GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מאיר שמרה: אבל מכיוון שאנחנו יודעים מראש שזו הלוואה רק בספרים, כי בפועל היא הלוואה שלא תוחזר, אז אנחנו יודעים שזו השקעה בהון מניות.
<מאיר שמרה: ולכן אנחנו באים מראש, כדי להסיר ספק.
<קריאה: איפה אפשר לקבל הלוואת שלא מוחזרות?
מיכל בירן: טייקונים וכספי הפנסיה שלנו.
ניסן סלומינסקי: חבר'ה, אני מקבל - - -
יצחק כהן: אז למה אתם לא מציינים את זה במסמך?
<מאיר שמרה: נכון.
ניסן סלומינסקי: רבותיי, אני מקבל את ההצעה שהוצעה פה.
ניסן סלומינסקי: ניתן לחמד לשאול, אחר כך נצביע, ואחר כך שאר הנציגים ידברו.
חמד עמאר: יש את החוק של ייצוג הולם לבני העדה הדרוזית בחברות ממשלתיות.
חמד עמאר: אני בדקתי כמה עובדים דרוזים יש בתעש, והתברר לי שזה אפס.
חמד עמאר: אני לא יודע למה מתוך 3,700 עובדים אתם לא יכולים להחזיק עובד דרוזי אחד.
חמד עמאר: אמנם יש דברים סודיים שעושים שם, אבל הדרוזים - - -
<איציק יהודה: סליחה, סליחה, יש לנו עובדים דרוזים.
חמד עמאר: כמה עובדים דרוזים יש לך?
<איציק יהודה: קודם כול, יש לנו 3,400 עובדים ולא 3,700.
<איציק יהודה: יש לנו לפחות 35 עובדים היום - - -
חמד עמאר: לפי הנתונים שיש לי, יש שישה עובדים - - -
<איציק יהודה: ממש לא.
<אבי פלדר: אנשי אבטחה הם עובדי תעש, בפירוש.
<אבי פלדר: כך אני רואה אותם.
<אבי פלדר: אנחנו משלמים להם משכורת.
<איציק יהודה: כן, הם עובדי תעש, יש להם הסכם עם ה - - -
ניסן סלומינסקי: חבר'ה, די, אתם רואים מה אתם עושים?
חמד עמאר: אני יכול לקבל את הרשימה?
חמד עמאר: אני מקבל עדכון אחד בשנה.
חמד עמאר: בעדכון שקיבלתי יש שישה עובדים.
<אבי פלדר: בצפון.
חמד עמאר: לא, לא שם.
חמד עמאר: בתעש אומרים שיש שישה עובדים של תעש - - -
<אבי פלדר: - - -
חמד עמאר: אל תתווכח איתי, תביא לי את הרשימה.
ניסן סלומינסקי: בסדר, הוא יביא לך את הרשימה.
חמד עמאר: לכן אני אומר שלא יכול להיות מצב כזה שכשאני בודק את ההעסקה של העובדים בחברות ממשלתיות.
חמד עמאר: .. יש חברה אחת של 12,000 עובדים ואין לה אפילו עובד אחד.
חמד עמאר: אפילו לא אחד.
חמד עמאר: אני מדבר על התעשייה האווירית, 12,000 עובדים.
חמד עמאר: היום יכול להיות טייס דרוזי, אבל הוא לא יכול לעבוד בחברה?
חמד עמאר: יכול להיות מח"ט גולני אבל לא יכול להיות עובד?
חמד עמאר: אני מבקש דיון בנושא הזה, אנחנו רוצים לקיים דיון על ההעסקה של הדרוזים בחברות ממשלתיות.
חמד עמאר: אני אצביע בעד, כי אני רוצה שהעובדים יקבלו את המשכורות.
חמד עמאר: חברי הכנסת שאלו למה אנחנו מחכים עד עכשיו, למה שהעובדים לא יקבלו בזמן את המשכורות שלהם.
חמד עמאר: אבל אני מבקש מהמנכ"ל שייקח את זה בחשבון, ואני מבקש בישיבה הבאה את הרשימה, לא של עובדי קבלן אלא רשימה של עובדים שמקבלים משכורת מתעש ועתידים לקבל פנסיה מתעש.
אראל מרגלית: זו הערה חשובה.
ניסן סלומינסקי: רבותיי, לפני שניתן לאחרים לדבר, נעשה את ההצבעה.
ניסן סלומינסקי: זה אמנם נראה משונה אבל אנחנו מצביעים קודם כי אנחנו רוצים שהעובדים יקבלו משכורת.
ראובן ריבלין: אנחנו מצביעים בגלל המטרה של הכסף זה.
ניסן סלומינסקי: אחר כך נמשיך לשמוע את הדברים.
ניסן סלומינסקי: מי בעד לאשר את העמדת ההלוואה לתעש, חברת התעשייה הצבאית בישראל, בשווי של 70 מיליון שקל לצורך משכורות בלבד?
ניסן סלומינסקי: הצבעה בעד אישור ההלוואה – פה אחד ההלוואה אושרה פה אחד.
ניסן סלומינסקי: רצינו בזה להביע את עמדתה של ועדת הכספים שמשכורות זה דיני נפשות, ולכן בלי קשר להמשך הדיון, אנחנו נותנים את זה עכשיו.
ניסן סלומינסקי: משרד הביטחון?
<צחי מלאך: אנחנו בעד לאשר את ההלוואה הזאת, על מנת למצות את הדיונים שיהיו עד ל-27 בחודש.
<צחי מלאך: ואם לא נגיע להסכמה, נכבד כל החלטה של ראש הממשלה.
מיכל בירן: אתה בכל זאת יכול להוסיף איך הגענו למצב שאתם משתמשים בעובדים כבני ערובה?
<צחי מלאך: אנחנו לא משתמשים בעובדים כבני ערובה.
<צחי מלאך: כל מה שתואר פה הוא נכון, לא היה פה משהו שמישהו עשה בכוונה.
<צחי מלאך: אנחנו מקווים להגיע לפתרון.
אראל מרגלית: הם פשוט לא גומרים את העסקה.
אראל מרגלית: הם כבר חמש פעמים החליטו לגמור את העסקה, אבל הם לא גומרים את העסקה.
ניסן סלומינסקי: כבר אמרתי בהקדמה שאני עצרתי את זה לשבוע, כדי שיגמרו את העסקה.
ניסן סלומינסקי: אמרתי: לא גומרים את העסקה – לא עולה.
ניסן סלומינסקי: יש התחייבות של ראש הממשלה שהעסקה נגמרת, ואכן זה עולה עכשיו.
מיכל בירן: אז אתה החזקת את - - - ?
ניסן סלומינסקי: אבל אמרתי להם שאם הם לא - - -
מיכל בירן: לא נורא, כי בשבוע הזה הילדים שלהם לא היו צריכים לאכול - - -
ניסן סלומינסקי: לא, זה לא שבוע.
ניסן סלומינסקי: לי אמרו שהמשכורות האלה צריכות להיות משולמות ביום שלישי.
ניסן סלומינסקי: ככה האוצר אמר לי.
ניסן סלומינסקי: אבל אני אמרתי שאם למשרד הביטחון ולאוצר לא אכפת והם לא גומרים את העניין, אז גם לנו לא אכפת.
מיכל בירן: לנו כן אכפת.
ניסן סלומינסקי: אכפת, עובדה שאישרנו את זה.
ניסן סלומינסקי: אבל הם צריכים לגמור את זה, כדי שלא יהיה מצב כמו ארבע שנים אחורה - - -
ראובן ריבלין: בחודש הבא יהיה אותו דבר אם הם לא יגמרו.
ניסן סלומינסקי: אין "לא ייגמר".
ניסן סלומינסקי: ייגמר.
ניסן סלומינסקי: אם לא ייגמר – לא יהיה.
ניסן סלומינסקי: התחייבות כזו – אני לא מדמיין לעצמי אפילו שהיא לא תמומש.
<איציק יהודה: בשביל לא לשעמם, אני לא אתחיל בהיסטוריה של שנת 1990, אבל אני אתחיל בשנת 2002, שזה בסך הכול 12 שנה מהיום.
<איציק יהודה: החליטו לעשות תכנית הבראה לתעשייה הצבאית.
<איציק יהודה: בתכנית ההבראה הזאת אמרו "בואו נסדר את החברה, נוציא אנשים לגמלאות, נוציא לפרישה מוקדמת, העובדים יוותרו על שכרם" – הם ויתרו על 11% משכרם למשך ארבע שנים – "ולא יהיו קידומים בחברה – והחברה תבריא ותפרח".
<איציק יהודה: בשנת 2005 החליטו שהתכנית נכשלה.
<איציק יהודה: העובדים תרמו את כספם, סדר גודל של 400 מיליון שקל, אבל התכנית נכשלה, ואין מה לעשות אלא ללכת להפרטה.
<איציק יהודה: ובאוגוסט 2005 ממשלת ישראל החליטה להפריט את התעשייה הצבאית בחלקים.
<איציק יהודה: אני, כיושב-ראש ארגון, התנגדתי להפרטה, ואני מתנגד לה גם היום מבחינה אידיאולוגית.
<איציק יהודה: אמנם אתם רואים בעיתונים שאני רוצה לגמור את ההפרטה, אבל אני מתנגד לה.
<איציק יהודה: אבל בלית ברירה, במשך כל שנות הסבל, והטעויות של משרד הביטחון, והטעויות של משרד האוצר, שלא משלמים שכר לעובדים והעובדים לא מקבלים את ההסכמים של המגזר הציבורי, לא ב-2008 ולא ב-2011, למרות שכל המשק מקבל את זה ובטח שגם המשרדים הממשלתיים...
<איציק יהודה: חודש בחודש, במשך שנים, אנחנו, כמו עניים בפתח, עומדים בפני ועדות כספים, בפני שרים, בפני חברי כנסת, בפני מפלגות, בפני כל הציבור, כדי לשלם את השכר של העובדים שעובדים.
<איציק יהודה: וכל העובדים עובדים.
<איציק יהודה: נשאלה פה שאלה באיזה גילאים יוצאים עובדים.
<איציק יהודה: חברת הכנסת, גם מי שיוצא בגיל 55 – האנשים האלה עבדו 30 שנה עם חומרים כימיים, עם פצעים על הידיים.
<איציק יהודה: חשוב לבדוק פעם את מקרי הסרטן שהיו לנו בתעשייה הצבאית, בתקופות האחרונות, כאשר ישנם כבר כל אמצעי הבטיחות.
<איציק יהודה: אלו אותם עובדים שצריכים לצאת לפרישה.
<איציק יהודה: נלחמנו נגד ההפרטה.
<איציק יהודה: ניסינו להבריא את החברה בכל האמצעים.
<איציק יהודה: אני, כיושב-ראש הארגון, הסכמתי לעשות איחוד בין מפעלים כדי לצמצם את העלויות.
<איציק יהודה: אבל, קחו בחשבון שבשנים האחרונות לא פרש עובד אחד – כולם פורשים בגיל 67.
<איציק יהודה: ועובד עייף, שעובד עם אותם חומרים שאני אומר, התועלת שלו יורדת.
<איציק יהודה: אבל העלות שלו נשארת אותו הדבר.
<איציק יהודה: ולכן נכנסנו לבור עמוק יותר.
<איציק יהודה: כאשר אני ראיתי שהאופציה היא לפרק את החברה ולמכור אותה בחתיכות, כאשר ראיתי שאין לנו אפשרות להבריא יותר, הסכמתי לשכנע את 3,400 העובדים שאני מוכן ללכת להפרטה ולעשות הנפקת מניות ביחד עם הממשלה.
<איציק יהודה: כך התחיל התהליך.
<איציק יהודה: ואכן, אמרו 25% הנפקת מניות.
אראל מרגלית: מתי זה היה?
<איציק יהודה: זה היה לפני שנתיים וחצי בדיוק.
<אבי פלדר: זה היה לפני חמש שנים.
<אבי פלדר: אנחנו באנו לרשות החברות עם הצעה.
<אבי פלדר: חמש שנים.
<איציק יהודה: אבי, בתאריכים אני זוכר יותר טוב ממך.
<איציק יהודה: דורון כהן אמר שאי אפשר להנפיק את החברה הזאת.
<איציק יהודה: שלא יכולים להנפיק חברה.
<איציק יהודה: הוא נתן את הסיבות הכלכליות שלו.
<איציק יהודה: אנחנו היינו מוכנים ללכת לסופו של תהליך.
<איציק יהודה: ועוד פעם, בדרכי שכנוע.
<איציק יהודה: הרי קשה לשכנע עובדים – עובדים אוהבים את הבית הממשלתי, אני גלוי ואמיתי, בבית הממשלתי המשכורת תמיד בטוחה.
<איציק יהודה: אמנם זה לא ככה, אבל זה נמצא עדיין אצלנו בראש.
<איציק יהודה: ואז אמרו "ל-51% מניות אתם מסכימים?".
<איציק יהודה: אנחנו מסכימים.
<איציק יהודה: ואז: "הפרטה מלאה, אתם מסכימים?".
<איציק יהודה: ובחודשים שאני מדבר אתכם אין משכורת או יש עיכובים במשכורת.
<איציק יהודה: ו-60% מהאוכלוסייה מרוויחים 6,000 שקל, שזו בושה וכלימה לממשלת ישראל.
<איציק יהודה: אחרי 30 ו-35 שנה.
<איציק יהודה: בייחוד עובדי הייצור.
<איציק יהודה: אלה האוכלוסיות, ויש לי את התלושים, והבאתי אותם למספר ועדות כדי שיראו בעיניים.
ראובן ריבלין: עובדי ייצור?
חמד עמאר: 6,000 שקל?
<איציק יהודה: כן.
<איציק יהודה: אחרי 35 שנה.
ראובן ריבלין: זה עוד יותר גרוע.
ראובן ריבלין: אדם שעובד כל כך הרבה שנים מקבל משכורת של 6,000 שקל?
ראובן ריבלין: והוא גם עובד ייצור?
ראובן ריבלין: משונה בעיניי ביותר.
ניסן סלומינסקי: איציק, תמשיך.
<איציק יהודה: המשכנו את התהליך והגענו למצב שבו אמרו "אוקיי, אתם תהיו מוכנים להפריט את כל תעש ביחד?".
<איציק יהודה: אמרנו "הולכים על זה".
<איציק יהודה: בלית ברירה הולכים על זה, כדי להבריא את תעש.
<איציק יהודה: העובדים העייפים, ככה אני קורא להם, לא המיותרים – העייפים, הפצועים, הם יפרשו - - -
חמד עמאר: אתה רוצה לשלוח מישהו לפנסיה עם 6,000 שקל אחרי 35 שנה?
<איציק יהודה: סליחה, איזה ברירה יש לי?
<איציק יהודה: עם 6,000 שקל?
<איציק יהודה: עם 4,000 שקל.
<איציק יהודה: הוא מרוויח 6,000, אבל יוצא לפנסיה עם 4,000.
<איציק יהודה: זה הפנסיות שידברו עליהן תכף בעיתונים.
עליזה לביא: תגיד, מה הפער בין משכורת של מנכ"ל אצלכם לבין משכורת של...? אני לא מצליחה להבין לאן הולכות כל המשכורות האלה.
<איציק יהודה: סליחה, משכורות מנכ"לים זה לפי...
עליזה לביא: אני רוצה להבין את הפער.
עליזה לביא: מה אחוז הפער בין משכורת מנכ"ל למשכורת של הפועל שהרגע דיברת עליו?
<איציק יהודה: משכורות המנכ"ל גלויות במשק, הן בסדר גודל, אם אני לא טועה, של 45,000 שקל היום.
<איציק יהודה: את יכולה לעשות את החשבון.
<מאיר שמרה: אם אתם רוצים שאני אעזור לכם בנתונים אובייקטיביים – אני פה.
חמד עמאר: עכשיו אני שמעתי שהעובדים האלה עולים בערך 250 מיליון שקל בשנה.
חמד עמאר: אני שומע עכשיו 6,000 שקל – זה שישה מיליון שקל.
עליזה לביא: אתה בטוח שעכשיו אתה רוצה שהדרוזים יבואו לעבוד?
<איציק יהודה: רבותיי, הנתונים - - -
ניסן סלומינסקי: רבותיי, רגע - - -
<מאיר שמרה: השכר הממוצע של עובדי תעש הוא 14.5 אלף שקל.
עליזה לביא: אז איך אנחנו מדברים על המשכורות האלה?
<איציק יהודה: תנו לי לגמור לדבר.
ניסן סלומינסקי: רבותיי, תנו לאיציק לדבר.
<איציק יהודה: אני רוצה להבהיר פעם אחת ולתמיד, שכל המדינה תדע - - -
עליזה לביא: איך עומד הממוצע - - -
עליזה לביא: אז איך זה מסביר את הפער?
<איציק יהודה: אני דיברתי על 60% מהאוכלוסייה.
<מאיר שמרה: אני לא רוצה עכשיו לצייר את העובדים כמסכנים או לא...
<מאיר שמרה: אנחנו מדברים על תכנית הבראה שבה אף אחד לא יקבל 6,000 שקל.
<מאיר שמרה: מדובר פה על משכורת אחרונה, דהיינו, העובדים שיצאו לפנסיה מוקדמת, ולא רק מוקדמת, יזכו לתנאים הולמים, בלשון המעטה.
<מאיר שמרה: אז בואו לא נהפוך את הדברים ל...
<איציק יהודה: מאיר, עם כל התוספת, יש לנו עדיין הרבה מאוד עובדים - - -
עליזה לביא: אני לא מבינה, כל הנתונים שהוא נותן לנו זה כדי להציג איזשהו מיצג לקראת הפנסיה?
<מאיר שמרה: אני לא יודע.
<מאיר שמרה: אני יודע את הנתונים כגורם אובייקטיבי מהאוצר, מרשות החברות.
<מאיר שמרה: אני מטפל בחברה הזאת, אני מכיר את הנתונים.
<מאיר שמרה: אם זמירה ואבי רוצים לסתור אותי – הם פה.
<מאיר שמרה: ואתם כבר הצבעתם, כך שאני לא מחפש ליצור אהדה, אלא רק כדי לשים את הדברים על דיוקם.
<איציק יהודה: - - -
עליזה לביא: ניסן, אז למה זה נועד?
ניסן סלומינסקי: רק שנייה, תנו לו לסיים את הדברים, ואז מי שירצה ישאל.
<איציק יהודה: פעם אחת שהדברים יבואו בצורה ברורה.
<איציק יהודה: אני ממשיך.
<איציק יהודה: ולכן הסמכנו לתהליך של להוציא 1,170 עובדים.
<איציק יהודה: אגב, חלקם בכפייה, שלא תחשבו שזה תהליך קל.
<איציק יהודה: אבל אני רוצה להגיד לכם שהתעשייה הצבאית תישאר עם 50% מהעובדים שלה.
<איציק יהודה: מדוע?
<איציק יהודה: כי תוך כדי משא ומתן, כאשר גמרנו הכול, משרד הביטחון, שתי יחידות מסוימות, שהן חשובות למדינה, הוא החליט שהוא לא רוצה שהן יהיו בידיים פרטיות.
<איציק יהודה: המספר היה בהתחלה 25 עובדים, הוא גדל ל-90 עובדים – זה היה משא ומתן – והוא גדל עוד והגיע למצב שהיום 380 עובדים בנוסף ל-1,1170 יעזבו את תעש, ותוקם יחידת סמך.
<איציק יהודה: כך אמרו לנו בהתחלה.
ראובן ריבלין: אבל חלק יפרשו וחלק יועסקו במקום אחר?
<איציק יהודה: כן, יחידת סמך.
<איציק יהודה: הסכמנו ליחידת סמך.
<איציק יהודה: עברו חודשיים, אנחנו עוד פעם בתהליך, וכבר היינו פה בוועדה, וגמרנו הכול.
<איציק יהודה: אבל פתאום באו אלינו, להסתדרות ונציגות העובדים, ואמרו לנו: לא, אנחנו לא מסכימים ליחידת סמך, אנחנו רוצים להקים חברה ממשלתית.
<איציק יהודה: היה קשה מאוד לשכנע את אותם עובדים ששכנעתי כבר ליחידת סמך, אבל שכנענו אותם, ויש עכשיו חברה ממשלתית.
<איציק יהודה: בחברה הממשלתית יהיו כ-380 עובדי תעש.
<איציק יהודה: תעש נטו - - -
ראובן ריבלין: כל העובדים שיעברו לחברה - -
ניסן סלומינסקי: לא, לא, רבותיי, תנו לו לסיים.
ראובן ריבלין: - - כולם גוררים את כל הזכויות שלהם?
<איציק יהודה: אמת ויציב.
<איציק יהודה: עם אותם הסכמים של תעש.
<איציק יהודה: אנחנו בתעש נישאר עם 1,500 עובדים.
<איציק יהודה: ואם לא תהיה קליטה, למרות כל תכניות ההבראה ולמרות כל ההפרטה הנחמדה, תעש תתמוטט.
<איציק יהודה: כי חייבת להיות גם קליטה.
<איציק יהודה: כשיוצאת מסה של עובדים, צריך לקלוט אחרים במקומם.
<איציק יהודה: אנחנו נמצאים בנקודת זמן שאנחנו גמרנו הכול.
<איציק יהודה: כל אגפי משרד האוצר וכל משרד הביטחון אמרו: העובדים בסדר גמור.
<איציק יהודה: אני שומע את זה כבר כמה חודשים, "אתם בסדר גמור, גמרתם את ההסכמים ואין שום בעיה איתכם".
<איציק יהודה: אבל העובדים שלי כל הזמן צועקים: עובד לא מקבל תוספת שכר 13 שנה.
<איציק יהודה: מישהו מכם מודע למה שאני מדבר?
<איציק יהודה: 13 שנה.
<איציק יהודה: ישנו פה המנכ"ל והסמנכ"לית לכספים.
<איציק יהודה: לא מקבלים תוספת שכר, כאשר המשק מקבל 5%, ועוד 7.25 או 6.25, ובינואר יקבל את התוספת של האחוז.
<איציק יהודה: וגם אין קידומים בדרגות.
<איציק יהודה: אין דבר כזה דרגות – לא טכנאי, לא מהנדס, לא פועל ולא אומן.
<איציק יהודה: אף אחד מהם לא מקבל תוספות שכר 13 שנה.
<איציק יהודה: והגענו לנקודה שעובדים אומרים לי: בואו נגמור כבר, בלתי אפשרי יותר לחיות ככה.
<איציק יהודה: אז אנחנו באנו, וסוף-סוף, ב-15 באוקטובר – ועדת שרים לענייני הפרטה.
<איציק יהודה: הדבר הנהדר הזה, הפרטה – שמישהו בסוף יקנה את תעש בנזיד עדשים.
<איציק יהודה: אבל ב-15 באוקטובר, יומיים או שלושה לפני זה, פתאום אומרים לנו שיש ויכוח בין משרד הביטחון למשרד האוצר – שלא נוגע ישירות להסכמים של העובדים – על 700 מיליון שקל.
<איציק יהודה: ואני יושב וחושב: רגע, כולם מדברים על הפרטה של ארבעה מיליארד שקל, ומאיר שמרה מזלזל באדמות רמת השרון, ששוות 40 מיליארד שקל – לפחות 40,000 יחידות דיור, כאשר יש כבר תכנית מתאר ל-23,000 יחידות דיור – אבל פה מדברים איתנו על 700 שבגללם ההפרטה תקועה והעובדים לא מקבלים שכר מיום שישי.
<איציק יהודה: מישהו פה לא יודע להפריד.
<איציק יהודה: הממשלה אימפוטנטית.
<איציק יהודה: זה בלתי הגיוני מה שקורה פה.
<איציק יהודה: איך יכול להיות שמישהו לא חושב...
<איציק יהודה: רק מהרווחים הכלואים, במקום להוריד לזה לזה ולזה, תגמרו עם ה-700 מיליון שקל האלה.
<איציק יהודה: איך יכולים להחזיק את המצב בצורה כזאת ולאף אחד לא אכפת?
<איציק יהודה: "ידונו ביניהם", "ישבו בשבוע הבא".
<איציק יהודה: ..
<איציק יהודה: כבוד היושב-ראש, אני מבטיח לך שהם לא יגמרו, הם יחכו להכרעה של ביבי.
ניסן סלומינסקי: לא חשוב, עד ה-27 העסק גמור.
ניסן סלומינסקי: אחרת.
ניסן סלומינסקי: .. לא רוצה להגיד אחרת.
ניסן סלומינסקי: לא יגיעו לזה.
<איציק יהודה: אחרת זה יכול להתעכב בגלל בעיה אחרת.
ניסן סלומינסקי: אני ישבתי אתמול עם כולם, כולל איתו.
ניסן סלומינסקי: אחרת לא הייתי...
ניסן סלומינסקי: זה השוט היחיד שהיה לי.
ראובן ריבלין: גם ה-700 מיליון שאתה מדבר עליהם, שאתה לא יודע בדיוק את הפרטים, גם הם יצטרכו להיות מוכרעים עד השבוע האחרון של דצמבר, אני אומר לך.
ראובן ריבלין: אני בכלל חושב שהדיון הזה צריך להתקיים בוועדה המשותפת - - -
ניסן סלומינסקי: עד ה-27 זה ייגמר.
ראובן ריבלין: - - - אם יהיה יושב-ראש של ועדת החוץ והביטחון.
ניסן סלומינסקי: אני מדבר על ההפרטה הזאת.
ראובן ריבלין: - - - יושב-ראש לוועדת החוץ והביטחון זו בעיה.
ראובן ריבלין: אתה היושב-ראש העמית.
ראובן ריבלין: אבל החוק שונה:
ראובן ריבלין: יושב-ראש הוועדה - - -
ניסן סלומינסקי: זה לא שהחוק שונה, זה בגלל בקשה ספציפית של יושב-ראש הוועדה הנוכחי, שמפני כבודו ויתרתי על הדבר.
ראובן ריבלין: אבל כרגע זה המצב.
<איציק יהודה: חבר הכנסת רובי, אני כבר לא מאמין שזה ייגמר.
<איציק יהודה: אני גם לא מאמין שב-27 זה ייגמר.
<איציק יהודה: אתה יודע למה?
<איציק יהודה: כי כבר אמרו לי "גמרנו" כבר 20,000 פעם.
ניסן סלומינסקי: איציק, תודה.
<איציק יהודה: שימו לב: אין עוד חברה ממשלתית במשק שמוכנה ללכת להפרטה בצורה שאנחנו רצינו – בניגוד לאידיאולוגיה שלנו.
<איציק יהודה: אנחנו רוצים לגמור, רוצים שתיגמר ההפרטה.
<איציק יהודה: אין כזה דבר, לא קיים כזה דבר.
<איציק יהודה: ולא יודעים להעריך את זה.
ניסן סלומינסקי: יודעים.
<איציק יהודה: לא יודעים להעריך את זה.
<איציק יהודה: כי אם החזיקו אותנו מיום שישי בלי כסף.
<איציק יהודה: מה זה בלי כסף?
<איציק יהודה: כל כך קשה היה למצוא את המשכורת?
<איציק יהודה: אז למה להחזיק את העובדים ככה?
<איציק יהודה: ומה אם מחר בבוקר, אחרי שיחליטו על ה-700 מיליון שקל, נחליט שאנחנו לא רוצים להפריט כי לא מתאים לנו?
<איציק יהודה: פעם אחת גם לנו לא מתאים.
<איציק יהודה: למה שאנחנו כל הזמן נתפוס את הכדורים ולא פעם אחת גם נזרוק אותם?
<איציק יהודה: כי אנחנו פראיירים.
ניסן סלומינסקי: טוב, אחרי שכולם דיברו, בואו נעשה את זה קצר.
ניסן סלומינסקי: רובי, ואחר כך אראל, חמד, שמעון ומיכל.
ניסן סלומינסקי: אבל תנסו לקצר.
ראובן ריבלין: אני אקצר מאוד.
ראובן ריבלין: אני ביקשתי שנצביע לפי שנאמר את דברינו משום שאני יודע באיזה נושא עדין אנחנו עוסקים.
ראובן ריבלין: וצריך לומר לחברת תעש, שהיא מתפארת עם ישראל, שימים חלפו ועברו מאז שהיה תעש בבית הכרם.
ראובן ריבלין: פעם תעש היה בתוך ערים, מהטעם הפשוט שבלי תעש לא היינו יכולים לקיים את ביטחוננו.
ראובן ריבלין: אבל דברים משתנים היום, וצריך להבין את זה.
ראובן ריבלין: והנושא של ההפרטה, שגם הוא בעיניי עדיין צריך עיון...
ראובן ריבלין: אבל כנראה שאין ברירה.
ראובן ריבלין: אני רוצה לומר לכם שבשנים הקרובות, לפחות כפי שאני רואה אותן, מלבד השינוי בשדה המערכה האמיתי, אני יודע שמשרד הביטחון יעמוד בלחצים גדולים ביותר מהמערכת האזרחית, שתדרוש קיצוצים, ומי שייפגע בראש ובראשונה, מלבד צה"ל, יהיו גם אתם.
ראובן ריבלין: ולכן אתם צריכים, בתעצומות נפש רבות, להשיג את הדבר שיהיה הכי טוב בשביל כל אותם עובדים, שאני אומר לכם שכל חייהם הוקדשו לתעש והיום הם נזרקים.
ראובן ריבלין: ולכן ביקשתי שנאשר את העניין הזה.
ראובן ריבלין: אבל הדברים הם לא פשוטים.
ראובן ריבלין: היום אנחנו לא יכולים לשמר דבר כמוזיאון.
ראובן ריבלין: ויכול להיות שבעתיד לבוא זה גם יהיה בתעשיות מתוחכמות אחרות.
ראובן ריבלין: אני יודע כמה אתם חשובים, אבל קחו בחשבון שלא צריך לעשות שום קושי כדי למצוא את הדרך שבה תאפשרו לתעש להמשיך באותן פעולות שהיא עתידה לעשות, מתוך ביטחון כלכלי מוחלט לעובדים שלה.
ראובן ריבלין: נדמה לי שכל הנושא הזה יבוא עוד פעם לשולחננו.
ראובן ריבלין: בהחלט יכול להיות מצב שבו אתם תחדשו את הבקשה שהגשתם היום גם בחודש דצמבר.
ראובן ריבלין: אני מציע למערכת החברות הממשלתיות לקחת בחשבון שבכל מה שקשור לעובדים, עד אשר יוכרע גורלם, אנחנו נהיה לטובת העובדים.
ראובן ריבלין: לא חשוב אם זה פטרון סוציאליסטי או איזה פשיסט ימני – אנחנו בעד העובדים.
ראובן ריבלין: כולנו.
ראובן ריבלין: כי העובדים הם לרוחב הלוח, הם שייכים לכולנו.
ראובן ריבלין: ולכן אני מציע לכולם לקחת את העניין בזהירות.
ראובן ריבלין: אני שמחתי לשמוע שגם לוקר נכנס לעניין, ואני מקווה שזה ייפתר.
אראל מרגלית: אני מסכים עם חברי רובי וגם שמח על זה שקודם כול הצבענו – אופוזיציה קואליציה, זה בכלל לא משנה.
אראל מרגלית: מה שיש פה זאת סאגה, ואתם הצגתם חלק מאוד קטן ממנה.
אראל מרגלית: קודם כול, צריך לתת תמיכה לעובדים.
אראל מרגלית: דבר שני, צריך להכיר בעבודה שאנשים עשו במשך שנים, וכמו שרובי אמר, החזיקו פה ביטחון של מדינה.
אראל מרגלית: אנשים היו בנויים עליהם.
אראל מרגלית: וצריך לתת תודה על זה.
אראל מרגלית: אני רוצה לומר משהו לגבי ההתנהלות הממשלתית עם החברות שלה.
אראל מרגלית: אנחנו רואים את זה בחברת החשמל ואנחנו רואים את זה פה.
אראל מרגלית: ברור שיש עניינים, אבל אי אפשר לקחת את החברות הממשלתיות, שלנו, ולנהל את התהליכים... וחלק מההחלטות הן החלטות קשות, לא פשוטות, ובחלק מהחברות אתם עושים דברים מדהימים.
אראל מרגלית: וברור שחלק מהחברה יעיל יותר וחלק יעיל פחות.
אראל מרגלית: אבל, חברת החשמל, בגלל שינוי מחירי הדלק, המדינה, אנחנו, החלטנו שאנחנו נכניס אותה.
אראל מרגלית: .. ויש ויכוח כזה או אחר לגבי עובדים... 70 מיליארד שקל גירעון.
אראל מרגלית: מאיר, אנחנו חייבים להפסיק להתנהל ככה.
אראל מרגלית: אתה מופקד על הנכס הזה בשם המדינה.
אראל מרגלית: אי-שם החליטו על איזושהי אסטרטגיה, גייסתם את העובדים לתוך הסיפור הזה, עשיתם את ההחלטות הקשות לגבי חלק מהדברים שמתאימים יותר ופחות, סיננתם דברים – מאה אחוז, אבל עכשיו תפעלו.
אראל מרגלית: כי אחרת משאירים אנשים.
אראל מרגלית: תראו מה קורה ב"הדסה": משאירים אנשים תלויים.
אראל מרגלית: גם אם רוצים לקבל החלטת הבראה קשה, גם אם רוצים לקבל החלטות קשות.
אראל מרגלית: זה מאוד לא פשוט, יש ויכוח, ובסופו של דבר מקבלים החלטות, אבל אז משאירים אנשים תלויים במשך חודשים בלי משכורות.
אראל מרגלית: גם היעילות שלהם, גם העתיד שלהם, החיים שלהם, חיי המשפחה שלהם – זה הולך לאיבוד.
אראל מרגלית: כי לא ברור מה קורה.
אראל מרגלית: ואנחנו מושכים אנשים ככה במשך כל כך הרבה שנים.
אראל מרגלית: אין ספק שיש מצוינות מדהימה בתוך החברה הזאת – תראו מה הם עשו השנה.
אראל מרגלית: גם אין ספק שיש לחברה הזאת נכסים אדירים, ואין ספק שהעובדים התגייסו כבר מזמן כדי לפתור את העניין.
אראל מרגלית: אז קחו את.
אראל מרגלית: .. אתם המקצוענים, אנחנו סומכים עליכם.
אראל מרגלית: ואנחנו מוכנים לעזור, אנחנו מוכנים להיכנס לחלק מהישיבות, אנחנו מוכנים לדבר עם האנשים באוצר – אבל תקבלו החלטות.
אראל מרגלית: קחו את האחריות.
אראל מרגלית: אני מבין שיש ויכוחים לגיטימיים בין משרד הביטחון לבין משרד האוצר, אבל בסופו של דבר את הוויכוח הזה אפשר לגמור.
אראל מרגלית: אז בוא נגמור אותו ונזוז הלאה.
ניסן סלומינסקי: חמד?
חמד עמאר: רק נושא אחד שהפריע לי: זה שהיו אמורים לקבל את המשכורות ביום שישי ואנחנו כבר ביום רביעי היום והם עוד לא קיבלו – אני יודע שאנשים בונים את החודש על המשכורת.
חמד עמאר: אז ברגע שאתה דוחה אותו כמעט בשבוע, בזמן שיכולנו לעשות את זה לפני – אני מקווה שלא נגיע עוד פעם לדבר כזה, אבל אם דבר כזה יקרה עוד פעם אני מבקש שלא יהיה מצב שהם יצטרכו לחכות שבוע ימים בשביל לקבל את המשכורות שלהם.
חמד עמאר: אני מקווה שלא נגיע לזה עוד פעם.
ניסן סלומינסקי: שמעון?
שמעון סולומון: האמת שכל הדברים נאמרו, אבל בדיונים מסוג כזה אני מרגיש שאלה דיונים עם אקדח על הרקה.
שמעון סולומון: הרי מדובר על משכורות, ואתה לא יכול לא לאשר את זה.
שמעון סולומון: אי אפשר לפעול אחרת.
שמעון סולומון: אבל כשאתה שומע את הדיונים, גם בפעם הקודמת וגם עכשיו, אתה רואה שמשהו חולה בהתנהלות, משהו מקולקל, הדברים לא מתנהלים נכון.
שמעון סולומון: אנחנו שמענו בדיון הקודם שיש עובדים שלא נחוצים אבל מכוח כל מיני הסכמים אסור לפטר אותם, והם נמצאים שם מבלי שהמערכת יכולה לעשות משהו.
שמעון סולומון: השאלה האם הוועדה יכולה, מעבר לטיפול הקוסמטי של לאשר ברגע האחרון, לעשות משהו שהוא מעבר לזה.
שמעון סולומון: אנחנו חברי כנסת, אתה יושב-ראש – האם אנחנו יכולים לקחת את זה לא רק בשעת משבר כשצריך לשלם משכורות.
שמעון סולומון: .. זה משהו שהוא לא בריא, לא נכון.
שמעון סולומון: יש פה הרבה חברי כנסת, אני לא רוצה שנתרגל להתנהלות הזאת.
שמעון סולומון: האם אנחנו יכולים לעשות מעבר לזה, כדי שבבעיה הזאת אנחנו נדחף לפתרון קבע?
שמעון סולומון: יש החלטות, אתה שומע, יש הרבה החלטות.
שמעון סולומון: אבל החלטות לא מתבצעות, החלטות משתנות, משתנים דברים.
שמעון סולומון: ולכן אני חושב ש - - -
ראובן ריבלין: אם שר האוצר או אחד מהשרים מוכנים שההכרעות שלהם יעברו אלינו, אתה צודק.
ניסן סלומינסקי: רובי, שנייה.
ראובן ריבלין: אני מדבר על ראש הממשלה - - -
ניסן סלומינסקי: רובי, חבר'ה - - -
ראובן ריבלין: אם ראש הממשלה מסכים שהשולחן הזה - - -
עליזה לביא: אנחנו רגילים ש - - -
ניסן סלומינסקי: רובי ועליזה, בבקשה תנו לשמעון לסיים.
ראובן ריבלין: - - - הוא אומר - - -
ניסן סלומינסקי: כן, שמעון.
שמעון סולומון: אני לא מדבר על שר כזה או אחר, אלא אני מדבר על כך שאנחנו לפעמים יכולים להיות יותר ממה שאנחנו.
שמעון סולומון: אנחנו יכולים להביע עמדה, יכולים לבוא ולהגיד את הדברים שאנחנו חושבים שצריכים להיות.
ראובן ריבלין: ואז כל הלוביסטים ישבו אצלך בבית.
שמעון סולומון: אני רוצה לדבר גם על הייצוג ההולם: יוצאי אתיופיה זה אותו סיפור.
חמד עמאר: יש לי את הטבלה שלך.
חמד עמאר: אצלך זה כמעט אפס, כמוני.
שמעון סולומון: ואנחנו מדברים על חברה ממשלתית.
שמעון סולומון: צריך להיות בריא, צריך להיות לאומי, לראות את הצרכים...
שמעון סולומון: הרי לא סתם החליטו על ייצוג הולם – יש מאחורי זה רציונל, תפיסת עולם חברתית-כלכלית.
שמעון סולומון: צריך לחשוב על כל הדברים האלה.
ניסן סלומינסקי: שמעון, לגבי הדברים שלך, אני אומר שוב שהישיבה הזאת מתקיימת כתוצאה מזה שאתמול ישבנו, דפקתי על השולחן, והגענו לסיכום עם ראש הממשלה.
ניסן סלומינסקי: אני רק מצטער על ה...
ניסן סלומינסקי: כי לי נמסר מהאוצר שהמשכורות משולמות ביום שלישי, כלומר אתמול, וניסיתי להקדים את הפגישה של אתמול ליום שני, כדי שנוכל כבר אתמול לשחרר.
ניסן סלומינסקי: אבל זה לא הסתדר בסוף, ולכן קיימנו אתמול את הפגישה.
ניסן סלומינסקי: לפחות ממה שהאוצר אמר לי, המשכורות היו צריכות להיות משולמות רק אתמול.
ניסן סלומינסקי: בכל אופן, שמעון, מה שאתה אומר – באמת עשינו את זה, ואני מקווה שכתוצאה מזה העסק אכן ייסגר.
ראובן ריבלין: נדמה לי שצריך להסביר לחברת הכנסת לביא ולשמעון את המצב.
ראובן ריבלין: הכנסת יכולה לקבוע מדיניות בחקיקה – או לאשר או לדחות - - -
ניסן סלומינסקי: רובי, יש על זה דיון - - -
ראובן ריבלין: הלוואי שהם לא יגלשו אלינו ואנחנו לא נגלוש אליהם.
ראובן ריבלין: צריכים לשמור על הפרדת רשויות, אחרת אנחנו נימצא ב...
ראובן ריבלין: את לא יודעת איזה לחצים יופעלו על כל אחד ואחד מאיתנו.
ניסן סלומינסקי: רבותיי, יש הרבה יכולות - - -
אראל מרגלית: מה אנחנו יכולים עוד לעשות כדי שלא יתחלקו ב-27?
ניסן סלומינסקי: עזוב, בוא לא נחשוב על זה, זה יתקיים, נקודה.
ניסן סלומינסקי: אם לא – תאמין לי שזה יהיה קשה, ואנחנו נדבר על זה.
מיכל בירן: אני לא חושבת שהכול נאמר.
מיכל בירן: אני חושבת שהדיון הזה מראה איך שני מיתוסים מאוד נפוצים מופרכים.
מיכל בירן: הראשון הוא שימנים דואגים לביטחון המדינה ושמאלנים מפקירים אותה.
מיכל בירן: אנחנו רואים עכשיו עם "בריל" שאין שום בעיה – נותנים להם להיסגר.
מיכל בירן: אבל בסוף, כשיש מלחמה וצריך מהר 5,000 נעליים – אז לא, חברה בארצות הברית לא עובדת 24 שעות ביממה ולא מוכנה לעשות את זה מהר.