GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ניסן סלומינסקי: בודקים את זה.
ניסן סלומינסקי: אנחנו בקצבאות ואנחנו מעלים להצבעה את כל הרביזיות שהתבקשו.
שמרית גיטלין שקד: סעיף 56(1).
שמרית גיטלין שקד: לא הצבענו עליו כי הייתה רביזיה על ההסתייגות של רע"מ-תע"ל, הסתייגות שנפלה.
שמרית גיטלין שקד: עכשיו נצביע על הרביזיה.
ניסן סלומינסקי: הצבעה הרביזיה לא התקבלה.
שמרית גיטלין שקד: אנחנו יכולים להצביע על סעיף 56(1).
ניסן סלומינסקי: אנחנו מצביעים על סעיף 56(1) כנוסח הוועדה.
ניסן סלומינסקי: הצבעה סעיף 56(1) – אושר כנוסח הוועדה.
יעקב ליצמן: על זה יש רביזיה?
יעקב ליצמן: נושא חדש כבר היה?
שמרית גיטלין שקד: אין כאן נושא חדש.
שמרית גיטלין שקד: סעיף 56 אושר.
שמרית גיטלין שקד: סעיף 56(2).
שמרית גיטלין שקד: הסעיף לא הוצבע בגלל רביזיה על הסתייגות שנפלה.
שמרית גיטלין שקד: חבר הכנסת יצחק כהן הגיש רביזיה וצריך להצביע על הרביזיה.
ניסן סלומינסקי: הצבעה
ניסן סלומינסקי: הרביזיה לא התקבלה.
שמרית גיטלין שקד: עכשיו יכולים להצביע על סעיף 56(2).
ניסן סלומינסקי: מי בעד אישור סעיף 56(2) כנוסח הוועדה?
ניסן סלומינסקי: הצבעה סעיף 56(2) – אושר כנוסח הוועדה.
שמרית גיטלין שקד: סעיף 56(3) לא הוצבע כי יש רביזיה של ליצמן על ההסתייגות של מספר קבוצות שנפלה.
שמרית גיטלין שקד: צריך להצביע על הרביזיה.
שמרית גיטלין שקד: אפשר להצביע על סעיף 56(3).
ניסן סלומינסקי: מי בעד אישור סעיף 56(3) כנוסח הוועדה?
ניסן סלומינסקי: 1.
ניסן סלומינסקי: הצבעה סעיף 56(3) – אושר כנוסח הוועדה.
שמרית גיטלין שקד: סעיף 56(11), נושא חדש.
שמרית גיטלין שקד: אני מציינת שהוא עלה למעלה.
שמרית גיטלין שקד: סעיף 58, אושר.
שמרית גיטלין שקד: יש רביזיה של ליצמן על אישור הסעיף.
שמרית גיטלין שקד: אנחנו נציע על הרביזיה.
ניסן סלומינסקי: מי בעד הרביזיה של ליצמן?
שמרית גיטלין שקד: אין צורך להצביע מחדש.
שמרית גיטלין שקד: הרביזיה נפלה.
שמרית גיטלין שקד: אישור הסעיף עומד על כנו.
שמרית גיטלין שקד: סעיף 59, יש רביזיה על ההסתייגות של אראל מרגלית.
ניסן סלומינסקי: מי בעד קבלת הרביזיה של אראל מרגלית?
שמרית גיטלין שקד: נצביע על סעיף 59.
ניסן סלומינסקי: מי בעד אישור סעיף 59 כנוסח הוועדה?
ניסן סלומינסקי: הצבעה סעיף 59 – אושר כנוסח הוועדה.
ניסן סלומינסקי: כל פרק הקצבאות – אושר.
יעקב ליצמן: החוק הזה ייזכר לדיראון עולם.
ניסן סלומינסקי: אנחנו עוברים לנושא הבריאות.
ראובן ריבלין: אני אבקש לדבר.
ניסן סלומינסקי: אין דיבורים.
יצחק כהן: יהיו הרבה דיבורים.
ראובן ריבלין: אני מבקש לדבר כדי לנסח הסתייגות רק להצבעה.
ראובן ריבלין: אני רוצה רשות דיבור להסתייגות.
ראובן ריבלין: אני רוצה להסתייג במשהו.
ניסן סלומינסקי: נועה, תובילי.
ניסן סלומינסקי: אני מבקש מכולם לחזור למסגרת.
ניסן סלומינסקי: הוועדה עובדת ברוגע ובשקט.
נועה בן שבת: חבר הכנסת ריבלין, לאיזה הסתייגות אתה מבקש להיכנס?
ראובן ריבלין: בקייפינג.
ראובן ריבלין: אני אומר לך היכן.
נועה בן שבת: אנחנו מדברים על הנוסח כפי שהוקרא בוועדה.
נועה בן שבת: בנושא התקיים דיון ועלו כל מיני הצעות לתיקונים.
נועה בן שבת: בסופו של דבר לא הייתה התקדמות בנושא הזה.
ניסן סלומינסקי: נשארנו באותו נוסח.
יעקב ליצמן: אדוני היושב ראש, הדיון לא הסתיים.
יעקב ליצמן: התחלנו בדיון ואתה אמרת בוועדת הכספים – הייתה הצעה של גפני להקים ועדת משנה בראשותי ואמרתי שאני לא בטוח שאני רוצה – שתחליט.
יעקב ליצמן: מאז לא שמענו כלום ואנחנו לא יודעים מה היה ומה לא היה.
יעקב ליצמן: הדיון לא הסתיים.
ניסן סלומינסקי: אני אדווח מה היה.
ניסן סלומינסקי: אני ניהלתי הרבה מאוד דיונים עם הצדדים.
יעקב ליצמן: למה אנחנו לא היינו חלק של הדיון?
יצחק כהן: יכולנו לעזור לך.
ניסן סלומינסקי: אמרתי שקודם כל אני אבדוק לעצמי אם יש טעם או לא.
ניסן סלומינסקי: בסופו של דבר ראיתי שהנוסחה שמוצעת לנו היא מאוזנת, עדינה מאוד ויש מומחים שבאמת עסקו בזה.
ניסן סלומינסקי: לכן נשארתי בנוסחה הזאת.
ניסן סלומינסקי: אמרתי שבמידה ויבואו הצדדים עם הצעה משותפת ---
יעקב ליצמן: אני סמכתי על כך שעומד להתקיים דיון, אבל לא קיימנו בירור ואני לא יודע כלום.
יעקב ליצמן: אני לא רוצה להגיד מה אני חושב על ההצעה שלהם.
יעקב ליצמן: עצם הדבר הוא שלא הסתיים ההליך ולא הסתיים הדיון.
ניסן סלומינסקי: הדיון הסתיים.
ניסן סלומינסקי: אני יודע שיש הרבה מאוד לחצים.
יעקב ליצמן: זה לא מעיד על כך שהדיון הסתיים.
ניסן סלומינסקי: הדיון כאן הסתיים.
ניסן סלומינסקי: אמרנו שנעשה בדיקה נוספת ואכן אני עשיתי אותה.
ניסן סלומינסקי: השקעתי בה הרבה.
ניסן סלומינסקי: אני אומר שוב שאמרתי לצדדים, כולל השרים ---
יעקב ליצמן: אפשר לבדוק את הפרוטוקול של הישיבה הקודמת כדי לראות.
יעקב ליצמן: אני לא צוחק.
יעקב ליצמן: אני אומר לך שהדיון לא הסתיים כי אני לבד לא סגור עם עצמי.
ניסן סלומינסקי: שאלתי אותך אם אתה סגור ואמרת שלא.
ניסן סלומינסקי: זכותו של אדם.
יעקב ליצמן: כי לא הסתיים דיון.
יעקב ליצמן: לא שמענו את כל המשלחות.
יעקב ליצמן: לא שמענו את כולם.
ניסן סלומינסקי: שמענו את כל המשלחות.
ניסן סלומינסקי: את מי לא שמענו?
יצחק כהן: לא שמענו את הכללית.
יעקב ליצמן: לא שמענו את בתי החולים.
ניסן סלומינסקי: כל מי שהיה כאן, כמעט כל מנהלי בתי החולים או נציגים שלהם, שמענו אותם.
ניסן סלומינסקי: קופות החולים היו כאן ושמענו אותן, כולל כללית, את אלי דפס.
ראובן ריבלין: גם בתי החולים הממשלתיים וגם הפרטיים.
ניסן סלומינסקי: היו כאן גם נציגי מכבי.
ניסן סלומינסקי: שמענו את כולם באופן מסודר ומלא.
ראובן ריבלין: הם היו כאן.
ראובן ריבלין: כולם דיברו.
ניסן סלומינסקי: כולם היו וכולם דיברו.
ניסן סלומינסקי: שמענו את כולם, שאלנו והתעניינו בנושא הזה.
ניסן סלומינסקי: היה דיון רחב.
ניסן סלומינסקי: מאחר והנושא סבוך ועדין מאוד, לכן אמרתי שבמידה ויגיעו אלי עם הסכמה, אחרי שישבתי עם הצדדים, וחשבתי שאולי כן מתחילה להירקם איזו הסכמה אבל בסוף התברר שאין הסכמה – ממילא אני נשאר בנוסחה שהובאה בפנינו שהיא נוסחה עדינה אבל כמו שהוצג כאן בפעם הקודמת, כולם לא מרוצים וברגע שכולם לא מרוצים, סימן שהיא נוסחה טובה.
אלעזר שטרן: לא מרוצים, אבל מקבלים.
חמד עמאר: אתמול שמענו שמגיעים להסכמה אבל אני מבין שבסוף אין הסכמה.
יצחק כהן: אין הסכמה.
ניסן סלומינסקי: לא הגיעו להסכמה.
ניסן סלומינסקי: חשבו אולי לנסות להגיע להסכמה אחרת, אבל אין.
ניסן סלומינסקי: לכן חוזרים להסכמה שבחוק.
חמד עמאר: או שאנחנו נביא הצעות.
חמד עמאר: או שמגיעים להסכמות או שלא מגיעים להסכמות וזה מגיע לשולחן הזה.
חמד עמאר: יכול להיות שלא מגיעות להסכמות ואז, למרות כל ההתנגדויות, מעלים את זה למעלה.
ראובן ריבלין: אלא אם כן תהיה הסכמה שהיא תהיה יותר רדיקלית.
ניסן סלומינסקי: לא הבנתי מה אתה אומר.
ראובן ריבלין: אתה תחליט ונמשיך.
ניסן סלומינסקי: אני מחליט.
ניסן סלומינסקי: נמצא כאן החוק ושמענו את כולם.
ניסן סלומינסקי: למרות שכל אחד היה מרגיש שהוא היה רוצה שזה יהיה שונה כמובן לטובתו ואז זה על חשבון השני כי אלה מאזניים, בסופו של דבר כולם הבינו שזה או הטוב במיעוטו או הרע במיעוטו, איך שכל אחד מרגיש, ואמרנו שאם כל הצדדים יגיעו להסכמות אחרות, ננסה אבל זה לא קיים.
ניסן סלומינסקי: היו הרבה ניסיונות.
חמד עמאר: אתה יודע מה הסיבה לכך שלא הגיעו להסכמות?
ניסן סלומינסקי: הגיעו להסכמה.
ניסן סלומינסקי: מה שיש כאן.
ניסן סלומינסקי: חשבו שאולי תהיה הסכמה נוספת.
עפר שלח: האיזונים כאן הם מאוד עדינים.
עפר שלח: כל פעם שמושכים לאיזשהו כיוון, זה נפרם מכיוון אחר.
עפר שלח: למיטב הבנתי, וקצת נכנסתי לזה, זה הנוסח שבסופו של דבר הרוב המכריע חי אתו.
עפר שלח: אגב, הוא כול גם סעיף 22(ב) שמאפשר בסופו של דבר לשרת הבריאות ולשר האוצר להתייחס עובדתית.
ניסן סלומינסקי: התאמות נקודתיות.
עפר שלח: אבל יום אחד שניהם יהיו מ-ש"ס.
יצחק כהן: הגלגל מסתובב.
יצחק כהן: הוא מסתובב מהר.
עפר שלח: לכן לא הגיעו לנוסח אחר.
יעקב ליצמן: אני באמת חושב שלא התקיים הדיון.
יעקב ליצמן: התחלנו אבל אמרנו שנפסיק אותו כי תהיה ועדת משנה ולכן הפסקנו אותו.
יעקב ליצמן: לכן אני לא שלם עם כל מה שקורה כאן.
יעקב ליצמן: אני לא עומד לומר את מה שאני חושב וממילא לא צריך אותי כאן כי אני באופוזיציה.
יעקב ליצמן: אני לא הולך לדבר ולא הולך לומר כלום.
יעקב ליצמן: תעשו מה שאתם רוצים.
ניסן סלומינסקי: למישהו יש הסתייגויות?
ראובן ריבלין: עם כל הערכתי הבה לחבר הכנסת שלח שגם אני אצביע כפי שהוא מבקש, אני נבחרתי על ידי אנשי ירושלים שהיא בירת מדינת ישראל ובה יש רק רפואה ציבורית אחת ואלה בתי החולים הפרטיים.
ראובן ריבלין: אין בה בתי חולים ממשלתיים שמסוגלים לשאת בנטל של כמעט מיליון אנשים אשר מאושפזים.
יעקב ליצמן: היחיד הוא כפר שאול.
ראובן ריבלין: היחיד שהוא ממשלתי, אבל שם כנראה לא יוכלו להושיע.
ראובן ריבלין: אני יודע שנושא בתי החולים הפרטיים כביכול שהם ציבוריים לכל דבר, שכן ממשלת ישראל דואגת למחסורם של בתי החולים, אם כי באמת במים לחץ ולחם עוני, אבל היא עוזרת להם.
ראובן ריבלין: אני מבקש יחד עם חברת הכנסת עליזה לביא, שכל אחד מאתנו מגיש הסתייגות באופן נפרד כי אני לא אצביע בעד הסתייגותה והיא לא תצביע בעד הסתייגותי, שההסתייגות תצורף לדפים הצהובים ואז הממשלה אולי תסכים לקבל את הסתייגותנו.
ראובן ריבלין: מה שאנחנו מותירים בהסתייגות זו, שכנראה תידחה כי האופוזיציה לא באה לעזור לי, את האפשרות בידי הממשלה לנסות ולמצוא דרך לסייע לבתי החולים בירושלים.
ראובן ריבלין: ההסתייגות שלי אומרת שבתי החולים הירושלמים יוחרגו מהאמור באותו סעיף שליצמן הגיש את הסתייגותו ומשום מה הוא חוזר בו.
יעקב ליצמן: אני לא חוזר בו משום דבר.
יעקב ליצמן: דיברתי על עצם הדיון שלא התקיים.
ראובן ריבלין: אנחנו יודעים שממשלת ישראל ומדינת ישראל ועם ישראל יעזרו לבתי החולים ולא יפקירו אותם.
ניסן סלומינסקי: בזמן הצבעות מקובל שהגופים לא נמצאים ולכן מפני כבודם אני אומר כאילו הם לא נמצאים.
ראובן ריבלין: אין נוכחות משפטית.
ראובן ריבלין: אני רוצה שההסתייגות תאמר שבתי החולים בירושלים יוחרגו מהקייפינג.
נועה בן שבת: שניכם רשומים על אותה הסתייגות.
ראובן ריבלין: אתם תגיעו עד יום ראשון להסכמה עם הממשלה, הממשלה תסכים על ההסתייגות הזאת ועליזה לביא תהיה מרוצה וגם אני.
ראובן ריבלין: לא נלך נגד הממשלה אבל נאפשר לממשלה להגיע להסדר עם בתי החולים לפני אישור התקציב.
נועה בן שבת: חבר הכנסת ליצמן, יש לך הסתייגות או שאתה מסיר אותה?
יעקב ליצמן: אמרתי שאני לא אומר מילה אחת היות ולדעתי הדיון לא הוגן.
ראובן ריבלין: עליזה, תאמרי אני מסכימה.
ראובן ריבלין: כל אחד מאתנו אבל הסתייגות נפרדת.
נועה בן שבת: אין אפשרות.
נועה בן שבת: זאת אותה הסתייגות.
ראובן ריבלין: בסדר, אבל כל אחד מאתנו יכול לדבר.
אראל מרגלית: ניסן, בעניין הזה אנחנו רוצים לדעת באיזה סטטוס נמצא הוויכוח.
ראובן ריבלין: שלח הביע את עמדת הממשלה.
רוברט אילטוב: אתמול הסכמנו שנגיע בנושא הזה להסכמות.
רוברט אילטוב: לכן הסכמנו להשאיר את זה כפי שזה.
רוברט אילטוב: נכון לעכשיו אני מבין שכל מה שדיברנו לא קורה.
רוברט אילטוב: אני חושב שאם זה המצב וכך מתכוונים לנהוג, אני חושב שאנחנו חייבים לבחון את זה מחדש.
ניסן סלומינסקי: הסכמות של מי לא קיימות?
רוברט אילטוב: אנחנו אתמול ישבנו.
ניסן סלומינסקי: מי זה אנחנו?
רוברט אילטוב: אתה ואני ועוד כמה חברים.
רוברט אילטוב: שאלתי את השאלה ואמרת שאתם הולכים להגיע להסכמות בנושא הזה.
רוברט אילטוב: השארנו את זה פתוח ובסוף אתם באים ומביאים את זה לשולחן הזה ללא הסכמות.
רוברט אילטוב: איך הדבר הזה מתנהל?
רוברט אילטוב: אני רוצה לדעת למה ההסכמות האלה לא התקבלו?
יעקב ליצמן: אתה אומר מה שאני אמרתי קודם לכן.
רוברט אילטוב: הבנו שהגעתם להסכמות.
יצחק כהן: הוא חבר קואליציה.
ניסן סלומינסקי: אני אסביר עוד פעם.
רוברט אילטוב: אני הבנתי למה זה קרה.
רוברט אילטוב: מישהו נכנס אחרי הפגישה הזאת לחדר והכל התהפך.
רוברט אילטוב: אני רוצה להבין למה זה קרה.
משה בר סימנטוב: אני אתייחס.
משה בר סימנטוב: היתרון והחסרון של הסדר הקייפ הוא שמרגע שהוא בא לעולם, כל שינוי שלו בא על חשבון מישהו אחר.
משה בר סימנטוב: אי אפשר להוציא צד אחד מרוצה בלי לפגוע בצד אחר.
משה בר סימנטוב: אנחנו מקווים שהעבודה הנכונה שאנחנו עושים בקייפ, היא על מנת להגיע לאיזושהי נקודת איזון בה כולם מרוצים או לא מרוצים במידה שווה וההסדר הוא הוגן.
משה בר סימנטוב: אנחנו מאמינים מאוד שזה ההסדר שיש בפניכם.
משה בר סימנטוב: אנחנו כן אומרים שעדיין, למרות זאת, בחוק שמונח בפניכם יש סמכות לשרת הבריאות ולשר האוצר לבצע התאמות נקודתיות בקייפ הפרטני שבין קופת חולים לבין בית חולים הם יצטרכו להפעיל שיקול דעת ולעשות את ההתאמות הנדרשות, אם זה בנוגע לקופה מסוימת, אם זה נוגע לבית חולים בעיר מסוימת או בכל דבר אחר.
נועה בן שבת: אבל זה מוגבל במספר המיטות.
משה בר סימנטוב: בין השאר.
משה בר סימנטוב: בהתחשב בין השאר בשינוי בשיעור הקפיטציה של קופות החולים ובמיטות אשפוז נוספות.
משה בר סימנטוב: יש כאן את בין השאר וזה כן מותיר את שיקול הדעת ואנחנו נפעיל את שיקול הדעת.
משה בר סימנטוב: לשרים יש שיקול דעת ושיקול דעת למנגנון שצריך להפעיל.
ניסן סלומינסקי: השרים מודעים לנושא המיוחד של בתי החולים בירושלים.
ניסן סלומינסקי: דיברו אתם והם מודעים לכך.
ראובן ריבלין: אנחנו מבקשים להחריג את בתי החולים בירושלים אבל מי מבתי החולים שרוצה להיות במערכת, יישאר במערכת והוא רשאי לעשות זאת.
ראובן ריבלין: אנחנו משאירים את זה לשיקול דעתם.
ראובן ריבלין: מי שרוצה את המערכת, בסדר.
ראובן ריבלין: מי שרוצה להיות מוחרג, יוחרג.
נועה בן שבת: בתי החולים בירושלים יוחרגו למעט אם הם ביקשו להיות.
ראובן ריבלין: למעט אם הם ביקשו.
רוברט אילטוב: כל עוד לא נקבל הסבר ברור ומפורש, כפי שהוסבר לנו שיגיעו להסכמות.
משה בר סימנטוב: גם הדיונים שהיו, היו דיונים.
רוברט אילטוב: שאלתי שאלה מאוד מפורשת.
רוברט אילטוב: שאלתי האם הגיעו להסכמות ואמרו לי בעוד שעה-שעה וחצי נגיע להסכמות ונציג אותם.
רוברט אילטוב: לא הגיעו להסכמות והביאו את זה כפי שזה.
משה בר סימנטוב: הדבר שדובר בו הוא מרחב שיקול הדעת של השרים.
משה בר סימנטוב: הגענו למסקנה שמרחב שיקול הדעת שיש היום בחוק הוא מספיק.
יעקב ליצמן: בשביל מה בכלל צריך חוק?
משה בר סימנטוב: צריך חוק.
משה בר סימנטוב: החוק קובע את המתווה, את העקרונות וכולי.
יעקב ליצמן: בסעיף אחד אתה סומך על שיקול דעת השרים.
משה בר סימנטוב: הסוגיה שנדונה הייתה שיקול הדעת של השרים ושיקול הדעת של השרים נמצא כאן בנוסח.
משה בר סימנטוב: נמצא כאן גם משרד הבריאות שיוכל להתייחס.
רוברט אילטוב: גם לוועדה יש שיקול דעת.
משה בר סימנטוב: אני לא חולק על זה.
רוברט אילטוב: אנחנו מקבלים מידע שמגיעים להסכמות אבל בסוף מביאים לנו את זה כפי שזה, עם כל הכבוד אני לא מקבל את העובדה הזאת.
יצחק כהן: משהו חדש מתחיל.
רוברט אילטוב: אנחנו יושבים, אחר כך בא שר ואומר את העמדה שלו, שם את זכות הווטו שלו והולך.
רוברט אילטוב: אם זה המצב, אני לא שם.
יעקב ליצמן: איפה היית במשך השבועיים?
משה בר סימנטוב: היו דיונים עם יושב ראש הוועדה להם היו שותפים משרדי הבריאות והאוצר.
משה בר סימנטוב: התוצאה של הדיונים הייתה שהדבר הנכון הוא להישאר בגדרי שיקול הדעת שיש לשרים תחת האמירה שלנו שבשיקול הדעת הזה ייעשה שימוש גם של משרד הבריאות וגם של משרד האוצר.
משה בר סימנטוב: נכון שבשיקול הדעת הזה ייעשה שימוש.
משה בר סימנטוב: בסוף, מכיוון שאנחנו אומרים ששיקול הדעת הזה הוא מספיק, להוסיף עוד משפט שמוסיף עוד מרחב של שיקול דעת – זה לא מה שיעלה או יוריד בעניין הזה.
משה בר סימנטוב: בסוף התוצאה של החוק הזה הוא צו קייפינג שיפרסמו שרי הבריאות והאוצר.
משה בר סימנטוב: הצו הזה יגדיר את תקרות הצריכה הפרטניות.
יעקב ליצמן: אם אתה סומך על שיקול דעת שרים, תתחיל עם זה ותגמור עם זה.
יעקב ליצמן: תגיד שיקול דעת שרים.
יעקב ליצמן: נקודה, נקודה, נקודה ונגמר כל החוק.
יעקב ליצמן: למה אתה צריך את כל השאר?
ניסן סלומינסקי: ליצמן, אם אתה רוצה – תסתייג.
ניסן סלומינסקי: כך זה לא יכול להתנהל.
משה בר סימנטוב: בקביעת התקרות השרים יפעילו שיקול דעת בנוגע לקביעת התקרה הספציפית בין בית חולים לבין קופת חולים.
משה בר סימנטוב: יאשר כאן נציג משרד הבריאות שהדברים הם גם על דעת המשרד.
נועה בן שבת: משה, לפי הפרשנות שלך במקרה הזה כן צריך לפרסם את מה שהם יקבעו, בסופו של דבר אם זה לא רק לפי מספר המיטות.
נועה בן שבת: אחד הטיעונים שנאמרו לנו לעניין הפרסום, מדוע לא מפרסמים את הנתון הזה ברשומות לגבי הסעיף שמאפשר שיקול דעת, היה שכיוון שזה נסמך רק על שני נתונים – רק על מספר המיטות ומספר המטופלים בקופה – כיוון שמסתבר עכשיו שבעצם יש כאן מרחב גדול של שיקול דעת בין השאר, יש כאן עוד נתונים, מן הראוי שהנתונים האלה יפורסמו.
נועה בן שבת: זאת אומרת, אם משתנה תקרת הצריכה לבית חולים אחד וזה בעצם בא על חשבון תקרת הצריכה של בית חולים אחר בגלל שאנחנו אומרים שכל תקרות הצריכה לא עולות על סף מסוים, בעצם אני חושבת שמן הראוי שהדבר הזה יפורסם ברשומות.
משה בר סימנטוב: אם יש דבר גרוע שאנחנו יכולים לעשות עבור מערכת הבריאות זה לפרסם את הצו הזה לציבור.
נועה בן שבת: לא לציבור, אבל לפחות לכל בתי החולים ולכל קופות החולים.
משה בר סימנטוב: זה הציבור אליו התכוונתי.
משה בר סימנטוב: אני אסביר את העניין.
רוברט אילטוב: עוד שאלת הבהרה לפני שאתה מסביר.
רוברט אילטוב: השר יכול היום לקבוע לכל בית חולים תנאים אחרים בהתאם לשיקול דעתו.
רוברט אילטוב: יש שני בתי חולים, אחד ליד השני, לאחד יהיו תנאים אלה ולשני יהיו תנאים אחרים.
רוברט אילטוב: כך אני מבין את זה.
משה בר סימנטוב: אני אסביר ובדרך זאת אענה גם לנועה וגם לחבר הכנסת אילטוב.
משה בר סימנטוב: ההסדר הזה מבוסס על התנאים המסחריים ששררו בין הקופות לבין בתי החולים.
משה בר סימנטוב: יש בו מרחב שיקול דעת שמגיע עד 3.48 אחוזים.
משה בר סימנטוב: כלומר, עדיין שיקול הדעת הוא מוגדר, הוא באיזושהי פרופורציה - זאת גם תשובה לחבר הכנסת ליצמן – וזה לא שיקול דעת אין סופי.
משה בר סימנטוב: יש מרחב שיקול דעת.
משה בר סימנטוב: אנחנו חושבים, בתי החולים חושבים, קופות החולים חושבות שלא יהיה נכון לפרסם את זה כי אז אנחנו בעצם מפרסמים את התנאים המסחריים לכולם.
משה בר סימנטוב: ירצו להשיג על התנאים ושיקול הדעת שהפעילו השרים, יבואו בפני השרים וישמיעו את עמדתם.
משה בר סימנטוב: אני אענה לחבר הכנסת אילטוב ואומר שכאשר שרים מפעילים שיקול דעת, הם לא עושים את זה באופן שרירותי.
משה בר סימנטוב: אנחנו אומרים שזה ייעשה בין היתר.
יעקב ליצמן: תגיד את זה עוד פעם.
יעקב ליצמן: מה לא שרירותי?
יעקב ליצמן: יש דבר אחד ששר עושה והוא לא שרירותי?
משה בר סימנטוב: שיקול דעת צריך להיות מופעל על סמך שיקולים מקצועיים, קריטריונים מקצועיים וכך ייעשה.
משה בר סימנטוב: זה לא שרירותי לבוא ולומר שאנחנו רוצים להעדיף את א' על פני ב', אלא תהיינה כאן אמות מידה מקצועיות שינחו את השרים ויהיו שיקולים מקצועיים.
משה בר סימנטוב: כך זה ייעשה וראוי לטובת המערכת שהנתונים האלה הגלובליים יישארו חסויים.
נועה בן שבת: אני רוצה להציע שבאמת לא יפרסמו את הנתונים הגלובליים אלא רק יפרסמו את שיעור השינוי מתקרת הצריכה.
נועה בן שבת: אחד ירד ואחד יעלה, אז רק את השיעורים האחוזיים שהשתנו, רק אותם יפרסמו.
נועה בן שבת: הטענה קודם הייתה שיש רק שני המרכיבים ומתוכם אפשר לגזור את הנתונים המסחריים, מתוך הנתונים שבית החולים יודע לגבי עצמו או קופת חולים יודעת לגבי עצמה, אבל ברגע שנכנסים כאן עוד שיקולים, הטיעון הזה נופל ואז לפחות את השיעור האחוזי בלי הנתונים המסחריים, אני חושבת שראוי לפרסם ברשומות או לאפשר לכל בתי החולים ולכל קופות החולים לדעת את הנתונים האלה.
משה בר סימנטוב: בחשיבה ראשונית, אני חושב שזה יזמין מלחמת כל בכל במערכת וזה לא בריא אבל אנחנו נשקול את זה ואם נראה בדבר הזה נזק, אנחנו נפרסם את הדבר הזה.
משה בר סימנטוב: אני מבקש לא לחייב אותנו לעשות את זה.
יעקב ליצמן: לשרים יש את האפשרות לעשות מה שהם רוצים.
נועה בן שבת: לא מה שהם רוצים.
נועה בן שבת: במגבלות מסוימות.
יעקב ליצמן: זאת אומרת, זה שאנחנו הולכים להצביע כרגע עליו, זה שום דבר כי הם יכולים לשנות את זה.
יעקב ליצמן: אז למה צריך להצביע?
משה בר סימנטוב: יש עקרונות.
יעקב ליצמן: אתה אומר שהקייפ הזה, שר הבריאות ושר האוצר יכולים להחליט לשנות.
יעקב ליצמן: אם הם יכולים לשנות, אז על מה אני מצביע?
משה בר סימנטוב: כתבנו כאן חמישה עמודים.
יעקב ליצמן: כתבת חמישה עמודים על כלום.
משה בר סימנטוב: ההסדר הזה הוא לא הסדר הקייפ הראשון שמגיע למערכת.
יעקב ליצמן: ההבדל הוא שהיום אני באופוזיציה.
ראובן ריבלין: הוא יצר את הקייפינג הזה.
ניסן סלומינסקי: אנחנו עכשיו בשלבי הצבעות ולא בשלבי דיון.
ניסן סלומינסקי: יש כאן הסתייגות אחת.
נועה בן שבת: הסתייגות של חבר הכנסת ריבלין ושל חברת הכנסת עליזה לביא.
ראובן ריבלין: אני מבקש שההסתייגויות יהיו נפרדות ואני אנמק.
ראובן ריבלין: היא לא רוצה את ההסתייגות שלי ואני לא רוצה את ההסתייגות שלה למרות שההסתייגויות זהות.
ניסן סלומינסקי: רבותיי, יש עוד הסתייגויות?
יעקב ליצמן: התייעצות סיעתית.
ניסן סלומינסקי: רבותיי, אף אחד מאתנו לא רוצה לשבת שוב עד שעה 5:00 לפנות בוקר.
ניסן סלומינסקי: הסתייגויות בנושא הקייפינג.
ניסן סלומינסקי: יש עוד מישהו שרוצה להגיש הסתייגות?
יעקב ליצמן: אגב, לא הקריאו את זה.
נועה בן שבת: הכול הוקרא.
נועה בן שבת: לא היו שינויים אלא שינויי נוסח.
יעקב ליצמן: אין כאן נושא חדש.
נועה בן שבת: לא.
מיכל בירן: אנחנו נרצה להסביר את מה שהגשנו.
ניסן סלומינסקי: תעברי סעיף-סעיף ואת ההסתייגויות.
נועה בן שבת: קבוצת העבודה וקבוצת קדימה מציעות למשוך את כל הסעיפים 19 עד 27, זאת אומרת, את כל סימן א'.
ראובן ריבלין: לא צריך להצביע אם ההסתייגות אומר שזה יימחק.
אראל מרגלית: אבל אנחנו רוצים לנמק.
נועה בן שבת: זה חלק מחוק.
נועה בן שבת: זה לא כל החוק.
אראל מרגלית: דיברנו בעיקר על בית חולים אחד לו יש הסדר מיוחד אבל יש עוד כמה נושאים בהם הוא צריך להגיע להסדר מיוחד.
אראל מרגלית: נראה לנו שלהגיע לכל ההסדר הזה בחלק מחוק ההסדרים, זה לא המקום הנכון לפתור את כל הבעיה אלא שיהיה משא ומתן פרטני שהוא לא צריך להיות עיקרון אחד אלא הוא יכול להיות כלל בתי החולים, כי לגבי חלק מבתי החולים אולי נעשו טעויות, היו הנחות גדולות יותר וכולי.
אראל מרגלית: הנקודה המרכזית היא שכרגע התבנית הזאת של עיקרון אחד לכולם הולכת לפגוע מאוד קשה לפחות בבית חולים מרכזי אחד שהוא דרמטי עבור העיר ירושלים ואנחנו בטוחים שיש עוד נושאים.
אראל מרגלית: לגבי האופן בו קופות החולים משלמות לבתי החולים והסדרי התשלום.
אראל מרגלית: אחד מהנושאים הפרטניים, אם כבר כן נכנסים לעניין, זה כל הנושא של ה-קש פלו.
אראל מרגלית: כלומר, לא יתכן שכחלק מההסדר לא יהיה קבוע האופן שבו משולמים התשלומים.
אראל מרגלית: אי אפשר לשלם בסוף שנה לגבי טיפול שנעשה בינואר.
אראל מרגלית: לכן אנחנו מבקשים שברמה הפרטנית הזאת הדברים ישולמו כל חודש כאחד חלקי 12, כמו שעשינו את ההסדרים עם המע"מ שישולם על בסיס שוטף כי ה-קש פלו הורג את בתי החולים.
נועה בן שבת: למחוק את סעיפים 19 עד 26.
אלעזר שטרן: אי אפשר לפצל?
אלעזר שטרן: על סוף דבריו של אראל דיברנו גם בפעם הקודמת, מבחינת ה-קש פלו.
נועה בן שבת: אתה יכול להציע הסתייגות בנושא הזה.
אלעזר שטרן: לא, אני לא צריך הסתייגות.
רוני גמזו: ממש לא.
אלעזר שטרן: אפשר להבין מה זה ממש לא?
אלעזר שטרן: אלה הנתונים שהצגתם בפעם הקודמת
יעקב ליצמן: הם חזרו בהם.
אלעזר שטרן: אבל אלה היו ההסברים.
ניסן סלומינסקי: רוני, הסבר קצר.
רוני גמזו: בואו נזכור שבסופו של דבר על הדבר הזה בתי החולים וקופות החולים יכולות לנהל הסכמים.
רוני גמזו: יש גם הגדרה של החשב הכללי בהסדר הזה, איך אתה משלם שוטף פלוס שישים וכיוצא בזה.
רוני גמזו: אם אנחנו משנים את האיזונים הללו, מה תעשו בתוך הקהילה?
רוני גמזו: ישלמו לבתי חולים אבל בתוך הקהילה לא יישאר הכסף אם יש בעיות תזרימיות.
רוני גמזו: רבותיי, זה חלק מהדרך בה אנחנו מנהלים.
יעקב ליצמן: רוני, אחד הדברים שהם ביקשו זה להשאיר על שוטף פלוס שלושים.
רוני גמזו: כן, אבל זה לא בחוק הזה.
רוני גמזו: יש צו הריבית או משהו כזה, צו של החשב הכללי.
רוני גמזו: שוב, כל פעם שאתה משנה תזרים בצורה כזאת, אתה לא יודע מה זה יעשה בקהילה.
יעקב ליצמן: לי אתה לא יכול להגיד שאני לא יודע.
רוני גמזו: אתה יודע.
רוני גמזו: אני מנסה להסביר מה זה יעשה בקהילה.
רוני גמזו: אם מישהו יבוא ויסיט את הכיוון לתזרים יותר טוב לבתי החולים, ובואו נזכור שרובם ממשלתיים ויש להם חשב כללי, אתה תסיט את המצב למקום אחד - תישאר לא תזרים לקהילה.
רוני גמזו: אנחנו מבקשים להשאיר את זה בדרך הזאת.
אלעזר שטרן: מה שהוצג לנו בפעם הקודמת זה שלמרות שבתי החולים את הכסף עבור האשפוז מקבלים בשוטף פלוס שלושים או פלוס שישים, משלמים לעתים באיחור, ואני לא רוצה לומר כמה חודשי איחור אבל הרבה אחר כך.
אלעזר שטרן: זה כאילו שאתה נותן כאן סוג של עדיפות נגיד לקופות החולים אבל לא משנה מה כי אתה כאילו משתמש בכסף לא למטרה לה הוא נועד.
אלעזר שטרן: כך אני מבין את זה.
רוני גמזו: למה אתה אומר את זה?
אלעזר שטרן: אתה אומר לי בעיות של קש פלו, זאת אומרת שכסף שקיבלת ואתה לא מעביר אותו עבור שירותים שרכשת, אתה משתמש בו עכשיו לדברים אחרים.
רוני גמזו: קופות החולים מקבלות את הכסף שלהן מחוק ביטוח בריאות ממלכתי.
רוני גמזו: אתה בעצם מדבר כאן על תהליך של 17-18 שנים שהן מקבלות אותו בתזמון מסוים ומשלמות לבתי החולים בתזמון מסוים.
רוני גמזו: אם תלך ליסודות ולהיסטוריה של החוק, זה התחיל מאיזון מסוים שאנחנו שומרים אותו לאורך כל השנים.
רוני גמזו: לעתים קופות החולים נמצאות בבעיות תזרימיות ואז נותנים להן מקדמות, בתי החולים נמצאים בבעיות תזרימיות.
אלעזר שטרן: אני מניח שכשזה התחיל לפני 18 שנים, לא היה קייפינג.
רוני גמזו: היה.
משה בר סימנטוב: חלק מההבראה של כללית.
רוני גמזו: זה היה בדיוק ב-1994.
רוני גמזו: שני הדברים התחילו בבת אחת.
רוני גמזו: גם השוטף פלוס שישים לבתי החולים התחיל באותו זמן.
רוני גמזו: היה צו ריבית.
רוני גמזו: הדברים נמצאים בתהליך מאוזן לאורך כל השנים ועכשיו זעזוע שכזה בחוק כשזה לא רלוונטי אליו, זה לא טוב למערכת.
ניסן סלומינסקי: אנחנו מצביעים על ההסתדרות של אראל.
נועה בן שבת: הסתייגות של קבוצת העבודה.
ניסן סלומינסקי: הצבעה ההסתייגות לא התקבלה.
נועה בן שבת: בתוך אותה הסתייגות עלו שני נושאים.
נועה בן שבת: האחד, מחיקה והשני עניין ה-קש פלו.
אראל מרגלית: אנחנו מגישים את ההסתייגות של ה-קש פלו בצורה נפרדת.
נועה בן שבת: לפי איזה חלוקת תשלומים אתה מציע לשלם?
אראל מרגלית: אחד חלקי 12.
אראל מרגלית: על בסיס שוטף.
ניסן סלומינסקי: מי נמנע הצבעה ההסתייגות לא התקבלה.
מיכל בירן: רביזיה על שתי ההסתייגויות.
ניסן סלומינסקי: הרביזיה תידון בשעה 1:00.
נועה בן שבת: אפשר להצביע על סעיף 19 שהוא סעיף ההגדרות.
ניסן סלומינסקי: מי בעד אישור סעיף 19 כנוסח הוועדה?
ניסן סלומינסקי: הצבעה בעד – 8 נגד – 1 נמנע - 3 סעיף 19 – אושר כנוסח הוועדה.
יעקב ליצמן: יש רביזיה על זה?
ראובן ריבלין: יש רביזיה כי לא היו הסתייגויות.
ניסן סלומינסקי: בשעה 1:00.
נועה בן שבת: לגבי סעיף 20.
נועה בן שבת: סעיף 20 מתייחס לנושא תקרת הצריכה הפרטנית.
נועה בן שבת: אפשר להצביע על הסעיף.
ניסן סלומינסקי: מי בעד אישור סעיף 20 כנוסח הוועדה?
גילה גמליאל: אמרתי לכם לדאוג לאילטוב בעניין הזה.
גילה גמליאל: לא דאגתם – אנחנו נמנעים.
ניסן סלומינסקי: הצבעה בעד – 7 נגד – נמנע – 3 סעיף 20 – אושר כנוסח הוועדה.
נועה בן שבת: אנחנו מדברים על סעיף 21.
נועה בן שבת: סעיף 21 קובע את תקרת הצריכה הפרטנית נטו לפי הסכום ששולם בפועל, כולל ההנחות ששולמו.
ניסן סלומינסקי: מי בעד אישור סעיף 21 כנוסח הוועדה?
ניסן סלומינסקי: הצבעה בעד – 8 נגד – נמנע – 3 סעיף 21 – אושר כנוסח הוועדה.
נועה בן שבת: אנחנו עוברים לסעיף 22.
נועה בן שבת: סעיף 22 קובע שהשרים יודיעו לכל קופת חולים על תקרות הצריכה ורצפות הצריכה שנגזרות מהן.
נועה בן שבת: באותו סעיף, בסעיף קטן (ב), נמצאת אותה הוראה עליה דובר קודם שהשרים רשאים לחשב לגבי קופת חולים או בית חולים מסוים שינויים בקפיטציה בין השאר בהתחשב בשיעור הקפיטציה ובמיטות אשפוז.
ראובן ריבלין: יש כמה הסתייגויות
נועה בן שבת: חבר הכנסת ליצמן ביקש להסתייג.
נועה בן שבת: להוריד את הסמכות של השרים לקבוע שינוי בתקרת הצריכה הפרטנית, שזה סעיף קטן (ב).
מיכל בירן: ליצמן יכול להסביר?
מיכל בירן: אני לא הבנתי.
מיכל בירן: ליצמן, אתה לא רוצה להסביר?
יעקב ליצמן: אני לא רוצה שיקול דעת.
יעקב ליצמן: החוק קובע ואחר כך אומרים שהשרים יכולים לעשות מה שהם רוצים.
יצחק כהן: שיקול דעת מוגבל.
ניסן סלומינסקי: מי בעד קבלת ההסתייגות של ליצמן?