GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אבי ליכט: המגוון הוא עצום, אפילו בתשתיות החיוניות, מזיכיונות ורשיונות שניתנות ללא הגבלת זמן, לכאלה שניתנים להגבלה של כמה עשרות שנים, ועד למצב של רשיונות שמתחדשים כל שנה.
<אבי ליכט: חלקם בחוק, חלקם בתקנות, חלקם בהסדרות אפילו פחותות מכך.
<אבי ליכט: המגוון הוא עצום.
ניסן סלומינסקי: מהן ההתניות כדי לחדש?
ניסן סלומינסקי: מעבר לזמן, יש התניות, שאם הוא עושה אותן – בחוזה הראשון כתוב: אם תעשה את זה, אתה מקבל חידוש.
אלעזר שטרן: המגוון הוא עצום.
אלעזר שטרן: יש כאלה שאתה רק צריך לעמוד באותם תנאים, ואז זה מתחדש כמעט אוטומטית ברשיונות גדולים – למשל, בתחום המים.
אלעזר שטרן: אנחנו נבקש להציע לכם מודל יחסית מורכב, שמצד אחד, כן מכניס הארכות ורשיונות, אבל לא בכל שנה ושנה אלא בפרספקטיבה של זמן הרבה יותר רחבה – אנו חושבים על עשר שנים.
ראובן ריבלין: ניסן שאל, מה קורה לגבי אותם אנשים שיש להם כבר, ואנחנו צריכים לחדש להם את זה - האם הכללים החדשים נכנסים לגבי החידוש?
<אבי ליכט: הטענה שלכם כלפינו היתה שברגע שאדם מחזיק רשיון, והרשיון שלו מתחדש מדי תקופה, לא נכון לפטור אותו מבדיקת הריכוזיות והתחרותיות, כי את אותן בעיות שיש בהענקה הראשונה לפעמים יש גם בהארכת רשיון קיים – זו היתה נקודת המוצא.
<אבי ליכט: הסברנו לכם שהמגוון הוא עצום, ולא רצינו שיהיה מצב שבו כל שנה ושנה שוקלים שוב ריכוזיות ותחרותיות ברשיונות – למשל, שמחדשים כל שנה.
<אבי ליכט: היתה לנו גם בעיה לגבי רשיונות שניתנו לפני החוק ומתחדשים, ואז יש פה גם שאלה של הסתמכות – לא שאנחנו אומרים שאי-אפשר לעשות זאת, אבל עדיין יש בעיה.
<אבי ליכט: לכן מצד אחד, אנחנו מבינים את הקושי, שמי שכבר ריכוזי, ויש לו רשיון שמתחדש, יכול להיות שיישאר ריכוזי לעד, בלי שאפשר יהיה לבדוק אותו.
<אבי ליכט: מצד שני, העומס הרגולטורי יכול להיות מאוד גדול, כי יש הרבה רשיונות שמתחדשים.
<אבי ליכט: זה גם לא נכון, לטעמנו, לבחון רשיון שמתחדש כל שנה, שכל שנה ישקלו שוב על רשיון, וההארכה היא כמעט טכנית.
<אבי ליכט: לכן חשבנו להציע לכם מנגנון, להכניס את ההארכה והחידוש לחוק, כלומר שגם ישקלו הארכות ורשיונות, אבל לתת לגוף המקצה עוד שיקול, בכל השיקולים שלו, כי לא מדובר במי שמקבל בפעם הראשונה, אלא זה מישהו שהרשיון שלו מתחדש, וגם להכניס תחנות בדיקה, שהן לא תחנות שנתיות, אלא תחנות של מי שכבר מחזיק לפחות עשר שנים ברשיון, וגם שתחנת הבדיקה לא תהיה שנתית אלא אחת בעשר שנים.
<אבי ליכט: חוץ מזה אנחנו רוצים להציע לכם תקופת מעבר בכניסה.
<אבי ליכט: דיברנו בפעם הקודמת, שאנחנו מעדיפים את התזה לא לבסס על הארכה של רשיונות, אלא לבנות קודם כל תזה על הענקה ראשונית, לכן חשבנו שקודם כל נתחיל לעבוד על הענקות ראשוניות.
<אבי ליכט: לקבוע תקופת מעבר – אנחנו מציעים בין שנתיים לארבע שנים, ורק אחריה נתחיל לבדוק גם את חידוש הרשיונות.
ניסן סלומינסקי: האם מופיע בתנאים לאותה חברה, שאם הוא עומד בכך וכך, מתחדש לו הזיכיון, וזה חוזה שיש אתו.
ניסן סלומינסקי: אם יש לו חוזה, ואתה מכניס אלמנט שלא היה קודם – זה הפרת חוזה, וזה מונע מאתנו, או גם אז אפשר?
<אבי ליכט: משפטית, לאדם אין זכות קנויה, שהרגולציה שהוא נכנס אליה תישאר לעד, כלומר הרעיון שמישהו מקבל רשיון ל-10 או 15 שנה, שהוא מקבל הבטחה שהרגולציה לא תשתנה בתקופה הזאת - - - זו ההלכה של בית המשפט.
מיקי רוזנטל: תשובה הלך לקדוח, והיה חוק של תמלוגים, ושינו לו אחר כך.
מיקי רוזנטל: זה אותו דבר.
מיקי רוזנטל: מותר לשנות רגולציה במהלך.
ניסן סלומינסקי: זה נקרא הפרת חוזה?
ניסן סלומינסקי: אדם זכה במכרז, וכתוצאה מזה הוא השקיע כמיליארד שקל, שזה מחייב אותו, ותמורת המיליארד שקל – הוא השקיע הון עתק, אבל הוא בנה את זה שהוא קיבל זיכיון לתקופה ארוכה, רק שצריכה להתחדש מפעם לפעם.
ניסן סלומינסקי: הוא בנה על עשרים שנה, נניח.
ניסן סלומינסקי: אם יתברר שלא עמד בדרישות של הרשיון – נניח, חברה גדולה היתה צריכה להשקיע בשלב הראשון בקריית גת מיליארד, נניח, ובשלב השני היתה צריכה לקלוט עוד אלף עובדים, והיא עושה את זה, והיא יודעת שיש לה זיכיון לעשרים שנה, ומחדשים את זה אולי, כי בודקים אותה, אחרי שנה, אם השקיעה את המיליארד.
ניסן סלומינסקי: אם לא השקיעה – מבטלים לה, ואם השקיעה – מאריכים.
ניסן סלומינסקי: עכשיו אומרים לה: מאחר שאת ריכוזית, למרות שהשקעת ולמרות הכול אנחנו מבטלים.
ניסן סלומינסקי: זה יכול לגרום לה לנזק אדיר.
מיקי רוזנטל: אתה עושה עסקים, אתה משקיע כסף, פתאום המדינה מעלה את המע"מ - זה דופק לך את כל העסק.
מיקי רוזנטל: זה בדיוק אותו דבר.
ניסן סלומינסקי: זה לא דומה.
<אבי ליכט: שניכם צודקים.
<אבי ליכט: אין לאדם זכות קנויה שרגולציה תישאר על כנה לעד.
<אבי ליכט: מצד שני, גם אם זה לא זכות משפטית מוחלטת, יש אינטרס הסתמכות על התנהלות של המדינה, ואם אדם מקבל רשיון, והוא משקיע מיליארד שקל בחוזה שמתחדש כל שנה, והוא יודע שהוא משקיע את המיליארד שקל, שבכל שנה ושנה מה שיבדקו אותו זה רק אם הוא עומד בתנאים הבסיסיים, ואז מכניסים לו עוד שיקול – צריך לקחת את זה בחשבון.
<אבי ליכט: לכן אמרתי שאל השיקולים הרגילים של החוק, בהארכה ורשיון אנשים שקיבלו קודם, אנחנו רוצים להכניס עוד שיקול, שאומר בדיוק את מה שאומר יושב-ראש הוועדה: אני קיבלתי קודם, ועכשיו אתה בודק אותי.
<אבי ליכט: קח בחשבון שכשקיבלתי, לא ידעתי שתכניס לי ריכוזיות ותחרותיות.
<אבי ליכט: זה לא מוחלט, כי יכול להיות שיבדקו שוב פרטני, ולמשל, הוא השקיע שקל, וההסתמכות שלו היא מועטה.
<אבי ליכט: יכול להיות שבחוק מסוים, ההסתמכות יותר גדולה.
<אבי ליכט: לכן השיקול שקיבלת, ואנחנו רק בהארכה, זה עוד שיקול שהרגולטור הספציפי והממונה על הריכוזיות יצטרכו לשקול כדי לתת מענה, בין השאר, לחשש שהעלה יושב-ראש הוועדה.
ניסן סלומינסקי: אז תציעו לנו מנגנון.
ניסן סלומינסקי: זה היה צריך להיות בכתב עד היום, אם זה לא, מחר-מחרתיים כדי שאפשר יהיה להפיץ לחברי הוועדה לפני יום שני, אם אפשר.
ראובן ריבלין: אתה יכול להגביל אותו רק מכאן ולהבא, כלומר: אם אתה נכנס לעסק זה, לעסק הבא לא תוכל להיכנס.
ראובן ריבלין: אתה אומר: קודם יכולתי להיכנס לעסק הבא.
ראובן ריבלין: היום אתה משנה את מצבי לרעה.
ראובן ריבלין: מכאן ולהבא – אני מבין, אבל לגבי אותו הסכם – אני לא בטוח שזה יעמוד.
מיקי רוזנטל: יש קבוצות שמחזיקות מטעם המדינה ששה-שבעה דברים עיקריים, והנה קיבלת את זה בממ"מ.
מיקי רוזנטל: לגבי העתיד, לא בטוח שצריך להאריך להם את כל הזיכיונות האלה.
מיקי רוזנטל: הוא יגיד להם: תבחרו, אבל המצב הריכוזי הבלתי-אפשרי הזה – חייב להיות בשיקולים.
ניסן סלומינסקי: עלה עוד נושא שעלה אולי כבודד, אבל אני רוצה להעלות את זה שוב – בתחום הפרטי, לא בתשתיות החיוניות, האם להפעיל שם את חוק הריכוזיות.
ניסן סלומינסקי: רובנו הבנו שאנחנו מדברים רק על זיכיונות ורשיונות של המדינה ולא נכנסים לשוק הפרטי בכל זה.
ניסן סלומינסקי: מאחר שזה עלה על-ידי אחד מחברי הכנסת, כך גם אתם חושבים?
ראובן ריבלין: מרב העלתה את זה.
ניסן סלומינסקי: חשכ"ל- דיברנו.
ניסן סלומינסקי: חברות ממשלתיות, שאלו למה הן משוחררות מזה.
<אבי ליכט: חברות ממשלתיות, הן לא משוחררות.
<אבי ליכט: המנגנון שקבענו הוא שבעצם נתנו ברירת מחדל לממשלה לקבוע שזה חל גם על חברות ממשלתיות מסוימות.
<אבי ליכט: החשש שהעלה יושב-ראש הוועדה בדיון הקודם אמר שזה יכול לגרום לכך שהמדינה תעביר חלק מהסדריה לחברות ממשלתיות, וכך לעקוף את הוראות החוק.
ראובן ריבלין: איך זה ילך עם סעיף 4, שמחייב חברות ממשלתיות בענייני עסקים, כאילו היו חברות?
<אבי ליכט: עדיין אנחנו חושבים שיש מצבים, כמו שאמר חבר הכנסת ריבלין, שאנחנו רוצים לתת את הגמישות העסקית לחברות ממשלתיות מסוימות, ולא להחיל עליהן את החוק כמו שהוא.
<אבי ליכט: חשבנו להציע לכם לעשות היפוך הנטל, כלומר במקום שהממשלה תגיד אילו חברות ממשלתיות היא רוצה שהחוק יחול עליהן, נהפוך את הנטל ונאמר שהחוק חל על כל החברות הממשלתיות, אלא אם כן הממשלה קבעה מטעמים מיוחדים שהיא חושבת לפטור.
<אבי ליכט: זו הצעתנו.
ניסן סלומינסקי: זה יופיע בחוק, ואז הממשלה, מספיק שהיא מחליטה שבמקרה הזה היא רוצה לשחרר, וזה תופס.
<אבי ליכט: כן, אבל פה היא צריכה להתייעץ גם עם הממונה על ההגבלים ועם הממונה על הריכוזיות, והיא צריכה שיהיו לה טעמים מיוחדים, כי אנחנו רוצים לשמור את הגמישות להחליט.
ראובן ריבלין: שאל חבר הכנסת רוזנטל – האם החשב הכללי, כשהוא מנהל את ענייני המדינה, ומנפיק את כל המכרזים, יכול לקבוע איפה יש ריכוזיות ואיפה אין ריכוזיות?
<אבי ליכט: אשתדל להיות עדין – אתם מכניסים אותי לברוך פוליטי.
<אבי ליכט: צריך לקחת בחשבון את העובדה שהחשכ"ל גם מקצה זכויות.
<אבי ליכט: אם אנחנו רוצים מישהו שיבחן, יש קושי מסוים בזה שאדם שגם מקצה את הזכות, גם יחליט אם זה ריכוזי.
ראובן ריבלין: יש קושי מסוים – בעיניי, זה אור צהוב מהבהב.
ראובן ריבלין: לא ירוק ולא אדום.
<אבי ליכט: וזה מבלי, כמובן, להמעיט בחשיבות שאני מייחס לאגף החשב הכללי באוצר.
<אבי ליכט: זה אגף מאוד מקצועי.
מיקי רוזנטל: גם לא ניסיתי לרמוז.
<אבי ליכט: אני גם לא יודע אם זה רלוונטי, כי בדיון הקודם ראיתי את ד"ר שראל, שדיבר כמו מי שהולך לקבל עליו, אם הצעת החוק תעבור, וגם במשרד האוצר, אם אני מבין נכון, רואים לנכון להקים פונקציה חדשה שלא במסגרת הרגולציה הקיימת.
ניסן סלומינסקי: לכן אמרתי שזה שלוש הצעות.
ניסן סלומינסקי: לגבי המתג, כלומר מאחר שהריכוזיות הרוחבית היא חידוש עולמי מהבחינה הזו, שאנחנו הראשונים שהולכים בנתיב הזה, והוא נתיב שאין בו ניסיונות, האם אפשר להכניס מתג, שאם יתברר, נניח, בעוד שנתיים-שלוש-ארבע, יתברר שהעסק לא הולך, והוא גורם לנזקים, ולחוקק חוק שיבטל את זה, זה קריעת ים סוף - האם אפשר שיהיה מתג שמאפשר לחסום, לשנות, בלי לשנות את החוק?
ניסן סלומינסקי: בלי שנקרא לזה הוראת שעה גם.
<אבי ליכט: יש לנו הצעה – היא לא בדיוק המתג שיושב-ראש הוועדה מכוון אליו, אבל בתוך החוק יש כמה באפרים שיכולים לסייע.
<אבי ליכט: קודם כל, זה עניין שבשיקול דעת, במובן הזה שהחוק הוא בעייתי כי הוא פוגע בתחרות או כי הוא עושה בעיות בשוק – זה מה שבודק הממונה על הריכוזיות, וגם לרגולטור - יש להם שיקול דעת.
<אבי ליכט: אם נגלה שהקצאה מסוימת, אם ניתן אותה או לא ניתן אותה, יכולה לפגוע בתחרותיות או לפגוע בצרכן, עדיין יש לרגולטור הספציפי הסמכות, לא לשקול את השיקולים.
<אבי ליכט: לכן החשש שאומר שפתאום ניכנס לבלגאן- - -
ניסן סלומינסקי: למשל, הרגולטור צריך להתחיל להתייעץ.
ניסן סלומינסקי: זה מתחיל להיות מסובך, ויש פתאום, נניח, עשרה זיכיונות או רשיונות, וההוא עוד לא גמר את הראשון – עוברת חצי שנה, והכול תקוע כי זה לא מתקדם - דוגמה.
ניסן סלומינסקי: דברים שאתה רואה שזה מסרבל, ואפילו אתה תשתכנע, או מוריס – האם יש דרך לעצור, או רק להתחיל בתהליך חקיקה הפוך, וזה סיפור קשה מאוד?
<אבי ליכט: אנחנו מציעים, מנגנון השמדה עצמית, שמפקיע את החוק אחרי כמה שנים - אנחנו לא ממליצים ללכת בכיוון הזה; אנחנו מציעים לבנות מנגנון דיווח, שהממונה על צמצום הריכוזיות ידווח לממשלה אחת לשנה על ההליכים שהוא ניהל.
<אבי ליכט: כמובן, גם מה התוצאות של ההליכים האלה.
<אבי ליכט: אחת לשלוש שנים הוא יביא את חוות דעתו בדבר הצורך בתיקון התוספת, וגם הממשלה, לאחר שקיבלה את המלצותיו, יכולה לשנות בתוספת, באישור שלכם.
<אבי ליכט: וגם אנחנו מוסיפים שאת הדיווח השנתי, שהוא יפיץ, אחרי שיפיץ לממשלה, יפיץ גם לוועדת הכספים.
<אבי ליכט: הדיווח השנתי הזה ייתן אינדיקציה למה שיושב-ראש הוועדה מכוון, כלומר אם בדיווח השנתי נראה שהוא קיבל אלף פניות, והכול תקוע, אפשר או לתקן את החוק, או לצמצם את התוספת.
<אבי ליכט: צמצום התוספת או הגדרה מחודשת של תחומי התשתיות החיוניות- - -
ניסן סלומינסקי: צמצום התוספת לאפס מייתרת את החוק, וזה בידינו.
ניסן סלומינסקי: הנה מתג.
ניסן סלומינסקי: החוק קיים, אבל הוא חל על אפס תשתיות.
<אבי ליכט: כמו שהעירה לי עדנה, זה יחול על הפרטות בלבד, כי הצורך להתייעץ עם הממונה חל על כל הפרטה של חברה ממשלתית ולא על דברים שמופיעים בתוספת.
<אבי ליכט: קחו בחשבון גם את זה, שכל הפרטה, בלי קשר אם התחום הוא בתוספת או לא, עצם העובדה שהמדינה מעבירה מניות בחברה ממשלתית שבבעלותה החוצה, מבחינתנו, זה משהו שאנחנו רוצים להסתכל עליו.
<אבי ליכט: זה משהו שלקחנו על עצמנו בתחום של הפרטה, וזה תחום שגם חברי הכנסת וגם אנחנו רואים בו קושי בגלל האימפקט של הפרטה כזאת, על מה שהיא עושה למשק.
ניסן סלומינסקי: נושא ההפרטה איפה כתוב?
<אבי ליכט: לא בחוק.
ניסן סלומינסקי: בסעיף ההפרטה אי-אפשר להכפיף את זה לרשימה?
<אבי ליכט: רצינו להחמיר.
ניסן סלומינסקי: איך אני מכפיף אותו למתג שלנו?
<אבי ליכט: אני לא בטוח שצריך.
<אבי ליכט: זה לא מסה.
<אבי ליכט: יש חברות מאוד גדולות, אבל זה לא בקבועי זמן שאנחנו מדברים עליהם.
<אבי ליכט: יש הנמלים, גז, חברת חשמל, תעשייה אווירית, מקורות.
ניסן סלומינסקי: רבותיי, סיימנו את הדיונים.
ניסן סלומינסקי: אין טעם להתחיל להקריא.
ניסן סלומינסקי: עשו את העבודה בזריזות.
ניסן סלומינסקי: רבותיי, אנחנו פותחים את הישיבה.
ניסן סלומינסקי: על סדר היום שינויים בתקציב לשנת 2013.
ניסן סלומינסקי: נתחיל ברביזיות.
<טמיר כהן: פניות מספר 93 ו-94 – אנרגיה ומים.
<טמיר כהן: הוגשה רביזיה על ידי חבר הכנסת ליצמן.
ניסן סלומינסקי: הרביזיה לא אושרה והבקשה התקבלה.
<טמיר כהן: פנייה מספר 100, הוצאות פיתוח אחרות.
ניסן סלומינסקי: הרביזיה לא התקבלה
<טמיר כהן: פנייה מספר 101 – משרד ראש הממשלה.
<טמיר כהן: זה היה עניין של מערך הדיור.
<טמיר כהן: כל זה מהישיבה הקודמת.
<טמיר כהן: פנייה מספר 110, תמיכות שונות.
ניסן סלומינסקי: הרביזיה נפלה והבקשה התקבלה.
<טמיר כהן: עכשיו אפשר לחזור לחוברת.
<טמיר כהן: יש שתי פניות בחוברת מהישיבה הקודמת.
<טמיר כהן: משרד הפנים נמצא?
<טמיר כהן: פנייה מספר 13.
<טמיר כהן: לא הגיע נציג.
<טמיר כהן: סיימנו את הרביזיות.
<טמיר כהן: אנחנו עוברים לחוברת.
ניסן סלומינסקי: פנייה מספר 68.
<מיכאל רבזין: אגף החשב הכללי.
<מיכאל רבזין: מדובר בבקשה לתקצוב 536 מיליון שקלים בתקציב הרשאה להתחייב לטובת תשלום החזרי הון עבור הקמת בניין ג'נרי 2 בקריית הממשלה בירושלים.
משה גפני: למה זה לא היה בתקציב?
<מיכאל רבזין: זה נשכח.
<מיכאל רבזין: מדובר בהרשאה להתחייב למשך 22 שנים במקום תשלומים של שכר דירה.
<מיכאל רבזין: המשרדים ישלמו תשלומים, בעצם את אותם תשלומים, עבור החזר הון ליזם כאשר בתום 22 שנים הבניין שלנו – זה נכס מדינה מהיום הראשון.
משה גפני: אף על פי כן, למה זה לא היה בתקציב?
ניסן סלומינסקי: הוא אמר שזה נשכח.
<מיכאל רבזין: התקצוב של ההרשאה להתחייב נשכחה.
<מיכאל רבזין: אנחנו מקימים בניין ג'נרי 2 בקריית הממשלה בירושלים.
<מיכאל רבזין: שכחנו לתקצב הרשאה להתחייב למשך 22 שנים.
<מיכאל רבזין: הפרויקט מורכב מתשלום על הקרקע, מתשלום עבור מענק הקמה ליזם והרשאה להתחייב למשך 22 שנים.
משה גפני: שכחתם לתקצב את הסכום הזה בתקציב המדינה.
<מיכאל רבזין: הרשאה.
<מיכאל רבזין: יש לנו אישור המשרדים.
גילה גמליאל: בגלל שזה חשוב, נאשר את זה.
ראובן ריבלין: אני לא מבין למה אתם צריכים העברה פורמלית.
ראובן ריבלין: הרי נתתם הרשאה להתחייב.
<מיכאל רבזין: הייתה לנו הרשאה להתחייב ל-150 מיליון שקלים עבור שכר דירה.
סתיו שפיר: מי היזם שאנחנו מתחייבים בפניו?
ראובן ריבלין: זה PFI?
<מיכאל רבזין: זה BOT.
<מיכאל רבזין: PFI.
ראובן ריבלין: זה BOT שהחשב הכללי ביקש, הוא נתן הרשאה להתחייב ליזם.
<מיכאל רבזין: עוד לא חתמנו על החוזה.
סתיו שפיר: מי היזם בפניו אנחנו מתחייבים?
<מיכאל רבזין: היזם הוא חברת שיכון ובינוי שזכתה במכרז.
גילה גמליאל: כל הדיונים בוועדה הם סביב בינוי ושיכון.
ניסן סלומינסקי: אמרת שזה עדיין לא חתום?
<מיכאל רבזין: אנחנו לא יכולים לחתום על ההסכם עד שיש לנו תקציב הרשאה להתחייב.
סתיו שפיר: מה כולל ההסכם?
<מיכאל רבזין: הקמה ותחזוקה של בניין.
ראובן ריבלין: זאת לא הגדלת הסכום.
<מיכאל רבזין: ללא הגדלת סכום.
ראובן ריבלין: רק טעות סופר.
<מיכאל רבזין: כן.
סתיו שפיר: אתה מדבר עכשיו על חצי מיליארד שמופיעים כאן.
ניסן סלומינסקי: הרשאה להתחייב ל-22 שנים.
ניסן סלומינסקי: מי בעד לאשר את פנייה מספר 68?
ניסן סלומינסקי: פנייה מספר 68 – אושרה
סתיו שפיר: רביזיה.
ניסן סלומינסקי: פניות מספר 77 ו-78.
<אסף וסרצוג: הפנייה נועדה לתגבר את תקציב מתאם פעולות הממשלה בשטחים בסך של שני מיליון ומאה אלפי שקלים בהתאם לסיכום תקציבי בין המשרדים לשנת 2013.
ניסן סלומינסקי: אתם פשוט שכחתם שעצרנו את זה במשך שבועיים ועכשיו זה ראוי להעברה.
ניסן סלומינסקי: פניות מספר 77 ו-78 - אושרו
ניסן סלומינסקי: אורית מבקשת רביזיה.
משה גפני: לפחות יש מישהו ששומר על העקרונות.
ניסן סלומינסקי: פניות מספר 117 ו-118.
<יחזקאל כהן: מנהל אגף בכיר לתקצוב ותכנון במשרד לשירותי דת.
<יחזקאל כהן: מדובר כאן בפנייה תקציבית של כל סעיפי התקציב ההמשכי של המשרד.
<יחזקאל כהן: שאלתם שאלות ונתנו עליהן תשובות.
ניסן סלומינסקי: אני מבין שכאן הרעיון המרכזי הוא שכל הנושא הזה עובר ממשרד למשרד.
<יחזקאל כהן: לגבי המקומות הקדושים, כן.
<יחזקאל כהן: הייתה החלטת ממשלה להעביר את המקומות הקדושים מתיירות אלינו.
ניסן סלומינסקי: אני מניח שאת הטיפול במקומות ולא את המקומות.
יצחק כהן: אבל זה לא התקציב.
יצחק כהן: הורידו להם חצי בדרך.
יצחק כהן: זה היה חמישה וחצי מיליון.
<יחזקאל כהן: אולי משרד התיירות יתייחס, אבל זה הבסיס.
<קרן שפע: זה הבסיס של התקציב.
<קרן שפע: בזכותך היו שנתיים שהיה קצת יותר, אבל הבסיס הוא 3.345.
יצחק כהן: ובזכותי יהיה הפעם יותר?
ניסן סלומינסקי: אם תצטרף – כן.
ניסן סלומינסקי: פניות מספר 117 ו-118 - אושרו
ניסן סלומינסקי: הפניות אושרו.
ניסן סלומינסקי: פניות מספר 119 ו-122.
<אליאן רובנוביץ: אנחנו מדברים על המימוש של הסכם תקציבי לשנת 2013, תוספת לתפעול המשרד, תוספת לייעוץ המשרד.
משה גפני: אלה דברים שוטפים, נכון?
<אליאן רובנוביץ: כן.
<אליאן רובנוביץ: אלה דברים שוטפים.
משה גפני: אז למה זה לא היה בתקציב?
<אליאן רובנוביץ: אנחנו מתוקצבים כדרך קבע בגירעון.
סתיו שפיר: זה נהוג שתקבלו תוספת כל שנה בלי שזה יהיה בתוך התקציב?
ניסן סלומינסקי: למה אתם תמיד מתוקצבים בגירעון?
<אליאן רובנוביץ: את זה צריך לשאול במשרד האוצר.
סתיו שפיר: כמה שנים זה נמשך כך?
יצחק כהן: שנים.
<אליאן רובנוביץ: שנים.
ניסן סלומינסקי: זה משחק כזה?
<אליאן רובנוביץ: אני מניחה שזה סוג של משחק.
ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, זה לא נכנס לבסיס התקציב.
יצחק כהן: אז לא נאשר.
גילה גמליאל: לא הבנתי את סוג המשחק.
גילה גמליאל: בוא נשחק יחדיו.
<אליאן רובנוביץ: אני יודעת שהתקציב שלנו הוא כ-52 מיליון שקלים וארבעים מיליון הם לשכר.
<אליאן רובנוביץ: 12 מיליון שקלים לא מספיקים לנו לא לחניה, לא לארנונה, לא לשום דבר.
<אליאן רובנוביץ: תמיד במקביל יש הסכם תקציבי.
ניסן סלומינסקי: המשמעות היא שזה לא נכנס לבסיס התקציב.
<אליאן רובנוביץ: בדיוק.
ניסן סלומינסקי: אז כל שנה צריך לבוא בנפרד.
סתיו שפיר: זה יותר מזה.
סתיו שפיר: המשמעות של זה היא שזה לא חוקי.
סתיו שפיר: בוא נשים את הדברים על השולחן.
סתיו שפיר: לא אמורים להיערך הסכמים לפני הגשת התקציב שכוללים שינויים שאנחנו לא יודעים עליהם.
יצחק כהן: כי אז כל אחד יעשה את זה.
סתיו שפיר: לא יכול להיות שמלכתחילה התקציב יהיה גירעוני.
סתיו שפיר: זאת לא התנהגות הגיונית ולא התנהלות יעילה.
סתיו שפיר: אני לא אומרת את זה חס וחלילה נגדך.
גילה גמליאל: איפה נציג האוצר?
גילה גמליאל: מי נציג האוצר?
<אליאן רובנוביץ: הוא לא כאן.
יצחק כהן: אנחנו נגד.
<אליאן רובנוביץ: אם לא תאשרו לנו, לא יהיה לנו כסף.
סתיו שפיר: המטרה היא שבתקציב הבא הדברים האלה יהיו כלולים.
ניסן סלומינסקי: לפעמים מדין רחמים.
גילה גמליאל: כדי שלא נבזבז את הזמן של היום, אני דורשת שנקיים כאן דיון עם נציגי האוצר הרלוונטיים שייתנו לנו הסברים.
ניסן סלומינסקי: אני אציע שאנחנו נאשר לכם את זה, אבל אנחנו נקיים דיון על כל התהליך הזה.
סתיו שפיר: ביקשנו מהם להגיע לדיונים כאן והם היו אמורים לבוא כדי להסביר.
סתיו שפיר: איפה כל האנשים האלה?
סתיו שפיר: כל שבוע, בכל העברה תקציבית, אתה אומר שהפעם נאשר ובשבוע הבא נקים דיון.
ניסן סלומינסקי: אף פעם לא אמרתי בשבוע הבא.
ניסן סלומינסקי: זה נרשם כאן ויתקיים על זה דיון.
סתיו שפיר: בחוק ההסדרים למשק המדינה נאמר בצורה מפורשת שאי אפשר להכניס לתקציב.
סתיו שפיר: לא יתכן שבזמן הגשת התקציב יהיו שינויים שאנחנו יודעים שצריכים להתקיים.
ניסן סלומינסקי: אם זה לא נכנס לבסיס התקציב, אף אחד לא יודע.
סתיו שפיר: הם סומכים על כך שאתה תעביר אותם אחר כך לוועדה.
סתיו שפיר: זה לא עובד כך.
ניסן סלומינסקי: מאחר וזה לא בסיס התקציב, זה נתון למשא ומתן כמו שקורה עם הרבה דברים אחרים.
סתיו שפיר: אומרת נציגת המשרד שיש כאן משחק והדבר הזה ידוע.
ניסן סלומינסקי: זה לא משחק.
סתיו שפיר: כבר שנים זה מתבצע בצורה כזאת.
גילה גמליאל: היא אמרה שזה משחק.
ניסן סלומינסקי: לכן נזמין את האנשים הרלוונטיים.
סתיו שפיר: תזמין אותם לפני שנאשר את הפניות האלה.
סתיו שפיר: אם כל פעם נאשר להם, למה שהם בכלל יחשבו שיש כאן משהו?
ניסן סלומינסקי: אני יודע את העומס המוטל עליהם.
סתיו שפיר: המשמעות היא שהמדינה תקועה כי כך מעבירים סכומי כסף.
סתיו שפיר: זה לא רק המשרד.
משה גפני: הדברים האלה היו כבר.
יצחק כהן: הם מזעזעים.
משה גפני: זה תהליך שבאמת לא מתקבל על הדעת.
משה גפני: אני הייתי מעכב העברה כזאת.
יצחק כהן: אבל מסכנים, מה הם יעשו?
יצחק כהן: הם לא אשמים.
משה גפני: הנושא הוא לא משרד התקשורת או משרד כלשהו.
משה גפני: יש כאן תהליך שאני חושש שהוא תהליך הונאה.
משה גפני: מגישים לך תקציב ויודעים שמשרד ממשלתי, תשלום הארנונה לא נמצא בתוך התקציב.
משה גפני: למה עושים את זה?
משה גפני: עושים את זה כדי שאתה וחברי הוועדה, ובכלל כל חברי הכנסת, לא ידעו את המכלול ורק אגף התקציבים ידע.
משה גפני: אני חושב שצריך לעכב את זה לפחות לשבוע.
יצחק כהן: אבל הם אלה שסובלים.
גילה גמליאל: הבעיה שלי היא עם האוצר.
משה גפני: הם סובלים יותר כשהם בידיים של אגף התקציבים ולא יכולים לעשות שום דבר.
גילה גמליאל: גפני, אני הייתי הולכת אתך יד ביד אבל הבעיה שלנו היא עם האוצר.
גילה גמליאל: הם אלה שהגישו לנו את התקציב והם הגישו לנו תקציב שקרי בעליל.
ניסן סלומינסקי: מאחר ואני מכיר את הלו"ז שלנו, לכן אני יודע שזה ייקח קצת יותר זמן משבוע.
יצחק כהן: בוא נפסיק הכול.
ניסן סלומינסקי: אני מבין ממנה שהמשרד לא יוכל לתפקד.
ניסן סלומינסקי: הנושא הזה נרשם ויעלה לדיון, אליו הם יוזמנו.
סתיו שפיר: אבל זה לא עובד כך.
ניסן סלומינסקי: את חושבת שלא.
סתיו שפיר: כי אני לא מוכנה שוועדת כספים תלך למהלך כזה.
ניסן סלומינסקי: מותר לך לא להיות מוכנה אבל אם יש אחרים שיחשבו שהם מוכנים, הם יצביעו.
סתיו שפיר: אני חושבת שחברי הכנסת שמוכנים להצביע בעד העברה שברור כאן
סתיו שפיר: לכולנו ויש הסכמה בחדר שהיא לא הייתה צריכה להיות כך, אלא הייתה צריכה להיות כלולה בבסיס התקציב.
יצחק כהן: זה לא היא.
יצחק כהן: זה אגף התקציבים.
גילה גמליאל: הבעיה היא אגף התקציבים.
סתיו שפיר: אני לא מדברת עליה.
סתיו שפיר: אני מדברת על אגף התקציבים.
סתיו שפיר: ודאי שזה לא באשמת המשרד.
גילה גמליאל: אם אגף לא יבוא להסביר את עצמו כאן בשבוע הבא, יום שלישי הבא, אני מודיעה חגיגית שאני בעצמי לא מצביעה להם על ההעברה.
ניסן סלומינסקי: אל תגידי שבוע הבא כי זה תלוי בלוח הזמנים שלנו.
יצחק כהן: צריך להפסיק את עבודת הוועדה ולזמן אותם לכאן.
גילה גמליאל: שיבואו ויסבירו את הדברים האלה.
ניסן סלומינסקי: לפי הזמן שלנו.
גילה גמליאל: על מנת למנוע את הזילות הזאת, חייבים לעשות לזה סוף.
ניסן סלומינסקי: אמרתי שנזמין אותם.
יצחק כהן: הצבענו על חוק תקציב שהייתה הונאה בבסיסו.
יצחק כהן: זה לא יכול להיות.
יצחק כהן: הונו אותנו ואנחנו הונינו את הציבור.
ניסן סלומינסקי: זאת לא חריגה מהתקציב.
ניסן סלומינסקי: לא מדובר על זה.
ראובן ריבלין: יש כאן שני תקציבים.
ראובן ריבלין: יכול להיות שאנחנו יכולים לאשר כי זה תלוי בהכנסה.
ראובן ריבלין: אלה ארבעת הסעיפים האחרונים.
ראובן ריבלין: תקציב אחד, לא רוצים להעלות את בסיס התקציב של משרד התקשורת מעבר ל-52 מיליון שקלים.
עפר שלח: אני באמת לא רוצה להעליב אותך, אבל גם המספרים שאמרת הם שונים מהמספרים שבפנינו.
עפר שלח: כאן מופיע שבעים ושמונים ושמונה, ולא ארבעים ושתיים ושישים.
עפר שלח: הוצאה מותנית בהכנסה, יש לכם עשרים ועולה עכשיו לשבעים וארבע.
עפר שלח: הוצאה, 69,839 עולה ל-88.
סתיו שפיר: ניסן, אתה נותן שיעשו ממך ומהוועדה צחוק.
סתיו שפיר: עושים צחוק מהכנסת.
יצחק כהן: סתיו, אנחנו עושים צחוק מהציבור.
ניסן סלומינסקי: מאחר ואנחנו רגילים ואנחנו יודעים מה המשמעות של תקציב ומתי מעבירים, אנחנו סובלים מזה שנים, כל המפלגות.
סתיו שפיר: אנחנו סובלים במפלגות?
יצחק כהן: אני לא מכיר את הדבר הזה.
ניסן סלומינסקי: לא מפלגת העבודה.
ניסן סלומינסקי: אתם באופוזיציה.
יצחק כהן: לא יעלה על הדעת.
סתיו שפיר: כך מתנהלת המדינה ואחר כך אנחנו מתפלאים.
<קריאה: חשב משרד התקשורת.
<קריאה: קודם כל, תקציב מדינה אושר.
משה גפני: אתה עובד במשרד התקשורת?
יצחק כהן: באוצר.
משה גפני: לא רפרנט של האוצר.
<קריאה: לא רפרנט.
<קריאה: ביקשו ממני להופיע.
<קריאה: אני מטעם האוצר, אבל יושב במשרד התקשורת ואחראי על ביצוע התקציב.
<קריאה: קודם כל, התקצוב של משרד התקשורת לפני שנים, אני מדבר כאן לכל חברי הוועדה ואני מבקש שגם תקשיב לי.
עפר שלח: דבר בנימוס.
עפר שלח: זה יושב ראש ועדת הכספים ואתה לא תדפוק על השולחן ותגיד.
יצחק כהן: עפר, הוא פקיד.
יצחק כהן: דבר, אחי.
יצחק כהן: הוא רוצה לדבר ואתה לא מקשיב לו.
יצחק כהן: אחר כך באים אליו בטענות שהוא מבקש ממך שתקשיב לו.
ניסן סלומינסקי: הוא קיבל זכות דיבור ואני נותן לו לדבר.
יצחק כהן: אני אגבה אותך.
<קריאה: התקציב של משרד התקשורת הוא בתת תקצוב.
<קריאה: לכן יש הסדרים להסדיר את התקציב השוטף.
<קריאה: יש לנו חניות, יש לנו שכר דירה, דברים שוטפים בסיסיים שאנחנו לא מתוקצבים בהם.
ראובן ריבלין: מה היה קורה אם אין רזרבה?
ניסן סלומינסקי: כל מה שאתה אומר, הסבירה אליאן.
סתיו שפיר: רובי, למה אתה מצביע בעד?
סתיו שפיר: אני רוצה לשאול שאלה עניינית.
סתיו שפיר: מה כלול במסגרת ההסכמים שקיבלתם?
סתיו שפיר: מה הסכום שבסופו של דבר יעבור?
ניסן סלומינסקי: אני מבקש לא לענות.
ניסן סלומינסקי: סתיו, אני מבקש לא לדבר עכשיו.
סתיו שפיר: זאת שאלה.
ניסן סלומינסקי: לא קיבלת רשות דיבור.
סתיו שפיר: שאלתי שאלה.
סתיו שפיר: אני חברת ועדה.
ניסן סלומינסקי: תצביעי ותקבלי רשות לשאול.
ניסן סלומינסקי: לא קיבלת אישור.
סתיו שפיר: אדוני היושב ראש, אפשר בבקשה לקבל אישור לשאול שאלה?
ניסן סלומינסקי: כי אני באמצע דיבור.
סתיו שפיר: אחרי שתסיים.
ניסן סלומינסקי: את מדברת שוטף כל הזמן.
יצחק כהן: אבל היא צודקת.
ניסן סלומינסקי: אני אסביר לך למה אני כועס.
ניסן סלומינסקי: אנחנו בלחץ של זמן.
ניסן סלומינסקי: אתה בדיוק חזרת על כל מה שהיא הסבירה ולא היית שותף לכל הדיון שהיה כאן בנושא הזה.
ניסן סלומינסקי: לא הוספת כלום.
ניסן סלומינסקי: אני לא רוצה להגיד שהחמרת, אבל אמרת אותו הדבר.
ניסן סלומינסקי: הבעיה שלנו היא לא אליך.
ניסן סלומינסקי: יש לנו בעיה לגבי חוסר תקצוב.
ניסן סלומינסקי: אנחנו לא מסכימים שיהיה מצב שהאוצר מראש מתקצב בחוסר משרד ואחר כך מעביר לו, לא לבסיס, כמענק או כל דבר אחר.
ניסן סלומינסקי: אני מציע שאנחנו נאשר את זה כי הם צריכים לחיות אבל מצד שני נזמן את השרים או את המנכ"לים של משרד האוצר ושל משרד התקשורת כדי לוודא ולנסות להבין את הפלא הגדול הזה ואולי להפסיק אותו.
סתיו שפיר: עוד שאלה לגבי התקציב הרחב.
סתיו שפיר: מה התקציב הכולל שאתם מתכוונים להעביר בהעברות התקציביות השנה?
<אליאן רובנוביץ: סדר גודל של עשרה מיליון שקלים ועוד כעשרה מיליון שקלים לייעוץ.
סתיו שפיר: עשרים מיליון שקלים בשנתיים הקרובות?
<אליאן רובנוביץ: סדר גודל.
סתיו שפיר: מה היה בשנה שעברה?
סתיו שפיר: כמה העברתם מחוץ לבסיס התקציב?
<אליאן רובנוביץ: אם אני לא טועה, גם.
ניסן סלומינסקי: מי בעד אישור ההעברה ולקיים דיון אתם בנושא?
סתיו שפיר: רובי, אני לא מבינה אותך.
ניסן סלומינסקי: פניות מספר 119 ו-122 – אושרו
ניסן סלומינסקי: אתם תעבירו את זה לבעלי הבית שלכם ואנחנו נקיים דיון.
ניסן סלומינסקי: תגידו שדעת הוועדה מאוד מאוד לא נוחה מהשיטה הזאת.
ניסן סלומינסקי: אנחנו נרצה להבין את זה כאן ולשנות את זה.
ניסן סלומינסקי: תודה רבה לכם ואני מתנצל בפני החשב, לא התכוונתי אישית אבל אנחנו קצת בלחץ הזמן.
ניסן סלומינסקי: פנייה מספר 121.
ראובן ריבלין: אני הייתי אחרי פואד ולא הסכמתי לזה.
ניסן סלומינסקי: יהיה על זה דיון.
ניסן סלומינסקי: נזמין את מי שיכול לתת לנו תשובות.