GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<גיא דביר: הם צריכים לבוא אלינו עם הצעות ואנחנו נבחן את ההצעות הללו ואנחנו נאשר את המתכונת על פי ההצעות שלהם, שזה יהיה נכון גם להם.
<גיא דביר: זה לא נכון ללכת על רגולציה שקובעת מראש את כל הדברים.
<גיא דביר: תסתכלו על החוברת הזאת, אתם רוצים שהחוברת הזאת תהיה 100, 50 עמודים, בואו נעשה אותה 200 עמודים ובואו לא נעביר את התקנות האלה אף פעם.
<גיא דביר: אי אפשר את כל הרגולציה בבת אחת להכניס לתוך התקנות, זה לא יכול להיות.
בועז טופורובסקי: בסדר, תודה רבה.
בועז טופורובסקי: טל, אתה רצית לדבר, רק אם זה 20 שניות.
<טל זהר: אני רוצה להתייחס לנקודות כי הוא ירד לפרטים.
בועז טופורובסקי: לא, לנקודות היה לכם כל כך הרבה זמן להתייחס.
<טל זהר: אחת, לגבי האכיפה.
<טל זהר: גיא העלה שני נושאים, אחד גורמי פרסום והשני גורמי סליקה.
<טל זהר: אחת, לגבי גורמי הפרסום, אנחנו עדיין לא משטר טוטליטרי ואף גורם בישראל לא יכול להגיד לגוגל מה לשים בפרסום שלו או מה לא לשים בפרסום שלו וחשוב לזכור את זה.
<טל זהר: שתיים, יש בערך 500 ברוקרים בתחום שלנו בעולם, ל-10 בישראל יש איזה שהיא נציגות, אבל כמעט לכולם יש לקוחות מישראל בלי שיש להם אף אדם בישראל.
<טל זהר: אז לא תמיד יש מתווכים.
<טל זהר: זה דבר ראשון.
<טל זהר: לגבי עניין הסליקה.
<טל זהר: על פי החוק בישראל אסור למנוע מאדם להעביר כסף למקומות.
<טל זהר: קבעו את זה, חיזקו את זה בבג"צ.
<טל זהר: בישראל לפי זכויות הקניין לכל אדם מותר לשלוח כסף לאן שהוא רוצה.
<טל זהר: הוא צריך להסביר לאן הוא צריך לשלוח כסף, אבל אי אפשר למנוע את זה ממנו.
<טל זהר: גם כאן ניסו בעבר, היו ניסיונות, גם של המשטרה למנוע גם תהליכים של אכיפה בפרסום וגם תהליכים של אכיפה בסליקה וזה לא חוקי לעשות את זה.
<טל זהר: השאיפה שלי, החלום שלי, זה שהרשות לניירות ערך תוכל להגן עליי בנושא הזה, ואם היא הייתה יכולה להגן עליי הייתי הרבה יותר שקט, אבל פשוט זה בלתי אפשרי, ולכן אני לא מנסה להשלות את עצמי.
<טל זהר: הלוואי שהייתה יכולה להיות אכיפה.
<טל זהר: זה לגבי עניין האכיפה.
<טל זהר: לגבי ההגנה הצרכנית ולהגיד שיש הפסדים גדולים.
<טל זהר: קודם כל הבנקים עובדים באותה צורה וההפסדים שם הרבה יותר גדולים והם מחוץ לרגולציה.
<טל זהר: בכלל בבורסה ההפסדים הרבה יותר גדולים, לקוחות בבורסה מפסידים פי 100, פי 200, ממה שמפסידים אצלנו בחודש.
<טל זהר: זאת אומרת בחודש מפסידים בבורסה יותר מאשר אצלנו כל הלקוחות יכולים להפסיד בשנה.
בועז טופורובסקי: אתה רואה?
בועז טופורובסקי: טוב שיש רגולציה.
<טל זהר: לא, שם יש הגנה צרכנית?
<טל זהר: אז אומרים שמי שלא עשה קורס ויש לו תואר ראשון בכלכלה, אסור לו להשקיע בבורסה?
<טל זהר: זה לא העניין.
<טל זהר: יש שם מינוף ויש שם כלים שמאפשרים מינוף ואם רוצים לעשות הגנה צרכנית, ואז אני עובר לנושא השלישי, אם רוצים לעשות הגנה צרכנית, בואו תגידו לנו 'אתם צריכים לדאוג שהלקוח יידע מה הוא עושה, אתם צריכים לתת לו קורסים ואתם צריכים לתת לו סקירות ואתם צריכים לתת לו גילויים ואנליזות', כדי שיהיה פחות סיכון, כדי שנגן עליו צרכנית, אבל זה מונעים מאיתנו.
<טל זהר: והנושא האחרון, במשפט אחד.
<טל זהר: הטענה ש'אנחנו נתחיל ונבדוק אם אפשר להקל בעתיד' לא תהיה, כי בעל מניות שעכשיו צריך לבוא ולשים 10 מיליון שקל הון עצמי ועוד 3-4 מיליון שקל הוצאות, כדי לקבל את הרגולציה, לא יעשה את זה במין הנחה כזאת, 'טוב, אולי בעוד שנתיים הרשות תחשוב'.
<טל זהר: אני יודע אם אני יכול לעשות אנליזה?
<טל זהר: לא אני אצטרך לבדוק את זה עם הרשות אחרי שאני אשים את ה-10 מיליון שקל ועוד 3 מיליון שאני צריך לשלם לעורכי דין ורואי חשבון.
<טל זהר: עסקים לא עובדים ככה.
<טל זהר: הטענה הזאת של לבוא ולהגיד 'אנחנו נשקול אחר כך', את מי הם ישקלו?
<גיא דביר: לגבי הנקודה הזאת, אני רוצה רק לומר, אנחנו ביקשנו מחברות להעביר נתונים.
<גיא דביר: לחלק מהחברות יש בעיה מכיוון שהנתונים שלהם מתייחסים למשהו גלובלי שאי אפשר לגזור מזה ויש חברות שלא, יש חברות שיכלו לתת ובחרו לא להעביר.
<גיא דביר: אז מה רוצים?
<גיא דביר: מצד אחד אלה שיכולים לא מעבירים ומצד שני - - -
בועז טופורובסקי: הבנתי, זה מובן, אני גם אתייחס לזה בסוף.
בועז טופורובסקי: בבקשה.
<שמואל האוזר: קודם כל אני רוצה להודות לך על הדיון הזה, הרציני, ואני מקווה שהוא מקדם אותנו למקום הנכון.
<שמואל האוזר: אני רוצה לומר כאמירה כללית, כל יום שאנחנו דוחים את הפיקוח ישנם לקוחות שחשופים לסיכון, עם האמירות האלה שחוזרות ונשנות כבר מעל לשנתיים, 'אנחנו נורא בעד רגולציה, אבל בואו נדחה אותה עוד קצת, נעשה עוד כמה שינויים'.
<שמואל האוזר: כל שינוי שנעשה, אפשר לעשות עוד קצת שינויים, אז אני חושב שאנחנו בראש ובראשונה צריכים לראות את טובתם של אותם אלה שמשקיעים.
<שמואל האוזר: אני לא אכנס לסוגיה של 1 ל-100.
<שמואל האוזר: נכון, אפשר לדבר על אופציות 1 ל-100, הם יכולים להפסיד גם עשרות אחוזים, הם יכולים בסיטואציות מסוימות להפסיד גם 100% אם יחכו עד הפקיעה, אבל הם לא יכולים תוך שנייה להפסיד 100%, יש הרבה מאוד הגנות.
<שמואל האוזר: אני לא אכנס לזה כלכלית, אני יכול להתמודד עם הטענה הזאת למרות שבקצה בקצה לדברים האלה יש איזה שהוא משהו משותף.
<שמואל האוזר: אז תמיד אפשר לדבר גם על מידתיות.
<שמואל האוזר: אני חושב שאנחנו מאוד מידתיים.
<שמואל האוזר: כל אלה שיושבים כאן אמרו, בצדק אמרו, שישבנו איתם, שמענו אותם, גם שינינו דברים, היינו קשובים, אבל חייבים לשים לזה סוף.
<שמואל האוזר: תמיד רגולציה, יש בה משהו מכביד, מעצם טיבה.
<שמואל האוזר: אפשר היה לחשוב שבין אפס רגולציה לקצת רגולציה, הרבה פחות מזה, זה גם היה מביא חברות זרות, כי הנה, יש קצת רגולציה ועכשיו יש מגבלות, חברות אחרות תבואנה ולא תהיה רגולציה לחלוטין.
<שמואל האוזר: לכן ברגע שאנחנו עוברים מאפס רגולציה למשהו יש בזה איזה שהיא הכבדה.
<שמואל האוזר: האם היא הכבדה נכונה או לא נכונה?
<שמואל האוזר: אנחנו חושבים שיש פה את האיזונים הנכונים.
<שמואל האוזר: אני מבקש לרדת מהעניין הזה שבבנקים יש משהו אחר.
<שמואל האוזר: אם זירות המסחר רוצות להשית עליהם את הרגולציה שיש על בנקים, יש רגולציה על תעודות סל, אפשר לעשות את זה, אבל הם ימצאו את עצמם במקום אחר לחלוטין.
<שמואל האוזר: זו לא אותה רגולציה, צריך להסתכל על כל המעטפת, זה לא שבבנקים מותר כך או אחרת, יש רגולציה מאוד מקיפה על הבנקים, יש רגולציה מאוד מקיפה על תעודות סל, לכן תפסיקו עם הסיסמאות האלה, זה נראה לי לא רציני.
<שמואל האוזר: ויש כמובן סוג מסוים ברגולציה, באופן טבעי, של פטרנליזם לפעמים, שאנחנו לוקחים על עצמנו מה מידת ההגנה שאנחנו נשקיע.
<שמואל האוזר: כמו שלמשל יש מסחר באופציות ואנחנו דורשים ביטחונות, היינו יכולים לבקש 100% ביטחונות, כי זה מבטיח ב-100%, אבל אז זה היה הורג את המסחר, אבל אנחנו גם לא נבקש 0%, כי אז אנחנו לא מבטיחים, אז אנחנו מחפשים איזה שהוא איזון.
<שמואל האוזר: אני חושב שיש פה איזונים מתאימים שאנחנו כבר עברנו את נקודת הזמן שאנחנו יכולים עוד לחכות מעבר לזה, במיוחד בהתחשב בעובדה, אל"ף, שאנחנו עושים את זה באופן הדרגתי, בי"ת, החברות עצמן לא פתוחות לפנינו כדי שנוכל לבחון את הסוגיה עד הסוף.
<שמואל האוזר: גם לעניין המינוף, אני רוצה להזכיר לכם מה המשמעות של המינוף.
<שמואל האוזר: המשמעות של המינוף היא, נאמר פה הרבה פעמים, אם זה 1 ל-100, אתה סוחר ב-100,000 דולר ותוך שנייה אתה מפסיד את ה-1,000 דולר.
<שמואל האוזר: זה משהו שהוא בעייתי ואני חושב שיש היגיון גם במינוף, 1 ל-50 זה תנודה של 2% שאתה יכול להפסיד, זה לא מעט.
<שמואל האוזר: אז נכון, יש בזה משהו פטרנליסטי, אבל אנחנו רואים לנגד עינינו את אותם משקיעים ואנחנו רואים גם את ההיבט הצרכני.
<שמואל האוזר: אני חושב שבסך הכול אני מודה לך על הדיון הזה ואני חושב שחשוב לקדם את זה מהר ככל האפשר כדי להסדיר את זה ואנחנו נלמד, משום שאנחנו עושים את זה באופן הדרגתי.
בועז טופורובסקי: אני אסכם את הדיון.
בועז טופורובסקי: שמענו גם את ההצגה של הרשות לניירות ערך של הנושא, הצגה, אני חושב, ממצה ויפה, שמענו את הדעות של מי שבחר להציג את דעתו, או דעתה, ויש בגדול שני נושאים שחוזרים על עצמם כל הזמן.
בועז טופורובסקי: זה הנושא של המינוף והנושא של ההון העצמי, כאשר אותי, גם כיושב ראש הוועדה, מדאיג בסופו של דבר המשקיע.
בועז טופורובסקי: אנחנו רוצים לדאוג שבאמת משקיע יזכה להגנה וישקיע בארץ ולא בחו"ל בלי הגנה ויעשה את אותו דבר וגם המדינה תפסיד מיסים והמשקיע יפסיד הגנה וגם חברות ישראליות יפסידו כסף, אנחנו תמיד מעדיפים שכסף יישאר אצל חברות ישראליות ולא אצל חברות בחו"ל.
בועז טופורובסקי: אנחנו נטפל בכל הדברים האלה.
בועז טופורובסקי: אני מציע לכם, לזירות המסחר, לנצל את הזמן עד הישיבה הבאה שבימים הקרובים אנחנו נודיע לכם מתי היא תהיה - - -
<טמיר כהן: אנחנו נגיד אותה עכשיו, כי בימים הקרובים הכנסת נסגרת.
<טמיר כהן: זה יהיה במהלך חודש ספטמבר, אנחנו נודיע מראש כמובן.
בועז טופורובסקי: הכנסת נסגרת, אבל אנחנו ממשיכים לעבוד.
בועז טופורובסקי: אני זמין לכם, למרות שהכנסת נסגרת, אין לכם מה לדאוג.
בועז טופורובסקי: במהלך חודש ספטמבר, אני מקווה שתהיה יותר מישיבה אחת.
בועז טופורובסקי: הכוונה היא כן, פרופ' האוזר, לסיים את זה כמה שיותר מהר, אבל לא נחה דעתי על הכול.
בועז טופורובסקי: בסופו של דבר אתם עשיתם עבודה מקיפה וכרגע זה מה שהולך להיות, אבל העלו כאן טענות, לא קיבלתי תשובות מספקות על כולן, אני מניח שעוד תהיה התדיינות.
בועז טופורובסקי: אני מציע לכם, הזירות, אם אתם רוצים, בשביל לבסס את הטיעונים שלכם במספרים, כי אצלכם יש את הידע, לחשוף בפני הרשות את המספרים, לא כלפי הציבור.
<יהושע אברמוביץ: אנחנו נתנו הכול.
בועז טופורובסקי: ואני מקווה שבישיבות הבאות אנחנו נוכל להגיע בסופו של דבר לתקנות שיהיו מוסכמות על כולם וטובות גם לכם וגם בעיקר בעיקר למשקיע.
בועז טופורובסקי: תודה רבה, הישיבה נסגרה.
ניסן סלומינסקי: אנחנו עוברים לנושא של ביטוח בריאות לעקרות הבית.
מיקי רוזנטל: אנחנו מתנגדים לדון בזה עכשיו.
משה גפני: זה נראה לא הגון.
יעקב ליצמן: אני יודע על חבר כנסת אחד שעזב בדעה שאין היום דיון על הנושא הזה.
יצחק כהן: אין מחטף.
ניסן סלומינסקי: זה לא מחטף.
ניסן סלומינסקי: תאמין לי שזה לא מחטף.
יעקב ליצמן: לך היה הכי טוב שתישאר לבד כאן.
יעקב ליצמן: יהיה לך הרבה יותר טוב.
ניסן סלומינסקי: תאמין לי, יהיה יותר טוב.
יעקב ליצמן: זאת הדמוקרטיה שלך.
יעקב ליצמן: שאתה אומר לאנשים שאפשר ללכת.
ניסן סלומינסקי: אני לא אמרתי.
ניסן סלומינסקי: במפורש לא אמרתי.
ניסן סלומינסקי: הם היו צריכים ללכת בלי קשר.
גילה גמליאל: בלו"ז היה כתוב 11:30.
גילה גמליאל: הגיעו לכאן ארגוני הנשים.
גילה גמליאל: מרבית חברות הכנסת לא כאן.
גילה גמליאל: ניסן, זה לא לעניין.
גילה גמליאל: יש לך מספיק נושאים אחרים, בוא תתחיל אתם.
גילה גמליאל: תתחיל עם הסעיפים האחרים ואם לא תעמוד בזמנים, תמשיך את הדיון מחר.
ניסן סלומינסקי: משה, תסביר.
משה גפני: הנושא של הביטוח.
משה גפני: אתה לא אמרת לאף אחד שהוא יכול ללכת, אתה לא אמרת לאף אחד שהעניין הזה לא יידון.
גילה גמליאל: אמרת לבוא ב-11:30 לדיון הזה.
משה גפני: הנושא של עקרות הבית הוא אחד הנושאים המרכזיים בחוק ההסדרים.
משה גפני: אחד הנושאים המרכזיים.
משה גפני: לחברי הוועדה יש באמת מה לומר בעניין הזה, קואליציה ואופוזיציה.
יצחק כהן: במיוחד לעקרות הבית.
משה גפני: הדיון הזה גם היה בעבר בוועדת הכספים והוא היה דיון רב משתתפים.
משה גפני: תראה, זכותך המלאה, אתה היושב ראש, אתה יותר מהאפיפיור, האפיפיור צריך אישור של החשמנים ושל הקרדינלים, אבל אתה לא צריך כלום.
משה גפני: אתה יכול להחליט מה שאתה רוצה.
משה גפני: זה שעכשיו נמצאים כאן פחות חברי ועדה, השעה היא מאוחרת, זה לא יום כנסת, הלכה זהבה גלאון והיא הלכה בתחושה.
משה גפני: אתה לא אמרת לה, אבל היא הלכה בתחושה.
ניסן סלומינסקי: היא הייתה צריכה ללכת בין כה וכה.
משה גפני: בסדר, אני יודע שהיא הייתה צריכה ללכת.
אורלי לוי אבקסיס: אבל היא הגיעה במיוחד לדיון וזה לא רק היא אלא עוד אנשים.
אורלי לוי אבקסיס: אין כאן חברות כנסת.
גילה גמליאל: נמצא כאן ראש עיריית אילת שהגיע במיוחד ואולי קודם כל נסיים את הנושא שלו ואת הדיון בנושא עקרות הבית נדחה.
משה גפני: זאת ההצעה שלי.
גילה גמליאל: גם אני רוצה הצעה לסדר.
גילה גמליאל: מכיוון שיש נושאים רבים נוספים שעדיין לא הגענו אליהם, זה לא כרגע שמבקשים ממך לנעול את הדיון, בוא נתחיל את הנושאים האחרים מפאת רגישות הנושא של עקרות הבית, מפאת חשיבותו המאוד מאוד מרובה בחוק ההסדרים, מפאת העובדה שהגיעו לכאן ארגוני נשים ונשארה רק נציגה אחת.
גילה גמליאל: לא צריך לגנוב סוסים ולא צריך לבוא לכאן ולעשות מחטפים.
גילה גמליאל: זה נושא קריטי מאוד שחשוב לשמוע את הדעות של כל חברי וחברות הבית הזה.
גילה גמליאל: על כן, ניסן, אני קוראת לך, ראשית, תסיים את שאר הנושאים.
גילה גמליאל: אני מאמינה שעד שעה 4:00, שזה עוד שעה, ממילא לא תסיים אותם, כך שאת הדיון בנושא עקרות הבית תדחה.
ניסן סלומינסקי: אולי נסיים אותם?
גילה גמליאל: תתחיל אתם.
ניסן סלומינסקי: תרצי שבשעה 3:45 אני אתחיל את הנושא של עקרות בית.
גילה גמליאל: אתה לא תספיק.
גילה גמליאל: תדחה את הדיון למחר.
גילה גמליאל: אל תעמיס כל כך הרבה נושאים ביום אחד.
ניסן סלומינסקי: לא, זה לא כך.
ניסן סלומינסקי: אני אמרתי לכם, ותלמדו.
גילה גמליאל: נאמר במפורש 11:30 הדיון בנושא עקרות הבית.
ניסן סלומינסקי: הזמנים שכתובים הם רק זמנים להערכה.
ניסן סלומינסקי: אמרתי שסדר היום, אנחנו נשלים אותו באותו יום.
ניסן סלומינסקי: אפשר למשוך את הזמן בנושא אחד ולדון בו פי שלוש ממה שצריך, בסדר, אבל אנחנו נסיים את סדר היום.
מיקי רוזנטל: בנושא קצבאות ילדים, אנחנו משכנו את הדיון?
מיקי רוזנטל: זה נושא כזה כבד.
ניסן סלומינסקי: אני יודע שהוא נושא כבד.
גילה גמליאל: נושא קצבאות הילדים ונושא עקרות הבית הם נושאים מאוד כבדי משקל שאי אפשר היה לשים באותו יום.
גילה גמליאל: אתה בא בטענות למי שלא נשאר.
ניסן סלומינסקי: אני חושב שאם נקיים את הדיון עכשיו, זה יהיה לנו יותר טוב בסך הכול הכולל.
אורלי לוי אבקסיס: ניסן, מי שעזר לך לבנות את סדר היום הזה, כנראה לא שם לנגד עיניך את הקשיים לנהל דיון כזה.
ניסן סלומינסקי: שם לנגד עיני.
ניסן סלומינסקי: אורלי, את לא נמצאת אתנו ביתר הנושאים.
ניסן סלומינסקי: יש כאן אובר דיונים כדי שלא נספיק לסיים את סדר היום.
ניסן סלומינסקי: זה לא רק עכשיו אלא כך זה כל יום.
ניסן סלומינסקי: כל יום זה כך וכל יום ר' יצחק ור' משה אומרים שזה הנושא המרכזי.
גילה גמליאל: כל יום חברי ועדת הכספים שחברים בעוד מספר ועדות לא יכולים להיות בשום ועדה.
ניסן סלומינסקי: אני אייצג את זהבה יותר טוב.
ניסן סלומינסקי: תאמינו לי.
יצחק כהן: לא, אני לא בטוח.
ניסן סלומינסקי: משה, תתחיל.
גילה גמליאל: אתה בכל זאת מתעקש לקיים את הדיון?
מיקי רוזנטל: אנחנו יוצאים.
יעקב ליצמן: גם אני יוצא.
ניסן סלומינסקי: אם תצאו, זה בסדר גמור.
יצחק כהן: חבל.
יעקב ליצמן: כולם מחרימים את הוועדה.
ניסן סלומינסקי: ההישג ייזקף לזכות הקואליציה בלבד.
יצחק כהן: חבל, חבל.
<קריאה: לא ייערך דיון בלי נשים.
גילה גמליאל: אתה פוגע בנשים.
גילה גמליאל: אין כאן דיון ענייני בנושא עקרות הבית.
ניסן סלומינסקי: יש כאן דיון ענייני.
גילה גמליאל: לא, זה לא דיון ענייני.
גילה גמליאל: זה לא.
גילה גמליאל: מלחמת ההתשה שאתה עושה כאן לחברי וחברות הכנסת, זה דבר שלא ייעשה.
גילה גמליאל: רובי, הגיעו לכאן שלוש חברות כנסת והוא רוצה לנהל דיון בכורח בלי שהן תהיינה כאן.
ניסן סלומינסקי: שלוש חברות כנסת זה לא מספיק?
גילה גמליאל: זה לא בסדר.
ניסן סלומינסקי: אני אומר לחברי האופוזיציה שאם יהיה הישג בסעיף הזה, זה יהיה רק של הקואליציה ולא שלכם.
יצחק כהן: לבריאות.
יצחק כהן: שיהיה לך לבריאות.
יעקב ליצמן: לא אכפת לי למי ייזקף ההישג.
יעקב ליצמן: לא אכפת לי.
ניסן סלומינסקי: אנחנו מתחילים את הנושא.
אורלי לוי אבקסיס: ניסן, גם לנראות יש מעמד.
ניסן סלומינסקי: לנראות יש והנראות נמצאת וזה סדר היום וכל יום עושים את זה בסעיפים אחרים.
גילה גמליאל: ניסן, לפעמים צריך גמישות.
גילה גמליאל: יש גבול לכל תעלול.
גילה גמליאל: לפני שאתה ממשיך.
גילה גמליאל: אני חושבת שזה ממש לא מכובד.
גילה גמליאל: זה מבייש את הבית הזה, זה מבייש כאן בכלל את הכנסת.
גילה גמליאל: יש כאן דרישה של ארגוני נשים.
גילה גמליאל: אני אשאר כאן לדיון כי הדיון הוא חשוב כדי להישאר בו, אבל יחד עם זאת אני יכולה להבין את חבריי שמוחים ורוצים ללכת כי זה דבר שמבחינתי נחשב מחדל בניהול של הישיבה שלך.
גילה גמליאל: מילא, אתה גורר אותנו בישיבות אין סוף מ-10 בבוקר עד 4 אחר הצהרים.
ניסן סלומינסקי: אני שומע אותך כבר מהיום הראשון, עוד מהריכוזיות על מחדלים.
גילה גמליאל: אתה מתיש כאן את האנשים בצורה סדרתית כל יום וכל היום בניהול לא ענייני לפעמים.
גילה גמליאל: אתה מוצא את הזמן שלך, מתי שאף אחד לא נמצא כאן, על מנת לנהל דיון עקרוני בנושא של עקרות הבית.
ניסן סלומינסקי: אמרת את שלך.
ניסן סלומינסקי: משה, בבקשה, תתחיל.
אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב ראש, גם אני רוצה הצעה לסדר.
אורלי לוי אבקסיס: כאשר דנו בוועדה לזכויות הילד בנושא של מעונות היום, חוק הפיקוח על מעונות היום, אנחנו פנינו אז ליושב ראש הכנסת דאז חבר הכנסת רובי ריבלין ואמרנו לו שבגלל החשיבות של ארגוני הנשים, של הייצוג האמיתי גם של האימהות וגם של מי שמפעיל את המעונות, יש שעות מסוימות בהן לא ניתן לקבוע את הישיבות.
אורלי לוי אבקסיס: אז היה אורלב נציגכם דאז יושב ראש הוועדה ובאמת יושב ראש הכנסת הבין את הבעייתיות וביקש מאתנו, מהוועדה לזכויות הילד, לקבוע שעות שתוכלנה לעמוד בהן אותן נשים שמייצגות את האינטרס האימהי, את האינטרס של המעונות וכדומה.
אורלי לוי אבקסיס: את אותה בקשה אנחנו מבקשים ממך.
אורלי לוי אבקסיס: אם לא, אנחנו אולי באמת נפנה ליושב ראש הכנסת במטרה ובכוונה שאולי יעשה כמנהג קודמו ויקבע שבנושאים הללו יש להתחשב בייצוג הנשי האמיתי.
אורלי לוי אבקסיס: לכן השעה הזו היא שעה לא רלוונטית והיא לא מתאימה לדיון כזה.
ניסן סלומינסקי: אני רק אומר שמבחינת התכנון, זה היה צריך להיות הרבה יותר מוקדם אבל הזמן תלוי בנו, בחברי הכנסת.
ניסן סלומינסקי: מאחר שחברי הכנסת יכולים למשוך את הזמן כמה שהם רוצים כי אני ליברל לתת לאנשים לדבר, כל פעם אפשר לעשות את זה.
ניסן סלומינסקי: דרך אגב, אורלי, כל פעם עושים את זה.
גילה גמליאל: יש לך אפשרות לתת שיקול דעת היום.
גילה גמליאל: גם ראש עיריית אילת מחכה כאן והנושא שלו לא עולה.
ניסן סלומינסקי: אני הפעלתי שיקול דעת.
גילה גמליאל: התלמידים מסיימים היום את בתי הספר, הורים יוצאים מוקדם יחסית.
אורלי לוי אבקסיס: אני אפילו לא ראיתי את התעודות של הבנות שלי.
ראובן ריבלין: אף אחד לא מעלה על דעתו שהסעיף הזה יאושר.
יצחק כהן: אז אני מבין שזה דיון עקר.
יצחק כהן: דיון אקדמי.
<משה ברסימנטוב: אני אתייחס להיבטים הכוללים.
גילה גמליאל: גפני, אני קוראת לכם להישאר.
גילה גמליאל: גפני, תישארו.
אורלי לוי אבקסיס: גם אם זה יהיה השיג, איזה צולע הוא יהיה.
ניסן סלומינסקי: ממש לא צולע.
אורלי לוי אבקסיס: בוא נעשה את זה עם כל הארגונים, שירגישו שיש להם גם יד בדבר וזאת לא רק החלטה שלנו.
יצחק כהן: אני הבנתי שזה סתם.
יצחק כהן: סעיף תיאורטי.
ניסן סלומינסקי: אל תבין ממני.
יצחק כהן: זה מה שאתה אמרת.
יצחק כהן: אני מבין שיש כבר הישג כאן.
יצחק כהן: טוב מאוד.
ניסן סלומינסקי: לא, אין לי שום הישג.
<משה ברסימנטוב: יש מכלול שלם של דמי ביטוח לאומי או דמי ביטוח בריאות שמפוצלים בין הוועדה הזאת לבין ועדת העבודה והרווחה.
<משה ברסימנטוב: אוכלוסיית עקרות הבית – ולעניין הזה, עקרות בית הן נשים נשואות שאינן עובדות – הן האוכלוסייה היחידה הפטורה מתשלום דמי ביטוח לאומי ודמי ביטוח בריאות.
<משה ברסימנטוב: אימהות חד הוריות, אנשים עם נכויות, אנשים שנמצאים באבטלה או סטודנטים, כולם משלמים דמי ביטוח לאומי ודמי ביטוח בריאות או לפי הכנסתם או לפי סכום המינימום שעומד על 61 שקלים לביטוח לאומי ו-101 שקלים ביטוח בריאות.
<משה ברסימנטוב: הדבר הזה של הגריעה שלהן מתשלום דמי הביטוח לא גורע להם אמנם זכויות בביטוח בריאות, הן זכאיות לביטוח בריאות כמו כל שאר תושבי מדינת ישראל, אבל הן מקבלות זכויות בחסר מהביטוח הלאומי, זכויות כלכליות.
אורלי לוי אבקסיס: היא עדיין תהיה בחסר ובאיחור של שנה.
ניסן סלומינסקי: בקשתי, כתמיד.
ניסן סלומינסקי: אנחנו רוצים ללמוד.
ניסן סלומינסקי: בואו נשמע אותו ואחר כך כל אחד יוכל לשאול.
ניסן סלומינסקי: אנחנו לא חוסמים שור בדישו.
ניסן סלומינסקי: תאמינו לי, כל אחד יוכל לדבר כמה שהוא רוצה.
אורלי לוי אבקסיס: מתי הזכויות מתגבשות?
אורלי לוי אבקסיס: שנה אחרי.
<משה ברסימנטוב: אני אשתדל לענות על הכול ולומר לכם את הדברים הנעימים והלא נעימים.
<משה ברסימנטוב: אתם תדעו את כל המידע.
<משה ברסימנטוב: במצב עולם רגיל צריך לדון בשני הדברים כמכלול כי הפטור לדמי ביטוח בריאות נגזר מהפטור לדמי ביטוח לאומי.
<משה ברסימנטוב: כך הוא נולד, כי המוסד לביטוח לאומי גובה את דמי ביטוח הבריאות בדרך שבה הוא גובה את דמי ביטוח לאומי ומזה נגזר הפטור.
<משה ברסימנטוב: ביטול הפטור בדמי ביטוח לאומי אמור באופן לא אוטומטי – זה דורש תיקון חקיקה גם כאן, אבל בוודאי באופן רעיוני – לבטל גם את הפטור שיש בביטוח בריאות.
<משה ברסימנטוב: אני אומר בכל זאת כמה מלים על הביטוח הלאומי למרות שענייננו כאן הוא בביטוח בריאות.
<משה ברסימנטוב: הזכויות שניתנות לנשים עקרות בית בביטוח לאומי פחותות מהזכויות שניתנות לנשים שמשלמות דמי ביטוח לאומי.
<משה ברסימנטוב: לדוגמה, הן זכאיות לקצבת זקנה ללא צבירת ותק, הן מקבלות את קצבת הזקנה בגיל הזכאות המוחלט שזה גיל 67 ולא בגיל 62, כלומר, יש להן כאן חמש שנים שבהן הן לא זכאיות לקצבת זקנה וקצבת הזקנה שלהן נמוכה בשלושים אחוזים ולא גבוהה בחמישים אחוזים לעומת מה שהיא הייתה יכולה להיות.
אורלי לוי אבקסיס: כל זה ישונה ברגע שתגבו?
<משה ברסימנטוב: לא ברגע.
<משה ברסימנטוב: יש תהליכים.
<משה ברסימנטוב: הכול לפי חוק הביטוח הלאומי.
<משה ברסימנטוב: אני אומר לכם את כל המידע.
<משה ברסימנטוב: לא יהיה מידע שלא תשמעו ממני.
עליזה לביא: להבהרה, חוק הביטוח הלאומי מקרין על מס בריאות?
עליזה לביא: אתם הרי עשיתם פיצול.
<משה ברסימנטוב: לא אנחנו עשינו פיצול.
<משה ברסימנטוב: הכנסת פיצלה בין הדברים.
עליזה לביא: לא משנה.
עליזה לביא: תסביר לנו מה עניין שמיטה להר סיני.
עליזה לביא: אני חמש פעמים שואלת את זה.
<משה ברסימנטוב: אני חושב שעניתי לפחות פעם אחת, אבל אני אענה שוב.
<משה ברסימנטוב: דמי ביטוח בריאות על פי החוק נגבים באופן שבו נגבים דמי ביטוח לאומי והפטור מדמי ביטוח בריאות שייך רעיונית לפטור לפי חוק ביטוח בריאות ממלכתי שחוקק מאוחר יותר, ומכיוון שהיה פטור בדמי ביטוח לאומי, השתרשר גם הפטור לדמי ביטוח בריאות.
<משה ברסימנטוב: ברגע שאנחנו – אמנם בוועדה אחרת, אבל בכל זאת אלה שני תיקוני חקיקה ויש כאן שני דיונים – משנים את המהלך בביטוח לאומי, אנחנו אמורים לשנות לשיטתנו גם את מה שקורה בביטוח בריאות.
<משה ברסימנטוב: שוב, מבחינת ראייתנו ברגע שכל האוכלוסיות זכאיות לשירות, ויש לנו את חוק ביטוח בריאות ממלכתי מהמתקדמים בעולם ומהפרוגרסיבים בעולם שנותן את אחד מסלי השירותים הרחבים בעולם בדמי השתתפות מאוד מאוד נמוכים באופן יחסי לעלות האלטרנטיבית, ראוי שכל האזרחים ישלמו דמי ביטוח לאומי ודמי ביטוח בריאות ויבטחו את עצמם.
<משה ברסימנטוב: אנחנו יודעים מה קורה במדינות אחרות.
<משה ברסימנטוב: כאן יש לנו מערכת מאוד פרוגרסיבית.
<משה ברסימנטוב: אין מה לעשות, בעיניי הדיונים קשורים כי ביטוח הבריאות נגזר מהביטוח הלאומי ולכן ראוי לדבר על הביטוח הלאומי ואני אענה גם על ההתייחסות של חברת הכנסת אורלי לוי-אבקסיס.
ראובן ריבלין: דבר על הצד העקרוני של עקרת הבית שלא משתכרת והיא צריכה לשלם ביטוח לאומי.
ראובן ריבלין: אחר כך נעבור לבריאות.
ראובן ריבלין: אני לא בטוח שההיגיון הוא אותו הגיון אבל בוא נדבר על הנושא העקרוני.
ראובן ריבלין: האם עקרת בית שאינה משתכרת, אנחנו צריכים להביא עליה גם את הדבר שאתם מבקשים.
<משה ברסימנטוב: כל אדם אחר במדינת ישראל שלא משתכר, משלם.
<משה ברסימנטוב: אם היא לא הייתה נשואה והייתה גרה לבדה, אם היא הייתה אם חד הורית או אם היה המצב הפוך, שהיא הייתה עובדת ובן זוגה לא היה עובד, היו משלמים.
ראובן ריבלין: כאן מדובר על עקרת בית שבעלה עובד והיא עקרת בית.
<משה ברסימנטוב: נוצר איזשהו מצב שהוא שריד של התקופה שבה חוקקו בשנות ה -50 את המוסד לביטוח לאומי.
אורלי לוי אבקסיס: גם החד הוריות ישלמו?
<משה ברסימנטוב: החד הוריות משלמות היום.
אורלי לוי אבקסיס: לא, עקרות הבית.
אורלי לוי אבקסיס: גם הן ישלמו?
<משה ברסימנטוב: חד הורית לא יכולה להיות עקרת בית.
<משה ברסימנטוב: ההגדרה של עקרת בית על פי חוק המוסד לביטוח לאומי היא אישה נשואה שבעלה עובד והיא אינה עובדת.
גילה גמליאל: ורוצים עכשיו שבעלה יממן לה את הביטוח הלאומי.
גילה גמליאל: שילך כל חודש וישלם באמצעות שובר ובמידה ולא, הם ימנעו ממנה את הזכויות שמגיעות לה עת תגיע לגיל זקנה.
ניסן סלומינסקי: תנו למשה לסיים את דבריו.
אורלי לוי אבקסיס: מתי מתגבשות הזכויות?
<משה ברסימנטוב: היא לא הייתה מוגדרת כישות עצמאית שזכאית לזכויות.
ראובן ריבלין: יעלו את המע"מ על פירות וירקות ועוד ועוד ועוד, וכדי שלא ישעמם לה, נטיל על בעלה לשלם כי הרי מה הוא יעשה עם שאר הכסף שנשאר לו?
גילה גמליאל: לא מכירים לה בעבודה שלה בבית.
גילה גמליאל: המדינה לא מכירה בעבודה שלה בבית, בטיפול בילדים, ואומרים לה שהיא תשלם, לא היא, סליחה, בעלה שעובד.
ניסן סלומינסקי: ניתן למשה לדבר.
גילה גמליאל: זאת לא בעיה של משה.
<משה ברסימנטוב: עלה חלק מהפעמים הרצון להתייחס לעקרת הבית כעובדת.
<משה ברסימנטוב: התיקון הזה עושה את זה גם מבחינת החובות וגם מבחינת הזכויות.
<משה ברסימנטוב: לא יכול להיות – ואתם מדברים כאן על צדק ועל אי שוויון – תחשבו על אי השוויון שנוצר, שנקרא אי השוויון האופקי, בין שתי נשים כאשר האחת היא אם חד הורית - - -
גילה גמליאל: רק במה שנוח עושים שוויון.
<משה ברסימנטוב: המציאות מורכבת.
<משה ברסימנטוב: אין מה לעשות.
אורלי לוי אבקסיס: זה לא שאין מה לעשות.
אורלי לוי אבקסיס: לעקרת הבית אין הכנסה.
אורלי לוי אבקסיס: זה שתכבס את המלים שלך ולא שמנה איך תכבס אותן, אתם כבר לקחתם את הכסף הזה בביטול נקודת הזכות.
ניסן סלומינסקי: אורלי, איפה למדת את תרבות הדיון הזה?
ניסן סלומינסקי: תהיה לך זכות לדבר.
ניסן סלומינסקי: למה את לא נותנת לו לדבר?
ניסן סלומינסקי: איזה נוהג זה שאדם מדבר ואת נכנסת לדבריו?
אורלי לוי אבקסיס: הם לקחו נקודת זיכוי לפני מספר שנים.
אורלי לוי אבקסיס: הם אמרו כדי שלא נגבה מהם את הביטוחים הללו, את הביטוח הלאומי ואת ביטוח הבריאות.
אורלי לוי אבקסיס: לקחתם את זה, אמרתם כדי שלא תצטרכו להטיל מס, עברו כמה שנים, קיבלתם את הכסף מנקודת הזכות בסך של מאתיים שקלים ועכשיו אתם אומרים עוד 160 שקלים.
אורלי לוי אבקסיס: בסך הכול זה 360 שקלים.
ניסן סלומינסקי: אם כך תדברו, הוא לא יענה.
גילה גמליאל: היא שואלת כאן שאלה נכונה.
אורלי לוי אבקסיס: תשאל את הביטוח הלאומי כמה הייתה שווה נקודת הזכות.
אורלי לוי אבקסיס: זה היה לפני כמה שנים.
אורלי לוי אבקסיס: לא נתתם זכויות עבור נקודת הזכות הזאת.
אורלי לוי אבקסיס: מאתיים שקלים כל חודש על כל עקרת בית?
אורלי לוי אבקסיס: מה היא קיבלה?
אורלי לוי אבקסיס: לא שיפרו לה את הזכויות ובסוף הם גם לוקחים את הכסף הזה.
גילה גמליאל: וגם לא דואגים לה לסבסוד של מעונות יום כדי שהיא תוכל לצאת לעבודה.
גילה גמליאל: ההוצאות היום לצאת לעבודה יותר גבוהות מאשר להיות עקרת בית עליה אתה מדבר.
ניסן סלומינסקי: חוץ מבזבוז זמן, מה עשינו עכשיו?
גילה גמליאל: לא נותנים לה את הכלים לצאת לעבודה.
גילה גמליאל: היא מדברת בשמן של כל אותן נשים שמנעת מהן לדבר היום בישיבה.
ניסן סלומינסקי: היא תקבל זמן כפול.
ניסן סלומינסקי: כרגע אני לפחות לא שמעתי שום דבר.
ניסן סלומינסקי: שום דבר לא השפיע עלי וזה חבל.
אורלי לוי אבקסיס: אני אומר את זה שוב בנחת.
ניסן סלומינסקי: לא, את תגידי כשתקבלי את רשות הדיבור וכך אני מבקש מכולם.
ניסן סלומינסקי: משה, תסיים להסביר את הדברים.
ניסן סלומינסקי: מי שירצה אחר כך מבין חברי הכנסת להתייחס, יתייחס.
ניסן סלומינסקי: אם יש כאן תנועות נשים או אחרים שירצו להתייחס, בכבוד.
ניסן סלומינסקי: אחר כך נתקדם.
<משה ברסימנטוב: צריך עוד לומר שלפטור הזה יש בו ממד של אי שוויון אופקי כי יש אוכלוסיות חלשות יותר שכן משלמות גם את דמי ביטוח הבריאות וגם את דמי ביטוח לאומי ומנינו חלק מהן.
<משה ברסימנטוב: גם את זה צריך להביא בחשבון.