה להיווצר באוכלוסייה מאוד מצומצמת של עולים שהביאו את הרכב בעבר ומבקשים למכור אותו לפני תקופת הזכאות שלהם, ואז הם חייבים בהשלמת מסים.
<נטליה מירוניצ'ב: ברגע שזה רכב שיובא משנת 2007 ולפני אוגוסט 2013, אז למעשה קודם הוא היה צריך להשלים לפי 72% ועכשיו הוא משלם השלמת מסים לפי השיטה החדשה; ואם זה רכב ידידותי לסביבה, אז הוא בעצם ישלם פחות מס.
<שלומית ארליך: אבל אם הוא רכב מזהם?
<נטליה מירוניצ'ב: אם זה רכב מזהם והוא מבקש למכור לפני תקופת הזכאות, אז יכולה להיות העלאת מסים.
<נטליה מירוניצ'ב: מ-72 למקסימום 83.
ניסן סלומינסקי: זאת אומרת שזה רק לגבי עולה חדש.
ניסן סלומינסקי: ישראלי שמוכר רכב מזוהם, אין לו שום קנס או משהו כזה, נכון?
<נטליה מירוניצ'ב: לא, הוא רק צריך להשלים מסים - - -
ניסן סלומינסקי: לא, אני מדבר על ישראלי רגיל, סתם ישראלי שמוכר לישראלי.
ניסן סלומינסקי: אין לו שום דבר, נכון?
ניסן סלומינסקי: אין לו קנסות.
<נטליה מירוניצ'ב: לא.
ניסן סלומינסקי: אז למה פה יש איזה קנס על העולה?
<ערן יעקב: כי הוא קיבל הטבה.
<ערן יעקב: בגין ההטבה הזאת מחייבים אותו למספר שנים שבהן הוא צריך להחזיק את האוטו בחזקתו.
שמעון סולומון: חמש שנים?
<ערן יעקב: ארבע שנים.
ניסן סלומינסקי: כלומר.
ניסן סלומינסקי: עזבו את הנושא הירוק.
ניסן סלומינסקי: עולה שהביא רכב וקיבל את ההנחה שהוא מקבל – הוא מחויב להחזיק ארבע שנים, ואם הוא מוכר את זה באמצע אז הוא צריך לשלם - - -
<נטליה מירוניצ'ב: צריך השלמת מסים.
ניסן סלומינסקי: אז מה זה קשור לפה?
<ערן יעקב: אז היא אומרת שמקרה כזה זה מקרה קצה.
<נטליה מירוניצ'ב: במקרים מסוימים ההשלמה שלו תהיה יותר גבוהה, מכיוון שהוא ממוסה לפי מיסוי ירוק.
<נטליה מירוניצ'ב: בפועל, מה שיקרה זה שבעסקה הקונה שלו יפצה אותו, כי הרכב - - -
ניסן סלומינסקי: אם לא היה את החוק הזה, הוא היה נקנס ומשלם לפי 72%, ועכשיו קונסים אותו שזה יהיה לפי 83%?
<ערן יעקב: לא קונסים אותו, כי הוא מכר בתוך התקופה.
ניסן סלומינסקי: אבל אם זה לפני - - - ?
<ערן יעקב: אז 72%.
ניסן סלומינסקי: אז למה עכשיו אנחנו מעלים לו את זה ל-83%?
ניסן סלומינסקי: למה הוא צריך לשלם 83%?
<נטליה מירוניצ'ב: באופן עקרוני המס מוחזר למצב החוקי של כל שאר אזרחי המדינה.
<נטליה מירוניצ'ב: אם אותו עולה הביא רכב ולא השתמש בו לצרכים האישיים שלו, אז בעצם הוא מאבד חלק יחסי מהזכאות שלו, לפי יתרת תקופת הזכאות.
<נטליה מירוניצ'ב: הוא משלים למצב של כל אזרח רגיל.
<נטליה מירוניצ'ב: ובעצם בעסקה שהוא מוכר את הרכב, הרכב מתומחר בשוק לפי המס הקיים של כל אזרחי המדינה.
<נטליה מירוניצ'ב: כלומר, זה מגולם בעסקה, הוא לא נפגע פה.
ניסן סלומינסקי: בואו נדבר על הפרט הזה, כדי שאני אבין.
ניסן סלומינסקי: עולה הביא רכב, הוא צריך להחזיק אותו ארבע שנים, ובגין זה הוא מקבל הנחה, כלומר, הוא משלם רק 50%.
ניסן סלומינסקי: עכשיו, אם הוא רוצה למכור את זה אחרי שלוש שנים, הוא צריך לשלם קנס או משהו כזה, ובמקום 50% זה עולה לו ל-72%.
ניסן סלומינסקי: כלומר, הוא צריך לשלם את הפער בין 50% ל-72%, נכון?
<נטליה מירוניצ'ב: זה לפני התיקון.
ניסן סלומינסקי: למה עכשיו, אם הוא עושה את זה, הוא יצטרך לשלם יותר?
<ערן יעקב: כי עברנו לעולם של מס אחר.
<ערן יעקב: היינו בעולם של 72%, והיה שינוי שבו המס נקבע ל-83%, ולצד זה שהעלינו את המס יצרנו הטבות בהתאם לרמת הזיהום של כלי הרכב.
<ערן יעקב: כלומר, כל העולם השתנה לפני כמה שנים, ועכשיו אנחנו מתאימים את השינוי הזה - - -
ניסן סלומינסקי: היום, כמה עולה חדש יקבל היום, גם 50%?
<ערן יעקב: לא, אם הוא מביא אותו היום, מצבו מוטב משמעותית, כי הוא מביא 50%, וככל שיש לו אביזרים בטיחותיים, הוא מקבל הטבה.
<ערן יעקב: אז זה יהיה פחות.
<ערן יעקב: היא פשוט נכנסה למשהו שאולי יש בן אדם אחד כזה, אם בכלל.
ניסן סלומינסקי: כן, אבל למה מעלים לו?
<ערן יעקב: אז אני אומר שיכול להיות מקרה כזה.
<ערן יעקב: רוב הפעמים זה יורד, אבל יכול להיות גם מקרה מסוים, ספציפי, אם הוא מכר בתוך התקופה האמורה - - -
<נטליה מירוניצ'ב: זה צריך להיות מאוד מזהם כדי שהוא ייפגע - - -
<ערן יעקב: רובם לא מוכרים בתוך התקופה, הם מחכים, ואז אין בעיה בכלל, אין להם מס...
<ערן יעקב: אבל אם בתוך התקופה הזאת הוא מכר – ההטבה ניתנה מתוך הבנה שזה משמש אותו.
ניסן סלומינסקי: אני מבין את הקנס הרגיל, אבל למה יש קנס נוסף?
<ערן יעקב: יש מקרה קטן מאוד, בקצה, כשמדובר ברכב מזהם.
<נטליה מירוניצ'ב: אני רוצה להבהיר שזה רק לעולים, זה לא על רקע של יבוא אישי תיווכי.
<נטליה מירוניצ'ב: זה לרוב רכבים שהם לא מזהמים.
<נטליה מירוניצ'ב: כלומר, במצב טיפוסי הוא ישלם פחות.
ניסן סלומינסקי: יש לכם מושג כמה אנשים ייפגעו?
ניסן סלומינסקי: אתה אומר שניים, אבל אם מחר יבואו אליי קבוצה, נניח...
ניסן סלומינסקי: ..50% מהעולים נפגעים מזה.
ניסן סלומינסקי: .. יש לכם מושג כמה כאלה יש?
<נטליה מירוניצ'ב: מעטים, והם גם יכולים בקלות לברוח מגזרה הזאת אם הם ימתינו קצת לפני שהם מוכרים את הרכב.
<נטליה מירוניצ'ב: וגם, כמו שאמרתי, השוק מפצה אותם, כי השוק מתמחר את הרכב לפי מצב המיסוי של כלל אזרחי המדינה.
ניסן סלומינסקי: טוב, אני סומך עליכם שזה מתי מעט.
<נטליה מירוניצ'ב: זה מעטים באופן מוחלט.
<שלומית ארליך: עוד שאלה אחת:
<שלומית ארליך: התיקון הזה תואם לאיזשהו תהליך שצריך לעבור גם מבחינת משרד התחבורה, נכון?
<שלומית ארליך: במשרד התחבורה התהליך כבר הסתיים?
<נטליה מירוניצ'ב: אנחנו מפעילים את הרפורמה מאחד באוגוסט השנה - - -
<ערן יעקב: הרפורמה כבר עובדת.
<ערן יעקב: למעשה אנחנו פה בגלל מקרה קצה שבו יכולה להיות עלייה...
<ערן יעקב: לכאורה זו הטבה, הרי ברור לכם שמבחינת 99% מדובר בהטבה.
<ערן יעקב: אבל אמרנו שעל מקרי הקצה - - -
ניסן סלומינסקי: אוקיי, יש עוד משהו ש - - -
<ערן יעקב: - - - משרד התחבורה.
<ערן יעקב: משרד התחבורה פרסם את זה כבר לפני - - -
ניסן סלומינסקי: ערן, יש כאן עוד משהו שאנחנו לא מבינים ופתאום יתברר לנו שהחמרנו עם האזרחים?