GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אראל מרגלית: הסעיף הזה פותח דרך מתודולוגית כלשהי חוקתית, להתייחס לזה.
אראל מרגלית: אם אתם לא רוצים לשים מספרים, בואו נעשה את השינוי בחקיקה, שיאמר, עם מספרים או בלי, שאם יש ריבוי ענפים- - -
ניסן סלומינסקי: אתה לא יכול - כל מי שתפסול אותו, ילך לבג"ץ וינצח.
אראל מרגלית: תציעו אתם את הפתרון.
אראל מרגלית: איך מבחינה חוקתית אתה נותן לממונה, כמו שיש לו בכל סקטור שבו הוא פועל היום, את הסמכות לפעול כשיש חוסר-תחרותית – איך אתה נותן לו את האפשרות לפעול במצב של ריבוי ענפים?
<מוריס דורפמן: בחוק הזה, בגלל שהוא חדשני, אתם קובעים הגדרות של גורם ריכוזי כדי לצמצם את שיקול הדעת של הממונה על הריכוזיות – לא משנה, רשות ההגבלים או לא.
<מוריס דורפמן: אם אתה הולך עם ההיגיון של ההגדרות הקודמות, אתה רוצה לצמצם את שיקול הדעת כדי להגדיל ודאות.
<מוריס דורפמן: אם הגדרתם שזה תאגיד ריכוזי פלוס הקצאה – הכול מוגדר מאוד ברור.
<מוריס דורפמן: למה פה אתה רוצה דווקא- - -
אראל מרגלית: אם אנחנו מקבלים את ההצעה של עפר, ששמים מספר - אפילו אם זה מספר של קבוצה ריקה – אני נות ן לו דרך להיכנס לסוגייה הזאת.
ניסן סלומינסקי: להפך, זה צופה פני עתיד – אומר לאחרים, לכל מיני חברות: אל תהיו בעלי תיאבון גדול, כי אם תתחילו להתפשט יותר מדי, תיכנסו לרשימה.
ניסן סלומינסקי: לכן תעצרו, תהיו מנועים.
ניסן סלומינסקי: זה גם חשוב.
ניסן סלומינסקי: מצד שני, אם זו רשימה ריקה, זה יותר טוב - אנחנו לא מראש מכניסים כל מיני אנשים לרשימה, והולכים לקראת הגדולים, שרוצים שכמה שיותר ייכנסו - יהיה יותר טוב להם.
אראל מרגלית: אבל יש פה חוסר סימטריה במצב שבו יש הקצאה על תחום די איזוטרי וניסיוני, ופה יש הקצאה על תחום עסקי משמעותי במשק.
אראל מרגלית: אנחנו כרגע מתייחסים אליהם אותו דבר.
אראל מרגלית: גם אם אתה עושה בקטורה שדה סולארי, זה שקול כנגד מציאת שדה תמר.
<מוריס דורפמן: לכן יש לך כמה תחומים.
<מוריס דורפמן: יכול להיות שתחום מסוים היום הוא אזוטרי.
<מוריס דורפמן: גז טבעי לפני כמה שנים היה אזוטרי.
ניסן סלומינסקי: מיצינו את הדיון.
מרב מיכאלי: היתה לי שאלה על ה-50 אחוז, בסעיף 2 בעמוד 5.
<עדנה הראל: החלופה שההיקף המצבר של הפעילות הוא 50 אחוז מהתחום.
מרב מיכאלי: האם 50 אחוז זה לא גדול מדי?
מרב מיכאלי: האם שליש לא מספיק?
<עדנה הראל: מכיוון שאנחנו בחלופה הזאת עוסקים בגורם שיכול להיות שאין שום היבט אחר של ריכוזיות בפעילות שלו, והוא פועל מול רגולטור אחד בתחום מסוים, המחשבה שלנו היתה שלהיות 50 אחוז מהתחום ביחס לאותו רגולטור, הוא בעל משמעות, ולכן כדאי לשקול שאלות ריכוזיות כשרוצה ללכת לתחום אחר, אבל פחות מ-50 אחוז לאותו רגולטור המקורי שלו, יש בכל זאת אלטרנטיבה של משהו שהוא יותר מ-50 אחוז, האחר.
<עדנה הראל: הוא לא עצמתי לשום היבט אחר חוץ מאשר העובדה שיש לו 50 אחוז בתחום אחד.
מרב מיכאלי: אבל האם אין תחומים שבהם מספיק שיש לך 50 אחוז בתחום הזה, שזה הופך אותך למספיק עצמתי, שהופך אותך לריכוזי מבחינת הלחץ?
מרב מיכאלי: אני אומרת, 50 אחוז.
<עדנה הראל: ברגע שיש לך 50 אחוז, ובהנחה שאתה חברה שלא פועל בשום תחום אחר.
מרב מיכאלי: אני יכולה לשאול את הממונה על ההגבלים העסקיים, אם לאור היכרותו את הענפים השונים, האם אין ענפים שמספיק שליש כדי שתהיה עצמתי במידה כזאת שהופכת אותך לריכוזי?
<דיויד גילה: גם כאן הייתי מבחין בין ריכוזיות ענפית לריכוזיות כלל משקית.
<דיויד גילה: בריכוזיות ענפית בהחלט יכול להיות מצב שמישהו עם 30 אחוז מהשוק, יש לו כוח מול הצרכנים.
<דיויד גילה: פה אנחנו משדרגים בעצם את התיאוריה של כוח לכוח מול קובעי ההחלטות וכו'.
<דיויד גילה: המחשבה בהצעת החוק היתה שכוח של מעל 50 אחוז, אם יש לך מעל 50 אחוז מתשתית חיונית, צץ החשש מכוח מול קובעי המדיניות.
<דיויד גילה: אם יש לך, למשל, רק 30 אחוז מתשתית חיונית, זה אומר שיש 70 אחוז אחרים שמפעילים אותה תשתית חיונית, לכן קובעי המדיניות, הרגולטור, הממשלה וכו', תמיד יכולים לפנות אליהם, אם אותו אחד עם 30 אחוז מנסה לכופף להם את היד.
ניסן סלומינסקי: מאחר שאנחנו כאן מסתכלים, איך אותו אחד, שהוא נכנס לתחום אחר, יוצר איזושהי מפלצת, נגיד, שיש לו יכולת להשפיע על השלטון בדרכים אחרות, אם יש לו רק 30 אחוז בתחום מסוים, נניח, הוא לא עצמתי, לא משמעותי עדיין, היכולת שלו, אם הוא ייכנס לתחום אחר להשפיע, היא קטנה, כי לממשלה יש באותו ענף שהוא 30, יש גופים של 70 אחוז – הוא לא יכול להשפיע עליהם הרבה, כי תמיד יש מתחרים באותו ענף גדולים יותר.
ניסן סלומינסקי: לעומת זאת, אם הוא כבר מגיע ל-50 אחוז ויותר, הוא מחזיק אותו ענף ביד, ואז אם הוא ייכנס לתחום אחר, הוא יכול להיות בעייתי כבר בעצמת השליטה שלו.
ניסן סלומינסקי: לכן 30 אחוז, אם הוא לא משמעותי, ואנחנו מדברים על גופים שלא משמעותיים, 30 אחוז עדיין לא יכול ליצור אצלו יכולת להשפיע על הממשלה.
מרב מיכאלי: אבל אם ה-70 אחוז מורכבים משני גופים אחרים, שיש לכל אחד מהם 35 אחוז, למשל, זה לא מצב כזה אידיאלי; המדינה עומדת מול שלושה גופים.
ניסן סלומינסקי: אבל השניים האחרים לא נכנסים לתחום אחר, הם לא יכולים להשפיע, אז אין בעיה.
ניסן סלומינסקי: מה הבעיה - שאותו אחד של ה-30 אחוז לוקח תחום נוסף, ולכן הוא יוצר לעצמו מערכת, שהוא יכול להשפיע על הממשלה.
ניסן סלומינסקי: הוא יכול להשפיע על הממשלה בתחום שממנו הוא מגיע, אבל אם הוא רק 30 אחוז, הוא לא יכול להשפיע, כי הממשלה אומרת: אתה קטן, יש אחרים, תעשה לי סנקציות?
ניסן סלומינסקי: יש אחרים שימלאו את התפקיד.
ניסן סלומינסקי: אבל אם הוא מגיע ל-50 אחוז, הוא יכול לשתק ענף, למרות שהם עדיין לא משמעותיים מבחינת ההיקפים, ואז הוא יכול להיות ריכוזי.
מרב מיכאלי: אני מרגישה שזה כן הגיוני להוריד את זה ל-30, לפי מה שאתם מסבירים.
מרב מיכאלי: נשמע לי ש-50 זה אחרי שהסוס ברח מהאורווה, לצורך העניין.
<עדנה הראל: הוא לא מנצל את הריכוזיות שלו.
<עדנה הראל: כשיש 30, ונניח שהשאר מחולק בין אחרים, אולי לרגולטור יש אפילו יותר אופציות, כי יש לו יותר מגורם אחד שיכול לעזור לו כשה-30 הזה מנסה לנטרל את כוחו.
ניסן סלומינסקי: עדנה, בבקשה.
מרב מיכאלי: על כולם זה מקובל?
זהבה גלאון: לא, אני אתך, אבל אני יודעת מתי אני צריכה להרים ידיים.
ניסן סלומינסקי: מקסימום תגישי הסתייגות.
<עדנה הראל: (ב) לעניין סעיף זה – (1) (1) "קבוצת מחזיקים" – תאגיד, השולט בתאגיד או תאגיד בשליטת מי מהם; גורם בעל השפעה בתחום השידורים או העיתונות הכתובה" – אחד מהמנויים להלן, השולט באחד המנויים להלן או תאגיד שבשליטת מי מהם, ולענין זה – "שליטה" כהגדרתה בחוק התקשורת (בזק ושידורים), התשמ"ב -1982: (1) עיתון יומי המופץ במרבית רחבי המדינה וכן כל אדם שהוא המוציא לאור של העיתון; (2) בעל זיכיון לשידורי טלוויזיה או בעל רשיון לשידורי טלוויזיה לפי חוק הרשות השניה לטלוויזיה ולרדיו, התש"ן – 1990 (בסעיף זה - חוק הרשות השניה); (3) משדר ערוץ ייעודי, כהגדרתו בסעיף 6כ2(א)(1) לחוק התקשורת (בזק ושידורים), התשמ"ב- 1982 (בסעיף זה – חוק התקשורת) המשדר שידורי חדשות או תכניות הענייני היום; (4) מפיק חדשות עצמאי כהגדרתו בסעיף 6כ2(א)(1) לחוק התקשורת; (5) משדר ערוץ נושאי בנושא חדשות לפי הוראות סעיף 13 לחוק הפצת שידורים באמצעות תחנות שידור ספרתיות, התשע"ב – 2012; (5) בעל רשיון לשידורי רדיו לפי חוק הרשות השניה או בעל זכיון לשידורי רשיון לפי חוק הרשות השניה, אשר מופץ באמצעות תחנת שידור ספרתית, כהגדרתה בסעיף 51א(יב) לחוק הרשות השניה; (2) נקבעו לגבי תחום תשתית חיונית מסוים, בטור ג' לתוספת, היקף פעילות מזערי או הגבלה אחרת לעניין בעל הזכות באותו תחום תשתית חיונית, יראו כבעל זכות באותו תחום, לעניין פסקה זו, רק את מי שבבעלותו זכות בהיקף הפעילות המזערי לפחות או בהתאם להגבלה אחרת, שנקבעו בטור ג' לתוספת, לפי העניין; אסביר.
<עדנה הראל: ההגדרה הראשונה, כל החלק השני עוסק בהגדרות והבהרות לעניין מי נכלל כגורם ריכוזי.
<עדנה הראל: הגדרה אחת, עניינה קבוצת מחזיקים, תאגיד, השולט בתאגיד או תאגיד בשליטת מי מהם, קרי המבחנים שאנו בוחנים לעניין קיומם של החזקות נוספות ופעילות בתחום, זה על שרשרת השליטה, ולא כפי שנשאל קודם על החזקה בשיעור נמוך משליטה באשכול החברות הרלוונטי.
<עדנה הראל: גורם בעל השפעה בתחום השידורים או העיתונות הכתובה – לפי בקשת הוועדה, כוללת כעת ההגדרה לא רק עיתון אלא גורמי שידור ארציים וגורמי רדיו ארציים.
<עדנה הראל: לעניין גורמי שידור ארציים, במהלך הדיון שהתקיים בוועדה אנחנו הבנו את כוונת הוועדה כהכללה של גורמי שידור, שיש להם השפעה על השיח הציבורי בהקבלה לבעלי הרשיון ברשות השנייה, גם גורמים נוספים.
<עדנה הראל: יש פה אלטרנטיבות נוספות של ערוצים ייעודיים שמשדרים חדשות, גם אם הם לא מוגדרים כמפיק חדשות, אלא הם משדרים חדשות במסגרת פעילותם, ואז הם דומים לברודקאסטר ברשות השנייה, ולעניין רדיו הגדרנו, כפי שהתבקש, תחנות רדיו שמשדרות בפריסה ארצית, לפי חוק הרשות השנייה.
<עדנה הראל: החלק השני במסגרת ההגדרות וההבהרות עוסק בדרישה לבעל זכות, שעניינו רק בבעל זכות בהיקף המינימלי הנדרש שנמצא בתוספת – למשל, לעניין ייצור חשמל אנחנו לא מדברים על כל מי שמייצר חשמל בכל כמות שהיא, אלא יש כמות מינימום שעליה מדובר ונחשבים בעל זכות.
<עדנה הראל: נגיע לזה.
זהבה גלאון: למה לא נגדיר, כל מי שיש לו במה לעניין הזה?
ניסן סלומינסקי: תני לי להבין במילים פשוטות, שלנו, מדובר פה שבתוספת לעיתונים הארציים אנחנו מוסיפים גם את הרדיו הארצי?
ניסן סלומינסקי: כרגע אולי זה לא רלוונטי, אבל זה צופה פני עתיד.
<עדנה הראל: יש כמה.
ניסן סלומינסקי: אבל זה לא הרדיואים האזוריים.
<עדנה הראל: זה הרדיו האזורי שנמצא על תשתית שמאפשרת הפצה ארצית.
<עדנה הראל: יש שתי תחנות כאלה.
ניסן סלומינסקי: דיברנו כל הזמן כשדנו, שמדובר רק על הארצי ולא על האזוריים.
מרב מיכאלי: אין סיבה שזה לא יהיה אזוריים.
מרב מיכאלי: דה פקטו הם מזמן ארציים.
<עדנה הראל: אנחנו הבנו את כוונתך, כאשר בפועל יש הפצה ארצית.
ניסן סלומינסקי: מה זאת אומרת?
<עדנה הראל: יש אפשרות באמצעות תחנות שידור ספרתיות להיות מופצים, גם אם אתה תחנה אזורית, לכל הארץ.
<עדנה הראל: זה מוצע לבעלי הזיכיון האזוריים השונים.
ניסן סלומינסקי: כלומר זה יחול עליו רק אם הוא ישתמש בזה.
ניסן סלומינסקי: אם יש לו אופציה – זה לא רלוונטי.
ניסן סלומינסקי: נניח, קם יזם שאינו אזורי, והוא מקבל רשיון ארצי, או מישהו שהוא אזורי, שנותנים לו רשיון ארצי - זה חל עליו.
ניסן סלומינסקי: אנחנו מדברים על לו יצויר.
ניסן סלומינסקי: מה שאנחנו דיברנו גם לגבי הרדיו וגם לגבי הטלוויזיה, שאנחנו רוצים להכניס אותם, אבל רק ארצי, כלומר אם יש רדיו אזורי, הוא לא נכנס; אם יש טלוויזיה אזורית- - -
מרב מיכאלי: לא דיברנו את זה.
מרב מיכאלי: אולי בחדרים הסגורים שבהם דיברת, אבל לא כאן בוועדה.
ניסן סלומינסקי: דיברנו על זה פה.
ניסן סלומינסקי: יכול להיות שלא היית באותו יום.
ניסן סלומינסקי: נשאלה השאלה.
ניסן סלומינסקי: דיברנו על רדיו אזורי, ארצי, לגבי טלוויזיה, ולא האזוריים.
ניסן סלומינסקי: אמרתם שלגבי טלוויזיה, אין טלוויזיה אזורית.
ניסן סלומינסקי: גם אחד הטיעונים היה שהרדיואים האזוריים לא מייצרים חדשות אלא הם קונים אותם.
ניסן סלומינסקי: ההצעה הזו שונה ממה שהבנתי?
<אבי ליכט: קשה לנו לקלוע לדעה של גוף קולגיאלי, שמורכב מהרבה מאוד אנשים.
<אבי ליכט: בטלוויזיה הכנסנו את אלה שמקבלים היום זיכיונות ובעתיד רשיונות, ובעצם ערוץ 2 ו-10.
<אבי ליכט: הוספנו להם גם ערוצים ייעודיים, שמשדרים חדשות.
<אבי ליכט: למשל, ערוץ ייעודי זה כמו ערוץ 24, שמשדר מוזיקה כל הזמן.
<אבי ליכט: לא חשבנו שנכון שערוץ 24, שהאימפקט שלו הוא בתחום המוזיקה, יהפוך לגוף ריכוזי.
מרב מיכאלי: אני מצטערת, בדבר הזה אתם לא מבינים כלום.
מרב מיכאלי: ערוץ 24 הוא ערוץ עם אימפקט אדיר.
מרב מיכאלי: הוא מארח אנשים באופן קבוע.
מרב מיכאלי: יש פוטנציאל ריכוזי מזהיר.
מרב מיכאלי: היום הוא שייך לקשת, אבל מחר לא יהיה שייך לקשת.
קריאה: הפייסבוק שלך- - -
מרב מיכאלי: פייסבוק – המדינה לא הקצתה, ואת ערוץ 24 המדינה כן הקצתה.
מרב מיכאלי: המדינה נותנת שם זכות לשדר פרסומות.
מרב מיכאלי: היא לא נותנת במקום אחר, למשל.
מרב מיכאלי: מי שמשדר פרסומות בפייסבוק שלי זה לא אני אלא בעל הבית של פייסבוק, שאם אתה רוצה, צריך להגביל אותו, ועל זה דיברנו.
מרב מיכאלי: דיברנו על החזקות של דיגיטלי, שלא ממש - - - ככאלה.
מרב מיכאלי: להשוות את הפייסבוק שלי לערוץ 24 זה קצת לא רלוונטי.
<אבי ליכט: חברת הכנסת מיכאלי, אני לא נעלב ממה שאת אומרת.
<אבי ליכט: ניסינו לתחום את זה.
<אבי ליכט: הרציונל אומר שאנחנו מנסים להגדיר גורם ריכוזי במובן הזה שכל הקצאה שלו, עכשיו, במיוחד אחרי שהורדתם את הזכות, הופכת להקצאה לגורם ריכוזי.
<אבי ליכט: עם ההבנה שיש בתור מי שקצת מתעסק בתקשורת וגם אוהב לראות טלוויזיה, קשה לי להניח שאדם שמחזיק בערוץ מוזיקה, עצם זה שהוא מחזיק בערוץ מוזיקה, אם הוא ירצה לקנות עכשיו תחנת כוח, זה יגדיר אותו כגורם ריכוזי במשק.
<אבי ליכט: להשוות אותו לבנק פועלים או לבנק לאומי, זה נראה לי לא פרופורציונלי.
<אבי ליכט: זה היה הרציונל.
ראובן ריבלין: אז למה הוט ולווין לא בפנים, לפי ההיגיון שלך?
גילה גמליאל: היועצת המשפטית אמרה היא שהם כן בפנים.
<שגית אפיק: הם נמצאים בתשתית החיונית.
<אבי ליכט: בהגדרה של גורם ריכוזי.
<שגית אפיק: אה, בהגדרה של גורם ריכוזי.
<אבי ליכט: הרציונל, זה מישהו שהיכולת שלו בתחום התוכן במובן הזה שהוא במה, והוא מנצל את הפלטפורמה שלו כדי למנף את הכול שלו לתחומים אחרים.
<אבי ליכט: לכן התמקדנו בתוכן ולא בפלטפורמה; לא התמקדנו בתשתית אלא במי שמשדר ממש.
<אבי ליכט: לכן ביקשתם את ערוצים 2 ו-10, כי הסבירו לנו שיש פה תוכניות שהן לאו דווקא חדשות.
<אבי ליכט: המוטו שלנו היה בהתחלה חדשות.
<אבי ליכט: הסבירו לנו שזה רחב מחדשות, שזה יכול גם תוכניות אחרות בענייני היום, ולכן ערוצים 2 ו-10, כפי שביקשתם, נכנסים אז איז; שאר הגופים נכנסים רק אם הם משדרים חדשות או בענייני היום, בתחום הטלוויזיה.
<אבי ליכט: בערוץ ייעודי גם עשינו הבחנה.
<אבי ליכט: אם אתה ערוץ 9, למשל, שזה ערוץ שמשדר לציבור הרוסי, ערוץ מאוד משמעותי, הוא משדר פרסומות, משדר חדשות.
<אבי ליכט: לכן הוא כן נכנס.
<אבי ליכט: ערוץ 24, שמשדר רק מוזיקה, לא נכנס.
גילה גמליאל: איפה זה כתוב?
<שגית אפיק: עמוד 6, פסקה (3).
זהבה גלאון: למה רדיו אזורי הוא פחות משמעותי?
<אבי ליכט: רוח הוועדה היתה: אזורי – לא, ארצי – כן.
<אבי ליכט: אפשר להתווכח על זה.
<אבי ליכט: השאלה, מי שמחזיק תחנת רדיו בדרום הארץ או בצפונה, אפשר להשוות אותו לאדם שמחזיק את בנק הפועלים את בנק לאומי.
<אבי ליכט: ואם זו ההשוואה, הרעיון שקיבלנו, זה משהו ארצי – מישהו שמשדר בכל הארץ, והאימפקט שלו הוא ארצי, לכן אמרנו – ארצי זה או יש לך רשיון לשידורים ארציים, והיום אין כאלה דברים, או מעלים אותך ל-DDT, זה עידן פלוס, מכשיר שכל אחד יכול לקנות ב-400 שקל הביתה, ויכול לקלוט שידורים.
<אבי ליכט: חלק מתחנות הרדיו, נתנו להם את האופציה לעלות לפלטפורמה הזאת.
<אבי ליכט: לכן חשבנו, שמכיוון שזה שידור ארצי, הכנסנו גם אותם, כי הבנו שזה עונה על המוטו שלכם.
<אבי ליכט: יש פה התנגדות של הרשות השנייה, שבעיניי, היא לגיטימית, ואני חושב שכדאי שתשמעו אותה, כי בסופו של דבר ניסינו לקלוע לדעתכם.
מיקי רוזנטל: בגלל שזה תחום לא כמותי, צריך שיהיה היגיון שמגדיר את החוק.
מיקי רוזנטל: ביקשנו שהדבר הזה ייכלל בחוק, בין היתר, כתוצאה מהתהליך הבא: רבים מכלי התקשורת במדינת ישראל מפסידים, תאגידים נכנסים לתחום הזה במטרה אחת – להשפיע על מקבלי החלטות בעניינים אחרים, כלכליים, כמו הקצאות, כמו מכרזים.
ניסן סלומינסקי: גם פוליטיים.
מיקי רוזנטל: גם כלכליים, ואנחנו עוסקים בעיקר בעניינים כלכליים.
מיקי רוזנטל: את זה אנחנו מבקשים להגביל.
מיקי רוזנטל: לפוליטיקאי אין היכולת לדבר היום עם הקהל אלא באמצעות כלי התקשורת.
מיקי רוזנטל: הגדרנו את זה לחדשות ותוכניות אקטואליה, כי שם מרווח החיים של הפוליטיקאי המצוי.
מיקי רוזנטל: אם אני אספר פה כל מיני דברים, וכלי התקשורת לא יספרו את זה, הקהל הפוטנציאלי שאמור לבחור בי לא יידע אם עשיתי משהו פה, ולכן אנחנו נותנים פה כוח מאוד משמעותי, שהוא לא בהכרחי כמותי, אבל הוא משפיע, בגדול, על התהליך.
מיקי רוזנטל: זה הרציו שבגינו אנחנו מבקשים את החוק הזה, בגדול.
מיקי רוזנטל: לכן, בניגוד לדעתה של מרב, אי-אפשר להגביל את זה על כל דבר, כי מוזיקה היא תחום חשוב, ויש ערוצים אחרים, שיש להם משמעויות.
מיקי רוזנטל: אני חושב שהגדרת החדשות והאקטואליה היא נכונה, אבל הפריסה הארצית אינה מדויקת, כי גם לפריסה המקומית יש משמעות.
מיקי רוזנטל: היום, במצב הנתון, הרדיו האזורי משדר חדשות באמצעות שני כלי תקשורת אחרים:
מיקי רוזנטל: YNET נותן להם שירות כזה, וערוץ 10 מספק להם שירות כזה, ולכן תפסנו את זה.
מיקי רוזנטל: ברגע שהם ישנו את זה, עלולה להיווצר בעיה, כי הם כן מכסים תחומים גדולים בארץ, ויש להם משמעויות במספרים, בהאזנה, ולכן הרדיו האזורי צריך להיכלל, לטעמי.
מיקי רוזנטל: צריך גם לשים לב, מי שולט ברדיו האזורי.
מיקי רוזנטל: אני לא רוצה להיכנס לרשימה עכשיו, כדי לא לעורר מהומות, אבל התהליך שתיארתי קודם די דומה גם ברדיו האזורי.
מיקי רוזנטל: נזכיר רק שרבים מחברי מרכז הליכוד- - - ברדיו האזורי.
גילה גמליאל: מה זה קשור למרכז הליכוד?
מיקי רוזנטל: זה קשור מאוד.
מיקי רוזנטל: זו עובדה.
מיקי רוזנטל: אולי היא לא נעימה, אבל זאת עובדה.
גילה גמליאל: כל התקשורת שמאלנית.
גילה גמליאל: האגדה האורבנית הזאת.
גילה גמליאל: זה בהומור...
מיקי רוזנטל: תכף נשמע את נציגי הרשות השנייה, שיגידו שאם נעביר את החוק הזה - ולכן אני מנצל את הזכות להגיב לדברים שהם יאמרו – המשמעות, שלא יהיו מי שישקיע בערוצים 10 ו-2.
מיקי רוזנטל: מי שלא ישקיע בהם, זה כי הרגולטור, שעכשיו בא לספר לנו שלא יהיה משקיע, הוא זה שחילק את הרשיונות.
מיקי רוזנטל: הוא עשה טעות, הוא נתן לשלושה גופים להתחרות על 500 מיליון שקל, ועם זה אתה לא יכול לקיים שלושה ברודקאסטים.
מיקי רוזנטל: אז מי שאשם הוא הרגולטור.
מיקי רוזנטל: אז אפשר לומר: יהיו רק שניים, ואז תראו שיש משקיעים.
מיקי רוזנטל: אני מציע לכם מראש, לא לקבל את הטענה זאת.
מיקי רוזנטל: אני מאוד בעד תחרות בתקשורת, אבל אם מה שאנחנו באים להציל זה את הכפר ואת האח הגדול ואת הדודה המפגרת, אולי כדאי לסגור את ערוצים 2 ו-10.
זהבה גלאון: אתה לא אומר את זה.
מיקי רוזנטל: אני לא מתכוון לזה, אבל אני אומר את זה.
מיקי רוזנטל: אני רוצה להזכיר לוועדה הנכבדת את האנשים שישבו בוועדת הכלכלה, וסיפרו לחברי הכנסת, איך כל ענף הסלולר יתמוטט, אם ייכנסו עוד חברות.
מיקי רוזנטל: זה היה לפני שנתיים – לא לפני שבע שנים.
מיקי רוזנטל: ואנשים שילמו פי עשרה ממה שצריך, ועכשיו שוק הסלולר חי וקיים, ובאו עוד משקיעים, והכול בסדר.
מיקי רוזנטל: לכן אני אומר לכם - אל תיבהלו מהאיומים.
מיקי רוזנטל: זה רק בא להגן על כמה בעלי אינטרסים.
ניסן סלומינסקי: רציתי לשמוע את עמדתך לגבי הרדיו האזורי והטלוויזיה, האם יש כזה דבר.
מיקי רוזנטל: כל גוף שיש לו מערכת חדשות והוא משדר חדשות, זה מבחין אותו מגופים אחרים כמו מה שמטריד את מרב, ואני מעריך אותה ואת דעתה, אבל אני חלוק עליה בעניין הזה.
מיקי רוזנטל: אחרת, אם נתחיל להגביל כל דבר, אין לזה סוף.
מיקי רוזנטל: ההגדרה תהיה מרחיבה מדי.
מיקי רוזנטל: אני חושב שהכול עניין של משקל ומידה.
מיקי רוזנטל: יש לאפשר שוק תקשורת סביר, צריך השקעה בחוק התקשורת.
מיקי רוזנטל: אם נרחיב את החוק ליותר מדי גופים, התוצאה תהיה עודף רגולציה, שאותי מפחידה.
מיקי רוזנטל: אני חושב שההצעה שהובאה על-ידי החברים הנכבדים היא מידתית, אבל היא כן צריכה לכלול גם את הרדיו האזורי.
מיקי רוזנטל: אני מדבר רק על עצמי.
מיקי רוזנטל: אני פוליטיקאי.
מיקי רוזנטל: הסתכסכתי עם עיתון מסוים.
מיקי רוזנטל: אני עכשיו מדבר נגד התקשורת האלקטרונית, אז לא יראיינו אותי יותר.
מיקי רוזנטל: עכשיו נשאר לי הרדיו האזורי.
מיקי רוזנטל: המנגנון הוא, ואני באופוזיציה, אבל הדוגמה היא מאוד חשובה.
ניסן סלומינסקי: הרדיו האזורי - אמרתם שהוא קונה חדשות, לא?
מיקי רוזנטל: כרגע הוא קונה חדשות, אבל הוא יכול להחליט שהוא מפיק את החדשות לבד, ואם לא נגביל אותו בחוק, אם לא ייחשב ריכוזי בחוק, ויש לו הטכנולוגיה והאמצעים ויכולת השידור והרשיון לשדר חדשות.
מיקי רוזנטל: מותר לו.
זהבה גלאון: יס והוט לא משדרים חדשות.
מיקי רוזנטל: קודם כל, היה ניסיון של שר התקשורת לתת להוט ויס רשיון לשדר חדשות.
מיקי רוזנטל: בינתיים הניסיון הזה נבלם.
מיקי רוזנטל: יכול להיות שהוא ינסה לעשות דברים בעניין הזה, ואז החוק חל.
מיקי רוזנטל: יס נכללת כרגע בחוק בגלל זהות בעליה.
מיקי רוזנטל: זה אותם בעלים של בזק, ולטעמי, היא נכנסת לחוק.
מיקי רוזנטל: לגבי הוט, יש לנו בעיה, ויש לפתור אותה.
מיקי רוזנטל: הוט משדרת כרגע חדשות מקומיות.
מיקי רוזנטל: אנחנו לא הגדרנו את זה.
מיקי רוזנטל: מבחינת החוק נטו, הוט משדרת חדשות מקומיות כרגע, ולטעמי, כל מי שמשדר חדשות צריך להיות כלול בזה.
זהבה גלאון: אז הם צריכים להיות רשומים פה.
מיקי רוזנטל: יש סכנה קונקרטית לגבי הוט, שאם החדשות המקומיות שלהם ייסגרו, לכאורה הם מחוץ לחוק, ואז יש לנו בעיה, ויכול להיות שצריך לכלול אותם בחוק.
ראובן ריבלין: הוט זה תוכן, בלי כל ספק.
מיקי רוזנטל: אני בעד לכלול אותם במפורש בשמם.
מרב מיכאלי: כפי שפתחתי ואמרתי, אני באופן כללי מעריצה את חברי לסיעה מיקי רוזנטל, שהוא גם פוליטיקאי יוצא מן הכלל, וגם היה עיתונאי דגול באמת.
מרב מיכאלי: ההבדל בעמדה של מיקי ושלי נובע מזה שמיקי, את כל הקריירה העיתונאית שלו עשה בחדשות – היה בעיתון, היה בערוצי טלוויזיה, ועסק בחדשות.
מרב מיכאלי: אני פשוט מכירה מקרוב גם את המערכות שלא עושות חדשות.
מרב מיכאלי: אני עבדתי שנים ארוכות בערוצים ובתוכניות שעשו בידור, הקמתי את אחת מתחנות הרדיו האזוריות, ושידרתי בשתיים מהן, ובחלק מהזמן גם בסינדיקציה.
מרב מיכאלי: אני מכירה את המערכות האלה הרבה יותר, פשוט משום שעבדתי בהן.
מרב מיכאלי: סינדיקציה, כלומר תוכנית שמפיק ומשדר אותה רדיו תל-אביב, נמכרת ומשודרת במקביל גם בתחנות אחרות בארץ.
מרב מיכאלי: זה מותר בחוק.
מרב מיכאלי: זה לא כל כך פשוט.
מרב מיכאלי: הלוואי שזה היה כל כך פשוט כמו החשיפה שפוליטיקאי מקבל בתוכנית חדשות או בתוכנית ענייני היום.
מרב מיכאלי: אל"ף, פוליטיקאי ואנשים בכלל, סלבריטאים, שהיום זה לא דבר שמוגבל לכוכבי בידור ולפוליטיקאיות - גם אנשי הון הם היום לסוגם סלבריטאים, ולהם עצמם יש קשרים עם סלבריטאים מסוגים אחרים.
מרב מיכאלי: הבמה לא חייבת להיות בקונטקסט של חדשות או ענייני היום; ההפך הוא הנכון – ככל שהחשיפה היא בהקשר יותר נטרלי, יותר בידורי, כך הרווחים שמושגים ממנה יותר מוסווים, יותר קשה לעקוב אחריהם, יותר קשה לקשר אותם ישר לתועלת שאתה רוצה להשיג.
מרב מיכאלי: 24 הוא דוגמה מצוינת ממש.
מרב מיכאלי: המנדט שלו בחוק הוא לשדר מוזיקה, אבל הוא לא משדר קליפים, שזה דבר שלא קיים במקומותינו; הוא משדר תוכניות אירוח שבהן הוא נותן במה לשלל דמויות מהחברה הישראלית, והקונטקסט החיוני הנעים והלא מאיים של מוזיקה, שלא לדבר על זה שבואו נשאל, אילו זמרים וזמרות בכלל נבחרות על-ידי עורכי ובעלי הערוץ להופיע שם, ולמי הם קשורים.
מרב מיכאלי: אני לא יכולה להסביר לכם כמה זה דרמטי, ההקשר הבידורי.
מרב מיכאלי: מתוך זה אני רוצה לדבר על הוט ויס כבעלי תשתית.
מרב מיכאלי: הם יכולים למכור ערוצים למי שהם רוצים –ערוצים שאינם חדשות – ערוצי אוכל, שזה דומה לצורך העניין למוזיקה – בדיוק אותו דבר.
מרב מיכאלי: בערוץ אוכל את עושה תוכניות, ואת מארחת אנשים שמבשלים אתך במטבח.
מרב מיכאלי: אפרופו זה את משוחחת אתם על משפחתם הנהדרת ותכונותיהם כבני אדם.
מרב מיכאלי: אני כבר לא מדברת על ערוצי ספורט, שברור שבערוצי ספורט כמויות האינטרסים המעורבבות של כסף, אי-אפשר להתחיל אותם.
מיקי רוזנטל: הכול אמת, אבל איך זה משפיע על הריכוזיות?
ניסן סלומינסקי: היא אומרת שמזמינים פוליטיקאי שיבשל.
ניסן סלומינסקי: לא ידעתי עד היום.
ראובן ריבלין: פעם היתה בהוט, בערוץ 3, תוכנית אירוח, והמארח הזמין אותי כמה פעמים.
מיקי רוזנטל: אמרתי שתתעסקו בהוט ויס, וזה הכול.
מרב מיכאלי: לעניין התחנות האזוריות, קודם כל, אני חושבת שיש משמעות לעובדה שמבחינה משפטית, יש להם זכות.
מרב מיכאלי: יש להם זיכיון בלעדי עם המדינה.
מרב מיכאלי: הרי כל הסיפור של זיכיון ברדיו- זה דבר מדהים, שיש פה בעיה עם חופש הביטוי.
מרב מיכאלי: הדבר הפשוט של שידור רדיו ספרתי הוא מוגבל לכל כך מעט בעלים של תחנות רדיו.
מרב מיכאלי: היום מעטים מהם באמת מוגבלים לאזורים; בפועל עצמת השידור שלהם היא כזו שרוב התחנות מכסות את חדרה גדרה בצורה ממש טובה.
מרב מיכאלי: את המסה המשמעותית כמעט כולן מכסות.
מרב מיכאלי: גם התחנות האזוריות פרופר – רדיו דרום, רדיו צפון, וכמובן, התחנות שהן ייעודיות, שנקראות אזוריות, אבל הן בעצם סקטוריאליות כמו רדיו קול חי, כמו רדיו קול ברמה, גלי ישראל או החלק של רדיו קול המדינה שמשדר ברוסית במשך היום, יש להן בלעדיות על ציבורים שלמים.
מרב מיכאלי: הן משדרות גם ענייני היום וגם בידור וגם מוזיקה, והן יכולות לעשות במובנים האלה מה שהן רוצות.
מרב מיכאלי: עוד הקשר חשוב, שנכון לכל הערוצים האלה – ודאי הייעודיים; כל אלה שמשדרות פרסומות – זה ודאי דרמטי עבורם.
מרב מיכאלי: יחסי התלות שיש להם עם המפרסמים, שהם להלן הגופים הריאליים, הפיננסיים המשמעותיים והפחות משמעותיים שתלויים בפרסומות שלהם ותלויים בחשיפה שהיא לא בפרסומות הרשמיות שלהם, יוצרת שוב את המקום שיש להם יתרון בלתי-פרופורציונלי לשום דבר שהופך אותם בהגדרה לגוף ריכוזי.
<אורי רוזנוקס: - - -
ניסן סלומינסקי: אתם לא ברשות דיבור.
<אסף אמיר: אנחנו שני אנשים שבאים לפה- - -
ניסן סלומינסקי: בשבוע שעבר ניתנה לכם רשות הדיבור.
<אסף אמיר: זה לא מונע- - -
ניסן סלומינסקי: אתם כבר דיברתם.
ניסן סלומינסקי: אנחנו בזמן הקראה.
ניסן סלומינסקי: זה מיועד לחברי הכנסת.
ניסן סלומינסקי: אני לא רוצה לעשות את זה סגור, כי לא אכפת לי שישמעו, אבל בעיקרון את הדיונים עם הגופים האחרים עברנו, והיו לכל אחד הזדמנויות בשפע.
ניסן סלומינסקי: אם אתן לכל אחד מכם, יושבים פה נציגים אולי של רשתות טלוויזיה - נתחיל לקיים את הדיון של שבוע שעבר שוב.
ניסן סלומינסקי: לא זו המטרה, כי אנחנו עכשיו בהקראה.
ניסן סלומינסקי: אין לזה סוף, לכן אני מגביל את הדברים.
זהבה גלאון: בניגוד למיקי, שהיה עיתונאי מצוין, והוא פוליטיקאי מצוין, לטעמי, ואני תומכת בכל הדברים שאמרה מרב, אני חושבת שצריך להתייחס אליהם.
זהבה גלאון: מכיוון שלא הייתי פה בשבוע שעבר, בניגוד לחבריי, שהם לא חברי הכנסת, והם היו פה בשבוע שעבר - אני חושבת שהדברים שהם אמרו הם חשובים מאוד.
זהבה גלאון: אני מבקשת ממך שבשארית זמן הדיבור שנותרה לי, שתיתן להם לנמק את מה שרציתי להגיד.
זהבה גלאון: הם יעשו את זה טוב יותר.
זהבה גלאון: אורי, זה היה אליך.
זהבה גלאון: אחרת אני אומר את זה.
ניסן סלומינסקי: אשמח לשמוע.
זהבה גלאון: אני חושבת שהם ינסחו את זה באופן טוב יותר.
זהבה גלאון: אמנם לא מדובר בערוץ חדשות; אנחנו מדברים על ערוצים שיש להם אפשרות לשדר תכנים.
זהבה גלאון: הם יוכלו להסביר את זה טוב ממני בגלל הבקיאות שלהם.
זהבה גלאון: אני לא שמעתי.
ניסן סלומינסקי: שמענו אותם.
ניסן סלומינסקי: את יכולה לדבר אתם בנפרד.
ניסן סלומינסקי: ומייד אחריהם עוד אחרים יבקשו.
ניסן סלומינסקי: שי, מכיוון שהצוות שלנו ביקש שנשמע אותך כמסביר, ואת רגולטור, בבקשה.
<שי באב"ד: חרף הטעות שהיתה פה אולי בשבוע שעבר, אני מצד הרגולציה, ואקבל את המלצתו של חברי אבי ליכט, ואקח את זה למקום המקצועי, כאחוות מדרשיסטים.
<שי באב"ד: לנושא הרדיו האזורי, אני מקבל את דבריה של חברת הכנסת מיכאלי.
<שי באב"ד: כאן צריכה להתקבל החלטה, כי בצורה הנוכחית יש בעיה.
<שי באב"ד: או מחליטים שמכניסים את הרדיו האזורי פנימה, ואם הוא גורם השפעה כזה או אחר – אתם תחליטו, תקבלו את זה, אם תחשבו שהוא גורם כזה או אחר, או מוציאים את סעיף 6, כי סעיף 6 מדבר כרגע על זה שהרדיו האזורי, שעולה בפלטפורמה של עידן פלוס, שזו הפלטפורמה שאפשר להפיץ באמצעותו באמצעותה בצורה ארצית, אותן תחנות שיבחרו לעלות הן אלה שיתכנסו תחת החוק, אבל תחנות רדיו אזוריות שלא נמצאות, הן לא תחת החוק.
<שי באב"ד: זה יוצר אבסורד.
<שי באב"ד: אני חושב שאתם צריכים לקבל פה החלטה, האם הם גורם ריכוזי, וככזה תחליטו להכניס אותו, ואז כל הרדיו האזורי צריך להיות בפנים; אם לאו, הוא צריך לצאת.
מרב מיכאלי: כל התחנות שמופיעות בכבלים ובלווין הן כבר בארצי.
ניסן סלומינסקי: אם הבנתי נכון את מה שנאמר קודם, זה אחד האלמנטים, שברגע שהוא יכול להיכנס לזה, הוא הופך לארצי.
<שי באב"ד: הוא לא נהפך לארצי.
ניסן סלומינסקי: אפשר לשמוע אותו בכל הארץ.