GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ניסן סלומינסקי: הצו פה מדבר על עד 2013.
ניסן סלומינסקי: זאת אומרת שאתם תבואו אלינו שבוע לפני כן לבקש עוד פעם?
ניסן סלומינסקי: אבל הצו הוא במפורש רק עד סוף 2013.
שמעון סולומון: ועד כמה אתם מבקשים?
<ברוך משולם: אנחנו מבקשים כרגע עד סוף 2013.
<ברוך משולם: אנחנו רוצים כל שנה לעמוד בפני הבקשה ולבחון אותה.
ניסן סלומינסקי: תשתדלו מאוד לא לבוא אלינו עוד פעם.
<צור גינת: זה לא אינטרס שלנו.
<ברוך משולם: אנחנו רק מבקשים את הפטור, אנחנו לא מקימים את הקופה ומעורבים בזה.
<צור גינת: נדגיש שכאנשי רשות מסים אנחנו פה בעצם מייצגים תהליך שהוא ויתור על מס.
<צור גינת: זה לא תפקידנו הטבעי.
ניסן סלומינסקי: מי הגוף שכן צריך לקבוע את זה?
<צור גינת: רשות הדואר הוא הגוף בעל האינטרסים.
ניסן סלומינסקי: למה הם לא מגיעים לפה?
<צור גינת: אין לי מושג למה.
<צור גינת: הם לחצו עלינו כדי שנשלים את התקנות - - -
ניסן סלומינסקי: תראה, אתם תודיעו לרשות הדואר שזה מאושר עד סוף 2013, ושאנחנו מבקשים שלא יבואו עוד פעם.
ניסן סלומינסקי: שיסיימו את זה.
ניסן סלומינסקי: זה בלתי אפשרי שזה נמשך כל כך הרבה זמן וחיים כל הזמן מהארכות והארכות.
ניסן סלומינסקי: שישבו ויגמרו את הסיפור.
ניסן סלומינסקי: בסדר, אתם תהיו פה לוועדה?
<צור גינת: נהיה פה לוועדה.
ניסן סלומינסקי: ובפעם הבאה, אם הם מבקשים דבר כזה, אז היה ראוי שהם יבואו לפה, ולא ישלחו מישהו שהאינטרס שלו הוא כמעט הפוך מזה.
<אייל לב-ארי: אני רק רוצה עוד פעם לחדד את מה שהיה: התקנות האלה, כמו שנאמר, מוותרות על מס או מאפשרות ניכוי שברגיל לא מתאפשר, בגלל הסכמים של המעבר מרשות הדואר לחברת הדואר והמצב הזמני הארוך שנוצר, שבו חברת הדואר משמשת אד-הוק סוג של קופת גמל מרכזית בנושא כספי הפנסיה התקציבית של העובדים, ולכן הם כרגע מקבלים את הפטור הזמני הזה.
ניסן סלומינסקי: הבנתי את זה, אבל אני לא רוצה שזה ימשיך להיות ככה.
<אייל לב-ארי: זאת אחת השאלות שגם אנחנו שאלנו.
<צור גינת: כדי לסבר את האוזן, יש מוסדות נוספים שעברו להפרטה, יש כאלה שמ-1993 עוד אין להם קופה.
ניסן סלומינסקי: אז אני מציע להם שלא יבואו לפה לבקש הארכה.
ניסן סלומינסקי: די, אי אפשר כבר עם הטירוף הזה.
<צור גינת: אבל זה התהליך, לא הייתה קופה עד 2012 - - -
ניסן סלומינסקי: לא מחויב שזה יהיה התהליך.
ניסן סלומינסקי: כנראה שיש כאלה שמקבלים משכורת רק על הדיונים האלה.
ניסן סלומינסקי: טוב, מי בעד לאשר את תקנות הדואר, התשע"ג 2013?
ניסן סלומינסקי: הצבעה בעד אישור התקנות – פה אחד התקנות אושרו פה אחד.
ניסן סלומינסקי: צור, אתה תהיה נציגנו להעביר להם את שתי ההודעות.
<צור גינת: יובהר.
ניסן סלומינסקי: אנחנו עוברים לנושא הבא: תקנות הטלגרף האלחוטי.
ניסן סלומינסקי: מי הדוברת?
<חגית ברוק: חגית ברוק, ממשרד התקשורת.
<חגית ברוק: התיקון שאנחנו עוסקים בו הוא תיקון לתקנות הטלגרף האלחוטי, שבעצם קובעות בין היתר את סכומי האגרות שישלמו מי שמקבל רישיון לשימוש בתדרים ולהפעלה של משדרים.
<חגית ברוק: העניין שלנו קשור בתדרים ומשדרים לצורך הפצה של שידורי טלוויזיה.
<חגית ברוק: בעבר שיטת הפצת השידורים הייתה שיטה אנלוגית, ובסביבות שנת 2009-2008 החלה הקמה של מערך הפצה חדש עם טכנולוגיה חדשה, טכנולוגיה דיגיטלית.
<חגית ברוק: ובהמשך להקמת המערך הדיגיטלי, בתחילת פברואר 2011 נקבע כיבוי של מערך ההפצה האנלוגי.
<חגית ברוק: יחד עם זאת, באותו מועד שר התקשורת דאז, משה כחלון, סבר שכיבוי השידורים האנלוגיים יפגע בציבור, שלא היה ערוך מספיק בשלב ההוא – אנשים עוד לא קנו את הממירים שהיו נדרשים.
<חגית ברוק: ובהתאם לסמכותו בחוק הרשות השנייה, הוא האריך את המועד לכיבוי האנלוגי, בשני צווים שונים.
<חגית ברוק: סך הכול ההארכה הייתה הארכה של חמישה חודשים, עד סוף יוני 2011.
<חגית ברוק: מאחר שההחלטה להאריך את מועד כיבוי האנלוגי הייתה החלטת מדיניות של השר ושל שר האוצר, המדינה חשבה שיש מקום להחזיר למי ששילם אגרה בעד אותם משדרים אנלוגיים בעבור הרבעון השני של שנת 2011.
<חגית ברוק: מה שהתקנות האלה עושות זה בעצם להחזיר אגרה עבור הרבעון השני של 2011.
ניסן סלומינסקי: פשש...
ניסן סלומינסקי: המדינה מחזירה לאזרחים כסף.
<חגית ברוק: לא בדיוק לאזרחים, אלא לרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו, לרשות השידור ולטלוויזיה החינוכית, שהם אלה שבאותה תקופה הפיצו שידורים.
<חגית ברוק: כנראה שהכסף יגיע גם לידי הזכייניות - - -
ניסן סלומינסקי: זה כל כך נשמע משונה, שאנחנו צריכים לשאול מה קרה.
ניסן סלומינסקי: דבר שני, את מדברת על 2011 והיום 2013, כלומר עברו שנתיים.
ניסן סלומינסקי: דבר שלישי, האם מחזירים את זה צמוד או לא.
ניסן סלומינסקי: ספרי לנו טיפה יותר.
ניסן סלומינסקי: אנחנו נשמח להחזיר אבל רוצים לדעת מה באמת קורה, כי יכול להיות שאנחנו מחזירים את זה אבל למעשה צריכים להחזיר הרבה יותר.
<חגית ברוק: הגיעה בקשה מטעם הרשות השנייה.
<חגית ברוק: הם אלה שבעצם הפיצו את העניין הזה אחרי ששר התקשורת קבע בצו.
<חגית ברוק: זו סמכות שמוקנית לו בחוק, להאריך את המועד לכיבוי האנלוגי.
<חגית ברוק: אחרי ששר התקשורת מצא שיש טעם ויש הצדקה בכך, ואחרי שכבר תמה תקופת ההארכה, כמה חודשים אחרי, כשכבר כובה המערך האנלוגי, פנתה הרשות השנייה - - -
ניסן סלומינסקי: כל זה ביוני 2011.
ניסן סלומינסקי: מה קרה עד עכשיו?
<חגית ברוק: פנתה הרשות השנייה וביקשה.
<חגית ברוק: ..
<חגית ברוק: לקח זמן עד שהשר החליט שהוא מוכן לקדם את זה, ומאז – עוד לפני הממשלה והשר החדש – זה היה תקוע איזושהי תקופה בוועדת האגרות במשרד האוצר.
<חגית ברוק: אני חושבת שזה עלה אליהם לראשונה - - -
<אורן מור: אני אורן מור, מאגף כלכלה במשרד התקשורת.
<אורן מור: האוצר בזמנו התנה את הקידום של העניין הזה בקידום של תקנות שיאפשרו לרשות השנייה לגבות כספים עבור מערך השידור הדיגיטלי, ה-DTT.
<אורן מור: ולכן זה נגרר.
<חגית ברוק: זה עלה לוועדת האגרות בסוף שנת 2011 או תחילת 2012...
<חגית ברוק: זה הועבר למשרד האוצר לאישורים בתחילת שנת 2012, אני חושבת, ו - - -
ניסן סלומינסקי: אני הבנתי ממך שזה לא סתם – מחזירים לרשות השנייה ותמורת זה קיבלו רשות להטיל אגרות על הציבור.
<אורן מור: לא על הציבור, על מי שמשדר ב-DDT.
<אורן מור: זה לא אגרות, זה דמי הפצה.
ניסן סלומינסקי: זאת אומרת שלולי העניין הזה לא היו מטילים את האגרות האלו?
<אורן מור: לא, זה לא קשור, זה פשוט התניה טקטית של האוצר, אין איזה משהו שמקשר בין שני הדברים.
<חגית ברוק: אין קשר לוגי וגם אין קשר.
<חגית ברוק: הגבייה של דמי הפצה דיגיטליים זה משהו שמוסדר בפני עצמו בחוק הרשות השנייה ואחר כך בחוק ה-DTT, חוק הפצת שידורים באמצעות תחנות שידור ספרתיות.
<חגית ברוק: אלה דברים שלא קשורים.
<חגית ברוק: ההתניה היחידה הייתה שפשוט עוד לא קבעו את אותן תקנות, וזה היה דרך ליצור תמריץ.
<דפנה גלוק: אני רק מחדדת שעצם החיוב בדמי הפצה זה בחוק, והתקנות קבעו את הסכומים.
שמעון סולומון: אני רוצה הבהרה: לאגרות שאת מדברת עליהן יש קשר לערוצים המקומיים שהיו בבעיה כל כך גדולה?
שמעון סולומון: אני יודע שזה היה קשור לאגרות ולערוצים המרכזיים.
שמעון סולומון: אני מדבר על החדשות המקומיות.
<חגית ברוק: לא, אין שום קשר.
<חגית ברוק: החדשות המקומיות מופצות באמצעות הכבלים והלוויין, שזו מערכת הפצה נפרדת.
<חגית ברוק: אנחנו מדברים על השידורים הציבוריים, השידורים הפתוחים לציבור, שזה שידורי רשות השידור, שידורי הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו, שזה ערוץ 2 וערוץ 10, ושידורי הטלוויזיה החינוכית.
<חגית ברוק: אין שום קשר לחדשות המקומיות.
<שלומית ארליך: לפני שמצביעים רק נבהיר שהמועד להפסקת השידורים בשיטה האנלוגית נדחה לסוף יוני, ולכן בפועל שולמו אגרות בשני רבעונים, נכון?
<שלומית ארליך: והמנגנון הוא שאנחנו מבקשים להחזיר 50%.
<שלומית ארליך: זאת אומרת זה יצא שבפועל שילמו בעד - - -
<חגית ברוק: מנגנון ההחזר נקבע בצורה כזאת שאנחנו קובעים רטרואקטיבית שבשנת 2011 שיעור האגרה בעד שימוש באותם משדרים להפצה אנלוגית יהיה 50%.
<חגית ברוק: המשמעות הפרקטית של זה היא שהם ישלמו על רבעון אחד, ומאחר שברבעונים שלוש וארבע לא היה תשלום.
ניסן סלומינסקי: מאחר שזה בין המדינה לרשות השנייה ולא בין המדינה לאזרחים, אנחנו גם לא מתעקשים לשאול על ההצמדות ושאר הדברים.
ניסן סלומינסקי: מי בעד לאשר את תקנות הטלגרף האלחוטי (רישיונות, תעודות ואגרות) (הוראת שעה), התשע"ד-2013?
ניסן סלומינסקי: רבותיי, אנחנו עוברים לנושא של תעש.
ניסן סלומינסקי: אלעזר, עכשיו הנושא הוא תעש.
אלעזר שטרן: הם ישמחו לשמוע במשרד הביטחון לאן מעבירים כספים - - -
ניסן סלומינסקי: אלעזר, אלעזר, אלעזר - - -
אלעזר שטרן: לא, תגיד למשרד הביטחון שאתמול העברנו 14 מיליון שקל מתקציב הביטחון לישיבות.
ניסן סלומינסקי: רבותיי, מונחות בפנינו שתי בקשות של רשות החברות הממשלתיות.
ניסן סלומינסקי: בקשה אחת, מלפני שלושה שבועות אני חושב, להעברה של 70 מיליון שקל; ובקשה שנייה, שהגיעה לאחרונה, לתוספת של עוד 100 מיליון שקל.
ניסן סלומינסקי: סך הכול, בקשה של 170 מיליון שקל.
ניסן סלומינסקי: אני רק רוצה לתת תזכורת קצרה ואחר כך להגיד מה נעשה, ואני מקווה שנוכל לברך על המוגמר.
ניסן סלומינסקי: מקווה.
ניסן סלומינסקי: קודם כול, אנחנו מקבלים בברכה את אבי – מנכ"ל תעש, מאיר – נציג החברות הממשלתיות, זמירה גנני – סמנכ"לית הכספים של תעש.
ניסן סלומינסקי: גם מאיר בינג היה אמור להצטרף, אבל יש קבינט ביטחוני שכונס מאתמול להיום, והוא נמצא שם.
ניסן סלומינסקי: נמצאים כאן גם צחי מלאך, ממשרד הביטחון, זאב זילבר, ממשרד הביטחון, ואיציק יהודה, שהוא יו"ר ועד העובדים של תעש.
ניסן סלומינסקי: ובכן, הנושא של תעש הוא נושא סבוך שכבר מתנהל, יש אומרים, 15 שנה, ולפחות ארבע שנים באינטנסיביות של היום.
ניסן סלומינסקי: יש איזשהו מתווה שכל הזמן מדברים עליו, כשהצדדים השותפים לנושא זה משרד הביטחון, האוצר, תעש והעובדים, וההסתדרות.
ניסן סלומינסקי: לזכות העובדים וההסתדרות אפשר לומר שבהסכמה שלהם התחילו עם 900 ומשהו עובדים שיפרשו, וזה הגיע נכון להיום ל-1,170 עובדים שיפרשו.
חמד עמאר: מתוך?
<אבי פלדר: 3,700.
ניסן סלומינסקי: הבעיה היא שהסאגה הזאת נמשכת כל הזמן, וכל פעם שמגיעים לרגע שצריכים לחתום, מתפוצץ העניין בגלל שגוף אחד פתאום העלה תביעה חדשה או לא הבין משהו, וככה אנחנו יושבים פה כל הזמן ודנים, ואומרים שזו הפעם האחרונה וזהו, אבל אז מגיעה עוד פעם.
ניסן סלומינסקי: ותמיד מה שנמצא על הכף זה משכורות של עובדים.
ניסן סלומינסקי: אז איך אנחנו יכולים לעצור משכורות של עובדים?
ניסן סלומינסקי: אבל זה כבר ארבע שנים כך.
ניסן סלומינסקי: הבעיה היא כבר 15 שנה, אומרים, אבל זה כבר ארבע שנים בכזאת אינטנסיביות.
ניסן סלומינסקי: אומרים שאם היו פותרים את זה לפני ארבע שנים אז כל הכספים כבר היו נחסכים.
זבולון כלפה: מה עושים שם בתעש?
זבולון כלפה: כדי שנבין.
זבולון כלפה: מייצרים תחמושת ודברים מהסוג הזה?
ניסן סלומינסקי: יש שם הרבה דברים טובים, ויש דברים פחות טובים.
זבולון כלפה: אני לא מבין למה כל פעם.
זבולון כלפה: ..
זבולון כלפה: הרי לפני מספר חודשים ישבנו באותו דיון, פחות או יותר על אותו דבר.
זבולון כלפה: יש פה גם נציגים של משרד הביטחון.
זבולון כלפה: השאלה היא למה, במקום כל פעם העמדת הלוואות, שלא תצא הזמנה לביצוע עבודות.
ניסן סלומינסקי: חכה, אני אעשה סיכום ואז הדברים יהיו יותר ברורים.
ניסן סלומינסקי: מתוקף סמכותי כיושב-ראש הוועדה, הודעתי להם שהנושא הזה לא יעלה לסדר היום עד שיפתרו את הבעיה.
ניסן סלומינסקי: די, אי אפשר יותר, צריך להיות משוגע שיגיד "עד כאן".
ניסן סלומינסקי: והטיעון שזה משכורות של עובדים – מי שמכיר אותי יודע שמבחינתי משכורת זה דיני נפשות, אבל לא יכול להיות שעל הוועדה ייפול כל הזמן הנושא של משכורת של עובדים, אבל מצד שני יש את משרד הביטחון – לו לא אכפת הנושא של העובדים?
ניסן סלומינסקי: לאוצר לא אכפת?
ניסן סלומינסקי: אם הם ממשיכים להתגושש, ולא אכפת להם מהעובדים, אז למה הם זורקים את זה עלינו?
ניסן סלומינסקי: אז אמרתי שזה לא מפריע לי, לא יהיה את זה, אלא אם כן יהיה הסדר.
ניסן סלומינסקי: אתמול כינסנו את כולם, היה מנכ"ל משרד הביטחון דן הראל, מנכ"ל תעש אבי, סגן הממונה על התקציבים מאיר בינג, המשנה למנהל רשות החברות מאיר, והסגן של ראש המל"ל יעקב נגל, והיו אנשי ההסתדרות אבי ניסנקורן ו - - -
יעקב ליצמן: את איתן כבל לא הזמנת?
ניסן סלומינסקי: הייתה פגישה והונחו דברים על השולחן, והתברר שאחרי שכל המתווה היה סגור וכבר הגיעו לסיכומים לגבי כמות ההזמנות של משרד הביטחון, התעוררה בעיה כשהאוצר אמר שהחלטת הממשלה שהייתה פעם, שלפיה הוא צריך להעביר 700 מיליון לביטחון בגין זה, זה כבר לא רלוונטי, כי זה היה בעבר, ומאז הוא כבר שילם בגין המשכורות יותר כסף וכולי... בקיצור, הוא לא מוכן לשלם.
אראל מרגלית: וה-700 מיליון האלה זה תשלום למעבר וההתארגנות מחדש בדרום?
ניסן סלומינסקי: לא, לא, זה חלק מתוך העסקה.
ניסן סלומינסקי: זו החלטת ממשלה שהייתה, זה חלק מעסקה, שהיא עסקה מסובכת מאוד – נכנס פה גם הנושא של קרקעות.
ניסן סלומינסקי: הסיכום היה שתוקם חברה חדשה, "תעש מערכות", וכל תעש יעבור אליה, תהיה הפרטה, יהיה מכרז, והקרקעות יישארו של המדינה.
ניסן סלומינסקי: ההערכות לגבי הקרקעות הן הרבה מיליארדים – זה נע בין 15 מיליארד ל-34 מיליארד.
ניסן סלומינסקי: כלומר, זאת עסקה כוללת.
ניסן סלומינסקי: אבל על הנושא של ה-700 מיליון העסק התפוצץ.
ניסן סלומינסקי: ואני אמרתי שאם העסק מתפוצץ ולהם לא אכפת, אז גם לי לא אכפת.
ניסן סלומינסקי: לא יהיה.
ניסן סלומינסקי: ואז התקיים דיון ובסופו של דבר מנכ"ל משרד ראש הממשלה דיבר, בשמו של ראש הממשלה, והסיכום הסופי היה שראש הממשלה מתחייב שעד 27 בחודש הזה הנושא הזה ייפתר סופית, או בוועדת שרים להפרטה שתכונס, ואם היא לא תגיע להסכמה אז ראש הממשלה עצמו.
ניסן סלומינסקי: עד 27 בחודש הזה יהיה פתרון סופי והעסק הזה יוצא לדרך, נקודה.
ניסן סלומינסקי: זו התחייבות חלוטה ומוחלטת.
אראל מרגלית: של מי ההתחייבות?
ניסן סלומינסקי: ראש הממשלה.
ניסן סלומינסקי: ולאור זה אנחנו נעלה היום לדיון - - -
יעקב ליצמן: אראל, נרגעת כששמעת שזה ראש הממשלה?
ניסן סלומינסקי: לא, לא, זו הבטחה חלוטה, ואני מניח שהיא תמומש.
ראובן ריבלין: מי שמטפל בזה זה מנכ"ל משרד ראש הממשלה.
יעקב ליצמן: זה יותר רציני.
ניסן סלומינסקי: לאור זה, הסיכום היה שאנחנו נעלה היום לדיון רק את הבקשה של ה-70 מיליון, שהיא פרופר משכורות.
ניסן סלומינסקי: ואחרי כן, אחרי שהכול יסתדר וכולי, אז הסיפור יהיה אחר.
ניסן סלומינסקי: אם כך, אני אעלה היום לאישור את בקשה מספר - - -
חמד עמאר: לפני שאתה מעלה אני רוצה לדבר.
ניסן סלומינסקי: לא, אני אתן לדבר, אני רק אומר מה אני אעלה לדיון.
ניסן סלומינסקי: אני אעלה את הבקשה ל-70 מיליון, שזה פרופר משכורות.
ניסן סלומינסקי: משכורות אוקטובר.
אראל מרגלית: מתי הם היו צריכים לקבל את המשכורות?
<איציק יהודה: ביום שישי האחרון, 8 בנובמבר.
ניסן סלומינסקי: העסקה כולה שלמה, פרט לוויכוח הזה, שיוכרע עד ה-27 בחודש.
ניסן סלומינסקי: אם זה יוכרע בוועדת שרים להפרטה – מה טוב; ואם לא – ראש הממשלה יקבל את ההחלטה.
ניסן סלומינסקי: אבל עד ה-27 בחודש העסק הזה יוצא לדרך.
ניסן סלומינסקי: הבקשה שלנו היא לאשר את ה-70 מיליון, כדי שיוכלו לשלם משכורות.
ניסן סלומינסקי: עכשיו כל אחד ידבר בקצרה.
<אבי פלדר: הגירעון של 270 מיליון שקל, שביקשנו מהאוצר להשלים, היה גירעון מובנה בתזרים החברה כתוצאה מכך שיש לחברה היום כמות גדולה מאוד של עובדים שאנחנו משלמים את משכורתם חודש בחודש.
<אבי פלדר: יש הסכמה בינינו לבין ההסתדרות וארגון העובדים ש-1,000 עובדים יפרשו מהחברה.
אראל מרגלית: 1,170.
<אבי פלדר: עלינו ל-1,170 עובדים - - -
יעקב ליצמן: ממתי ההסכם הזה?
<אבי פלדר: חבילת ההסכמים שעכשיו מדברים עליה כוללת בכלל חמישה הסכמים, ולא הסכם אחד.
<אבי פלדר: אחד זה נושא ההפרטה, השני זה מעבר לנגב, שבו הוחלט שעד 2020 תעש מפנה את השטח ברמת השרון ועוברת לנגב, השלישי זה פרישת 1,170 עובדים, כאשר יש הסכמה עם ארגון העובדים וההסתדרות לגבי המספר הזה.
<אבי פלדר: ורשת ביטחון לעוד מעל 1,000 עובדים נוספים.
<אבי פלדר: והסכם שכר.
<אבי פלדר: לעובדים בתעש אין הסכם שכר משנת 2007.
<אבי פלדר: כל הדברים האלה נסגרו, ויש הסכמים שמוכנים לחתימה.
<אבי פלדר: זאת אומרת, ביום שתהיה החלטת הפרטה, מיד אחרי זה אנחנו מתיישבים וחותמים על אותם הסכמים שהם הבסיס בעצם להחלטת ההפרטה.
<אבי פלדר: אני יכול להגיד שמעבר לזה, החברה, כגוף עסקי, עובדת בעשרות מדינות בעולם.
<אבי פלדר: השנה הכנסנו הזמנות במעל 500 מיליון דולר.
<אבי פלדר: תקציב הביטחון בישראל הוא כרגע נמוך, ומשרד הביטחון הוציא לנו הזמנות רק ב-140 מיליון שקל.
<אבי פלדר: זאת אומרת, השנה נכנסו בערך 5% מההזמנות שנכנסו לתעש רק במדינת ישראל, כתוצאה מהמשבר בתקציב הביטחון.
ראובן ריבלין: וזה יכול להיות עוד פחות.
אראל מרגלית: אתה יכול להגיד איזה סוג של הזמנות, איזה סוג של דברים?
<אבי פלדר: בתעש יש היום סל מוצרים שהוא החדשני ביותר שקיים היום, החל מהשבחות טנקים ורק"ם שאנחנו עושים בכל העולם, המשך ברקטות ארטילריות מטווחים של 20 עד 150 ק"מ בדיוק של מטרים בודדים, תחמושת מדויקת ולא סטטיסטית, ועוד.
<אבי פלדר: בוא נאמר ככה, כשאתה מסתכל היום על הקיצוץ בתקציבי הביטחון בעולם, דווקא אנחנו גילינו השנה פריחה, הגענו מוכנים למשבר העסקי.
<אבי פלדר: אני חושב שתעש זו חברה עסקית בריאה וטובה, ואם תורידו את המשקולות מתעש תראו חברה שמי שיקנה אותה יעשה הרבה מאוד כסף.
אראל מרגלית: כמה מכירות היו השנה, כמה הוצאות, ומה היה הרווח?
<אבי פלדר: אין רווח.
<אבי פלדר: אנחנו נכנסים עם גירעון מובנה בתזרים וגם ברווח-הפסד, כתוצאה מתעסוקה של 1,000 עובדים.
<אבי פלדר: 1,000 עובדים – בגירעון התזרימי זה 250 מיליון שקל.
<אבי פלדר: כשאתה נמצא בגירעון תזרימי זה משפיע עליך בייצור השוטף, אתה פחות יעיל.
<אבי פלדר: וכתוצאה מזה - - -
זבולון כלפה: איך הגעת למצב שיש לך 1,000 עובדים מיותרים?
<אבי פלדר: אני רק אשלים את הנקודה הזאת.
<אבי פלדר: אנחנו נמצאים בגירעון מובנה כתוצאה מהחזקת 1,000 עובדים.
<אבי פלדר: תעש זה לא חברה רגילה, כי יש הסכמים שנגררו מהזמן שתעש עוד הייתה יחידת סמך.
<אבי פלדר: והגרירה הזו מחייבת לעשות אחת לכמה שנים - - -
עליזה לביא: מתי חל השינוי?
<אבי פלדר: בנובמבר 1990.
עליזה לביא: ואנחנו מדברים על זה מאז?
<אבי פלדר: אנחנו מדברים על הנושא הזה מאז.
ניסן סלומינסקי: אמרתי לך שזה 15 שנה.
עליזה לביא: 1990 זה לא 15 שנה.
ראובן ריבלין: 23 שנה.
ניסן סלומינסקי: 23 שנה, אבל הבעיות התחילו אחר כך.
<אבי פלדר: מה שקרה זה שתעש לקחה על עצמה את כל המחויבויות כלפי הפנסיונרים.
<אבי פלדר: תעש שילמה מיליארדי שקלים לפנסיונרים.
<אבי פלדר: הבור שנוצר בתעש לא נוצר כתוצאה מפעילות שוטפת, אלא מזה שהכריחו את תעש לקחת את הפנסיונרים על הגב שלה, דבר שלא קיים בשום חברה.
<אבי פלדר: בנוסף, תנאי ההעסקה של העובדים ותנאי הפרישה נקבעו על ידי המדינה טרם מעבר העובדים לחברה ממשלתית, כלומר, אנחנו בעניין הזה כמעט היינו שקופים בתהליך.
עליזה לביא: באיזה גיל יוצאים אצלכם לפנסיות?
<אבי פלדר: הגיל הנורמלי הוא 67, אבל אנחנו מדברים על פנסיות מוקדמות.
עליזה לביא: אני שאלתי מתי אצלכם יוצאים לפנסיות.
<אבי פלדר: כרגע לא יוצאים לפנסיות.
<אבי פלדר: אבל ברגע שיהיה סיכום, יפרשו עובדים שהם טרם גיל הפנסיה.
עליזה לביא: אל תעוות לי את השאלה.
עליזה לביא: שאלתי מתי אנשים יוצאים אצלכם לפנסיה.
<אבי פלדר: אני מסביר.
<אבי פלדר: כרגע אנשים יוצאים לפנסיה בגיל 67 בלבד, ובהסכם הזה יש פנסיה מוקדמת.
חמד עמאר: באיזה גיל?
<אבי פלדר: החל מ-55, 60 וכולי.
<אבי פלדר: אלה אנשים שעבדו בחברה 35 ו-40 שנה, אבל יש שינויים גדולים מאוד בחברה, החברה עברה כברת דרך ענקית, ובכל חברה רגילה מקובל ש-3% עד 5% מהעובדים נכנסים ויוצאים.
שמעון סולומון: זה חלק מתכנית הבראה?
<אבי פלדר: כן, זה חלק מתכנית ההבראה.
<אבי פלדר: בכל חברה מקובל שבין 3% ל-5% מהאנשים יוצאים, ולעומת זאת אנחנו רק קולטים אנשים היום.
<אבי פלדר: הרבה אנשים צעירים נקלטים בחברה, באזור 100 עובדים צעירים בשנה, בכל המקצועות הטכנולוגיים הכי מתקדמים היום, ומצד שני, אנחנו לא יכולים להוציא עובדים אחרים.
<אבי פלדר: למה?
<אבי פלדר: כי אותם הסכמים לא מאפשרים לעשות את זה.
<אבי פלדר: ולכן אחת לכמה שנים אנחנו צריכים...
<אבי פלדר: אני קורא לזה מבצע של פרישת עובדים, שזה מגיע בייסורים קשים – שלא כמו בכל חברה עסקית רגילה.
<אבי פלדר: אם היינו יכולים לעבוד כמו כל חברה עסקית רגילה, לא היינו יושבים פה.
<אבי פלדר: אנחנו עובדים בחו"ל ובארץ כמו חברה עסקית, אבל המטלות שיש לנו על הגב זה כמו חברה שרצה מרתון עם משקולות על הרגליים.
<אבי פלדר: ולכן את הנושא הזה אנחנו צריכים לפתור, והפתרון יהיה באמצעות הנושא של הפרטה.
<אבי פלדר: נשאלתי שאלה לגבי ה-1,000 עובדים.
<אבי פלדר: ה-1,000 עובדים האלה, כתוצאה משינוי בטכנולוגיות, יש את הפרישה שלהם.
<אבי פלדר: זה לא שאנחנו לא היינו צריכים אותם – אלה אנשים שעבדו קשה לאורך הרבה מאוד שנים, אבל מה לעשות, טכנולוגיות השתנו, דברים משתנים.
<אבי פלדר: היום למשל כבר לא ממלאים ידנית אבקת שריפה בפגזים אלא יש מכונות משוכללות.
<אבי פלדר: עברנו לטכנולוגיות חדשות, שדורשות התמחויות שונות, ולכן יש את בעיה הזאת.
<אבי פלדר: אבל אלה עובדים שנתנו את דמם למדינה הזאת.
ניסן סלומינסקי: בתעש, מעבר לרגיל, יש גם דברים חסויים שהם ברמה מאוד גבוהה.
<אבי פלדר: יש הרבה דברים חסויים.
<מאיר שמרה: אני לא רוצה להיכנס עוד פעם לוויכוח של איך הצרות של תעש התחילו, אני לא בטוח שזה רלוונטי.
<מאיר שמרה: אני רק אדגיש את מה שחשוב בהקשר שלי: הבקשה להזרמה כרגע.
<מאיר שמרה: אני מזכיר שבישיבה הקודמת, כאשר הייתה אמורה להיות ישיבת ועדת שרים ב-15 באוקטובר, כבר אז ציינו שאנחנו נבוא לפה עם פנייה נוספת של עוד 170 מיליון שקל עד סוף השנה, וזה מכיוון שהחלטת ההפרטה עצמה היא לא מטה קסמים שפותר את הבעיה, אלא היא רק תחילת התכנית.
<מאיר שמרה: מרגע שאנחנו מקבלים אותה אנחנו מקימים חברה שנקראת "תעש מערכות", שזו פרוצדורה לא פשוטה.
<מאיר שמרה: אנחנו עושים שם גם סקרי קרקע ו... יש שם מורכבות מפה ועד הודעה חדשה.
<מאיר שמרה: אנחנו צופים שמרגע קבלת ההחלטה תעבור שנה לפחות, ובתוך השנה הזאת, על פי הפרמטרים שאבי ציין, נעשה בין היתר גם תכנית הבראה מוסכמת, כאשר הכול כבר נמצא על המדף לפני חתימה.
<מאיר שמרה: רצינו להגיד לכם שאנחנו מתכוונים לבוא אז עם 170.
<מאיר שמרה: מן הסתם, גם ב-2014 החברה הזאת צריכה להתקיים כעסק חי, אנחנו רוצים למכור אותה כעסק חי, ואם היינו רוצים לעשות אחרת אז היינו עושים אחרת, אבל עובדה שאנחנו לא עושים אחרת.
<מאיר שמרה: ולכן - - -
ראובן ריבלין: מי שיקנה את העסק החי, הוא הרי לא יתייחס לחובות העבר, זה ברור לכולנו פה, לא צריך להשלות פה - - -
ניסן סלומינסקי: לא, לא, המדינה כבר קיבלה על עצמה את ההלוואות - - -
ראובן ריבלין: עסק חי ובלי חובות העבר.
ניסן סלומינסקי: יש הלוואות שתעש חייבת למדינה בסדר גודל של יותר משני מיליארד - - -
יעקב ליצמן: אז יכלו להביא - - -
ניסן סלומינסקי: רבותיי, בבקשה, רק שנייה, רגע... יש יותר משני מיליארד שתעש חייבת למדינה, ובוודאי שלצורך הפרטה המדינה תצטרך לספוג את הדברים האלה.
יעקב ליצמן: האם רשמו את זה כהלוואה בגלל שלא רוצים לתת את זה לחברות אחרות?
<מאיר שמרה: אם יורשה לי, אני אסביר את ההסבר הקצר, ואז אשיב לשאלות.
<מאיר שמרה: מבחינת משרד האוצר, אנחנו התכוונו ממילא להגיע לפה, אין פה שום חדש.
<מאיר שמרה: למה ההחלטה התעכבה?
<מאיר שמרה: אם היו"ר רוצה אני אסביר בדיוק את הסיבות והמניעים.
אראל מרגלית: למה אתם לא גומרים את זה?
<מאיר שמרה: ב-15 לאוקטובר ההחלטה שרשות החברות מרכזת אותה והרבה גורמים אחרים עוזרים לנו לתכלל אותה – היא הייתה מוכנה, הייתה מוסכמת על כל הגורמים, לרבות החברה וארגוני העובדים, ההסתדרות, משרד הביטחון, האוצר, המועצה לביטחון לאומי, הראל לוקר, וכל מי שצריך להיות בסיפור הזה.
<מאיר שמרה: סמוך לכך, כמה ימים לפני כן, התגלעה מחלוקת: הייתה החלטת ממשלה ב-2012 שאומרת שעם קבלת ההחלטה, 700 מיליון שקל יעברו לתקציב משרד הביטחון; אבל משרד האוצר אומר, ובצדק, שמאז הוא הזרים הרבה יותר מה-700 וזה כבר לא רלוונטי יותר, כי ההחלטה התעכבה ומאז הזרמנו כספים - - -
אראל מרגלית: אבל אז זה היה אמור להיגמר, נכון?
<מאיר שמרה: אמור.
<מאיר שמרה: אנחנו כבר ארבע שנים בוויכוחים האלה - - -
ניסן סלומינסקי: היה ויכוח על המחויבות של משרד הביטחון לרכוש מתעש.
ניסן סלומינסקי: כל פעם הייתה בעיה שנפתרה ואז צץ משהו אחר.
<מאיר שמרה: משרד הביטחון אמר שבהינתן שאין לו את ה-700, הוא לא יודע לקיים את ההתחייבות שלו לבצע הזמנות חמש-שנתיות, שהן חלק מההחלטה ולגישתנו הן חייבות להיות חלק מההחלטה אחרת אין תוחלת עסקים לתעש.
<מאיר שמרה: ומכיוון שכך, מכיוון ששני הצדדים לא הגיעו להחלטה, הדבר הזה נדחה.
<מאיר שמרה: במוצאי שבת התקיימה פגישה מרובעת אצל עמידרור, יחד עם אמיר לוי, הראל לוקר ודן הראל, וסוכם מתווה של הידברות כדי לפתור את המחלוקת ובדרך הזאת גם לקבל הסכמה של משרד הביטחון לקחת אחריות על דברים שחשוב לנו שיקרו, כמו מעבר לנגב וכדומה.
<מאיר שמרה: אנחנו רוצים שיהיה גורם שיודע לעשות את הדברים האלה ויהיה האבא והאימא של התהליך הזה.
<מאיר שמרה: ציינת את השיחה שלך אתמול עם לוקר.
<מאיר שמרה: יש הסמכה שעד תאריך גג מסוים הדבר הזה יצטרך להיות מוכרע.
<מאיר שמרה: אין סיבה שזה לא יהיה מוכרע, זה אקסוגני לתהליך, כי בתהליך הזה כבר הכול מוסכם ובאמת חבל שזה לא יקרה.
<מאיר שמרה: עדיין, אני אומר שאין קשר למשכורות של העובדים.
<מאיר שמרה: בלי קשר לשאלות כמה שוות הקרקעות ואיך ולמה, האנשים צריכים לקבל את שכרם.
<מאיר שמרה: כי תעש, לצערנו, לא תפסיק לדמם מחר עם קבלת ההחלטה, זה לא הוקוס פוקוס, יש פה תהליכים ארוכי טווח.
<מאיר שמרה: אני לא אתווכח עכשיו אם המצב הוא תולדה של שנות ה-80, ה-90 או לפני הספירה – זה המצב, נקודה, וצריך לטפל בו.
אראל מרגלית: כמה שוות הקרקעות?
<מאיר שמרה: קודם כול, גישתי כאזרח היא שהקרקעות לא שייכות לתעש, אבל בוא נשים את זה רגע בצד.
<מאיר שמרה: הן שוות לא מעט.
<מאיר שמרה: אני לא עשיתי הערכת שווי - - -
ראובן ריבלין: היה ויכוח כזה עם בזק, והוא הוכרע.
<מאיר שמרה: בזק זה משהו אחר.
ניסן סלומינסקי: אתמול הוויכוח היה בין 15 מיליארד ל-34 מיליארד.
<קריאה: הקרקעות היו שייכות לתעש.
<קריאה: הייתה מחלוקת.
<מאיר שמרה: הקרקעות לא שייכות לתעש.
<מאיר שמרה: ..
<מאיר שמרה: זו עדיין חברה ממשלתית במאה אחוז.
<מאיר שמרה: אבל כך או אחרת, הן שוות מיליארדים.
<מאיר שמרה: אם נעשה ממוצע זה יצא בערך 25 מיליארד.
אראל מרגלית: ולמה אתם לא בוחרים לקחת את הסכום הזה כנגד התקבולים או משהו כזה?
<מאיר שמרה: בסופו של יום, בתקציב המדינה יש הרבה מקורות הכנסה, ולא כולם קשורים לצד של ההוצאה.
<מאיר שמרה: כלומר, אין תמיד קשר בין ההכנסות להוצאות.
<מאיר שמרה: זה שהקרקעות של המדינה והמדינה רואה עוד 15 שנה תקבולים משיווק הקרקע, זה לא אומר ש...
ראובן ריבלין: אבל בהפרטה יכול להיות מצב שהקרקעות האלה יועברו ל - - - ?
ניסן סלומינסקי: לא, הן נשארות למדינה.
ניסן סלומינסקי: זה הסיפור.
ניסן סלומינסקי: רובי, זה שייך למדינה, זה בכלל לא במשא ומתן.
אראל מרגלית: אבל למה אתם מעכבים משכורות?
אראל מרגלית: למה אתם באים אלינו עכשיו ולא לפני שבוע?
מיכל בירן: פשוט מחזיקים את העובדים כבני ערובה של כל העניין הזה.
ראובן ריבלין: אנחנו עוד רגע נחלץ אותם כולנו.
ניסן סלומינסקי: רבותיי, בואו ניתן - - -
אראל מרגלית: לא, אבל עומדים פה 40 מיליארד שקל בערך, שכל אחד מאיתנו יודע איך לממן את זה, אבל את העובדים משאירים.
אראל מרגלית: .. אני לא מבין את האסטרטגיה.
ניסן סלומינסקי: אראל, שנייה, בוא ניתן למוזמנים שנמצאים פה לסיים את הסקירה הקצרה שלהם, ואז חברי הכנסת ידברו.
<מאיר שמרה: אני אישית חושב שהנושא של העובדים הוא חרב פיפיות.
<מאיר שמרה: לטעמי הוא אף פעם לא שירת את אלה שחשבו שהוא כלי במערכת הזאת, ואני מקווה שכולם במדינה חושבים ככה.
<מאיר שמרה: לצערי, הדברים האלה מעת לעת זורמים קצת לא נכון.
<מאיר שמרה: יכול להיות שהיינו צריכים להגיע לפה שבוע קודם.
<מאיר שמרה: אני אישית מצר על כך.
<מאיר שמרה: אבל כך או אחרת אנחנו פה עכשיו.
יעקב ליצמן: אני מציע שנצביע עכשיו ואחר כך כל אחד יגיד מה שיש לו.
<קריאות: כן, זה יחסוך זמן.
ניסן סלומינסקי: אז נעשה הצבעה ואחר כך נשמע.
חמד עמאר: אני מתנגד.
יצחק כהן: לי יש רק שאלה.
ניסן סלומינסקי: לא, אחר כך.
יצחק כהן: רק שאלה.
יצחק כהן: למה אתם מבקשים הלוואה?
<מאיר שמרה: רציתי לענות על זה לרובי.
<מאיר שמרה: אנחנו לכאורה – לכאורה – כשמדובר בהלוואה לא היינו חייבים להגיע לוועדת כספים.