GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<משה ברסימנטוב: כן יש יסוד בביטוח הלאומי ובביטוח בריאות שאומר שכל האוכלוסייה משלמת כי כל האוכלוסייה מקבלת.
<משה ברסימנטוב: האלטרנטיבה של הדברים הראה שאנשים היו צריכים לעשות לעצמם את הביטוח וזה היה הרבה יותר יקר.
<משה ברסימנטוב: הממשלה נכנסת, המדינה נכנסת, הממלכה נכנסת ונותנת מוצר ציבורי לכלל האוכלוסייה תמורת דמי תשלום מאוד נמוכים.
גילה גמליאל: האוצר בעבר טען שהוא לוקח את נקודת הזיכוי בתמורה לזה.
<משה ברסימנטוב: המהלכים האלה שווים כמאתיים מיליון שקלים בביטוח לאומי ועוד 550 מיליון שקלים בדמי ביטוח בריאות.
<משה ברסימנטוב: כלומר, יש כאן גם צעד פיסקלי בעל משמעות גבוהה מאוד וגם את הדבר הזה צריך לזכור.
<משה ברסימנטוב: אני לא רוצה שישתמע כאילו אני לא נותן לכם את מלוא המידע.
<משה ברסימנטוב: תיקון החקיקה יאפשר את צבירת הזכויות לנשים.
<משה ברסימנטוב: לדוגמה, הוותק בקצבת זקנה על פי חוק הביטוח הלאומי, כל מי שמשלם דמי ביטוח לאומי, החל מהשנה ה-11 ועד השנה ה-35, צובר בכל שנה שני אחוזים תוספת לקצבת זקנה.
<משה ברסימנטוב: המשמעות של הדבר הזה אומרת שקשיש בסופו של יום יכול להיות זכאי לקצבה של 2,550 שקלים במקום 1,500 שקלים.
<משה ברסימנטוב: אם משלמים עשר שנים דמי ביטוח לאומי, אפשר לקבל את דמי הביטוח הלאומי בגיל 62 במקום בגיל 67.
<משה ברסימנטוב: הביטוח הלאומי הוא סוג של ביטוח וצריך לצבור בו.
אורלי לוי אבקסיס: למה לא נתתם את זה על נקודת הזכות?
ניסן סלומינסקי: תני לו להסביר את הכול ואחר כך תשאלי.
גילה גמליאל: אין בעיה, אבל הדיון היום הוא על מס בריאות.
גילה גמליאל: הוא לא על הביטוח הלאומי.
גילה גמליאל: עם כל הכבוד, אני רוצה למקד פה את הדיון כי זה הולך לכיוונים שהם לא רלוונטיים.
גילה גמליאל: היום דנים רק על מס בריאות.
גילה גמליאל: משום מה פיצלו את זה והנושא עובר לוועדת העבודה והרווחה.
גילה גמליאל: אם זה מה שקורה, בואו נתמקד בזה ולא נברבר את זה.
<משה ברסימנטוב: לשמחתנו הנשים מקבלות בביטוח בריאות את הזכויות המלאות למרות שבביטוח לאומי לא מקבלים את הזכויות המלאות.
<משה ברסימנטוב: יש זכויות מלאות שניתנות לכלל הנשים בביטוח בריאות ויש זכויות חלקיות שניתנות.
אורלי לוי אבקסיס: מה עשיתם עם הכסף שגביתם?
<משה ברסימנטוב: נשאלה כאן השאלה.
<משה ברסימנטוב: אכן בעבר הכנסת חוקקה - - -
ראובן ריבלין: שני החוקים נחקקו כל אחד על ידי הכנסת באופן נפרד.
ראובן ריבלין: אם אתם רוצים להועיל את האזרחים, אתם רוצים להיטיב אתם, אין להם.
ניסן סלומינסקי: רובי, תרשום ותוכל להתייחס.
<משה ברסימנטוב: אני אתייחס לעניין הזה.
<משה ברסימנטוב: בעבר הכנסת חוקקה דמי ביטוח בריאות לעקרות בית.
<משה ברסימנטוב: היו גורמים שהחליטו לא לגבות את הסכומים האלה ולעשות דין לעצמם.
<משה ברסימנטוב: החוק בוטל ונקבע במקומו ביטול נקודת הזכות שהייתה לגבר.
אורלי לוי אבקסיס: כמה שווה נקודת הזכות?
אורלי לוי אבקסיס: נקודת הזיכוי הייתה על הרפואי, ביחד.
<משה ברסימנטוב: לא, לא על הרפואי.
אורלי לוי אבקסיס: זה היה ביחד.
<משה ברסימנטוב: זה על גבר שבת זוגו עקרת בית.
גילה גמליאל: מה הייתה הטענה על עקרת הבית?
גילה גמליאל: מס בריאות, לא?
<משה ברסימנטוב: החברים לא גבו.
<משה ברסימנטוב: החברים בביטוח לאומי החליטו שהם לא גובים.
<יגאל ברזני: לא קיבלנו את כוח האדם שביקשנו.
<משה ברסימנטוב: לא ניתנה זכות קנויה כתוצאה מהדבר הזה לאף אזרח במדינת ישראל שהממשלה לא תשנה את משטר המס שלה.
גילה גמליאל: בזכות הטענה הזאת חברי הכנסת וחברות הכנסת בזמנו הסכימו.
<משה ברסימנטוב: אבל אנחנו עושים כאן את התיקון.
גילה גמליאל: הם אמרו שמבטלים את זה.
<משה ברסימנטוב: אנחנו עושים את התיקון כאן.
אורלי לוי אבקסיס: לא, אתם עושים כבר שני תיקונים.
אורלי לוי אבקסיס: על אותו נושא, לקחתם גם את נקודת הזכות שהווה מאתיים שקלים וגם עוד 160 שקלים.
ניסן סלומינסקי: אורלי, יש לך טעות.
ניסן סלומינסקי: את מנסה לשכנע אותו או אותי.
ניסן סלומינסקי: את מי את מנסה לשכנע?
אורלי לוי אבקסיס: את מי שחותם על השק.
ניסן סלומינסקי: אם את מנסה לשכנע אותו, חבל לך על הזמן.
ניסן סלומינסקי: את מנסה לשכנע אותי, נכון?
ניסן סלומינסקי: אני רוצה לשמוע אתכם.
גילה גמליאל: התפקיד שלה הוא לא לשכנע אותך, עם כל הכבוד.
ניסן סלומינסקי: אלא את מי לשכנע?
גילה גמליאל: אתה זה שקובע?
ניסן סלומינסקי: לשכנע את חברי הכנסת.
ניסן סלומינסקי: אני כחבר כנסת.
גילה גמליאל: אם הוא יחשוב אחרת, הוא ילך לשר שלו.
ניסן סלומינסקי: אם ככה, תמשיכו לעבוד.
<משה ברסימנטוב: אני חושב שזאת מדיניות ראויה משום שכל האזרחיות והאזרחים ישלמו את תשלום המינימום ויהיו זכאים לכלל הדברים.
גילה גמליאל: איפה השוויון בנושאים אחרים?
<משה ברסימנטוב: נוסף על הזכויות בקצבת זקנה, אמרנו שתהיה זכאות גם לקצבת שאירים, גם לאלמנים.
<משה ברסימנטוב: אנחנו משפרים כאן את הזכויות של בני הזוג.
<משה ברסימנטוב: אנחנו נשנה את מבחני הזכאות בקצבת נכות.
<משה ברסימנטוב: אם רוצים לראות את האישה כעובדת, המבחנים יהיו שווים למבחנים של שאר האוכלוסייה.
אורלי לוי אבקסיס: מתי זה מתגבש?
אורלי לוי אבקסיס: כמה זמן אחרי תחילת התשלומים?
<משה ברסימנטוב: אני אבדוק ואתן לכם תשובה.
אורלי לוי אבקסיס: שנה אחרי שהן משלמות.
אורלי לוי אבקסיס: נדמה לכם שאנחנו היינו עושים ביטוח רכב ומקבלים את התמורה רק אחרי שנה?
<משה ברסימנטוב: לא נעשה היום שום ביטוח פרטי בשום תחום בלי תקופת אכשרה של לפחות שנה.
<משה ברסימנטוב: הם יוכלו לקבל תוספת תלויים וקצבת שאירים.
<משה ברסימנטוב: אלה הדברים שהיה לי לומר, אדוני היושב ראש.
ניסן סלומינסקי: אני מבקש להשתדל להיכנס למסגרת כדי שנוכל להספיק לשמוע את כולם.
גילה גמליאל: קודם כל, אני שוב רוצה למחות על כך שחברותיי וחבריי חברי וחברות הכנסת, נמנע מהם בצורה לא נכונה כי כן היה ניתן לתת להם את האפשרות לדבר כאן בוועדה אבל זה נגרע מהם ואני ממש מוחה על כך.
גילה גמליאל: הנושא בוער בעצמותיי ואני לא אתן כאן את הקרדיט שיאמרו שלא העלינו את הטיעונים ועל בסיס זה הדברים לא קיבלו את הביטוי.
גילה גמליאל: בעיקרון ההצעה הזאת לדעתי לא רק שאסור שהיא תעבור אלא אני גם מאמינה שהיא לא תעבור ואני אומרת זאת מהיכרותי את חברי וחברות הכנסת, חברי וחברות הוועדה.
גילה גמליאל: דיברו כאן בגין השוויון.
גילה גמליאל: בוא נעשה שוויון בין נשים לגברים בכל הדברים ואז אני מסכימה אתך.
גילה גמליאל: איך אני?
גילה גמליאל: נו, הנה, נרים את הכפפה, נדאג לשוויון מלא בין נשים לגברים במדינת ישראל וכנראה זה יהיה חלק מזה, אבל מה לעשות שבמדינת ישראל 450 אלף נשים נכנסות לקטגוריה הזאת של עקרות הבית לפי ההגדרה של החוק – וגם ההגדרה בפני עצמה מעוררת הרבה תמיהות וחוסר שוויון, כי מה עם גברים עקרי הבית?
גילה גמליאל: יש לי הרבה הסתייגויות לגבי החוק עצמו כלשונו.
גילה גמליאל: יחד עם זאת במצב הקיים, אם בחוק עסקינן, ראשית, המדינה – מבחינתי האוצר – כבר ביטלה את נקודת הזיכוי.
גילה גמליאל: בעבר הייתה נקודת זיכוי שניתנה לבעלים של אותן עקרות הבית ונקודת הזיכוי הזאת בוטלה ונלקחו מהם מעל מאתיים שקלים מדי חודש בגין אותה טענה.
אורלי לוי אבקסיס: ולא נתנו זכויות נוספות.
גילה גמליאל: מצד אחד הטיעון הזה פשוט ממוחזר.
גילה גמליאל: זה כבר נלקח.
גילה גמליאל: כלומר, גם שללתם בעבר את הזכות הזאת והיום אתם באים לדבר על זה שוב בגין השוויון.
גילה גמליאל: שוויון זה דבר יפה.
גילה גמליאל: אמרתי לך שאני מרימה את הכפפה באהבה רבה אבל בוא ניקח את זה כמו שאמרת לשוויון מלא בכלל הדברים ולא רק בנקודה ממוקדת שנראית על פניו.
גילה גמליאל: אותן נשים עליהן מדובר הן נשים שהעבודה שלהן – ואני יודעת את זה כמי שיש לה שתי בנות שתהיינה בריאות, מקסימות ומתוקות – היא בבית.
גילה גמליאל: העבודה הזאת של עקרות הבית היא בבית מתוך בחירה או מתוך חוסר ברירה, כי נכון להיום עלות של טיפול בילדים מחוץ למסגרת הביתית, אלה עלויות הרבה יותר גבוהות מאשר להיות בבית.
גילה גמליאל: כלומר, היום המדינה לא באמת נותנת כלים לנשים לצאת לעבודה.
גילה גמליאל: ההיבט של הסבסוד של מעונות היום – עליו אני מדברת ודיברנו עליו בתחילת הישיבה – עניינים של ההוצאה המוכרת לצורכי טיפול בילדים, דבר שהוא כל כך אלמנטרי - במדינה שלנו לא קיים.
גילה גמליאל: דברים שלא ממש מעודדים את הנשים להשתלב במקומות תעסוקה בשלב הזה של חייהן כשהן מגדלות ילדים.
גילה גמליאל: כאימא אני יודעת מה העלויות של גידול ילדים שהן כבדות משקל.
גילה גמליאל: מרביתן גם מפאת עצם הדברים מסביב שהגדרתי אותם וגם לפעמים מבחירה אישית, בוחרות להיות בבית.
גילה גמליאל: אלא מה, המדינה לא מכירה בעבודה שלהן.
גילה גמליאל: המדינה לא נותנת להן כסף על עצם זה שהן מטפלות בילדים עד גילאים מסוימים.
גילה גמליאל: המדינה לא מטפחת את עצם העבודה של נשים בבית אלא היא לוקחת אותן כמובן מאליו.
גילה גמליאל: מילא כל זה, אבל באה המדינה ואומרת להן: תשמעו נא יקירותיי, מהיום והלאה תהיו תלויות בבעליכן.
גילה גמליאל: תהיו תלויות לגבי הזכויות העתידיות שלכן.
<משה ברסימנטוב: זה בדיוק להפך.
גילה גמליאל: כפי שכתוב כאן.
גילה גמליאל: ישללו את זכויותיהן העתידיות במידה והן לא ישלמו, אבל מאיפה הן אמורות לשלם?
גילה גמליאל: מהקיצוץ בקצבאות ילדים שאתם רוצים להעביר?
גילה גמליאל: מהעלאת המע"מ שכבר העליתם?
גילה גמליאל: בקיצוץ של האחוז וחצי משכר הבעל שאתם רוצים לקדם?
גילה גמליאל: או מהנקודות זיכוי של האקדמאים?
גילה גמליאל: אתם שוחקים כאן את מעמד הביניים לגמרי.
גילה גמליאל: את המעמד הנמוך אתם מורידים לתהום ואתם מדרדרים אותו להיות במצב עוני מחפיר.
גילה גמליאל: תמיד מסתכלים על ה-OECD, כמה יפה, אבל אנחנו מקום ראשון בעוני.
גילה גמליאל: הפערים במדינת ישראל הם בין הקטסטרופליים שקיימים.
גילה גמליאל: מילא, שוב אני אומרת, היה בתקציב הזה משהו שנותן איזה חזון, איזו אסטרטגיה שפותרת את הבעיות האלה, אז היינו אומרים אוקיי, זה חלק ממכלול, אבל כאן זה לבוא ולפגוע בנשים חלשות מבחינה פיננסית.
גילה גמליאל: מרביתן ערביות.
גילה גמליאל: מהיכן הן יביאו את הכסף הזה?
גילה גמליאל: אני כבר לא חושבת על הפרוצדורה.
גילה גמליאל: לא בכדי הביטוח הלאומי כאן זועק את זעקתו.
גילה גמליאל: מבחינת הפרוצדורה, אם אני בוחנת אותה, מבחינה טכנית, מצפים שכל אישה פעם בחודש תלך פיזית – הרי אין לה איזה מנגנון – או מצפים שבעלה יעשה את זה.
גילה גמליאל: אין איזה מנגנון שישלם לה את השכר הזה.
אורלי לוי אבקסיס: ייקחו לה את הכסף מקצבת הילדים.
גילה גמליאל: היא תיקח את קצבת הילדים שאתה מקצץ לה ותלך ותשלם ממנה ביטוח לאומי?
גילה גמליאל: מה הציפייה כאן בעצם?
גילה גמליאל: זה כל כך מקומם כי מתי שנוח, משתמשים ב-OECD, מתי שלא נוח, מעלימים אותו.
גילה גמליאל: מתי שנוח, מדברים בשם השוויון, מתי שלא נוח, לא משתמשים בו.
גילה גמליאל: אז בואו נסתכל כאן קצת בראייה מפוקחת.
גילה גמליאל: במצב של הכלכלה היום, במצב הזה, לבוא בדרישה כזאת זה לתת מכת מוות להרבה מאוד משפחות ולגרור אותן למצב שאת כל הכספים האלה שאתם חושבים שאתם חוסכים, אם בכלל יגיעו לביטוח הלאומי, בסופו של יום מה יקרה?
גילה גמליאל: עוד שנתיים תגיעו לכאן ומה תעשו?
גילה גמליאל: לא תוכלו להגדיל את תקציב הרווחה במאתיים מיליון.
גילה גמליאל: תצטרכו להגדיל אותו במיליארד וזה מה שאנחנו לא רוצים.
גילה גמליאל: אנחנו רוצים לראות את עצמנו במקום אחר.
גילה גמליאל: אין לי בעיה, משה, שנשב באמת ונבנה תכנית אסטרטגית ארוכת טווח שבסופו של תהליך גם של הנשים בהחלט תשלמנה במידה ונצליח להגיע למצב שיש שוויון אמיתי בין נשים לגברים במדינת ישראל.
אורלי לוי אבקסיס: אני אשתדל לשים כמה דברים על השולחן כדי שנבין במה מדובר.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מדברים על משפחות שלמעלה מ-44 אחוזים שלהן נמצאים מתחת לקו העוני.
אורלי לוי אבקסיס: , מבחינת משפחות.
אורלי לוי אבקסיס: מבחינת נפשות, למעלה מחמישים אחוזים.
אורלי לוי אבקסיס: בואו נדבר על הילדים וזה בטרם הקיצוץ בקצבאות הילדים.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מדברים על 64 אחוזים מקרב הילדים של המשפחות האלה שהם מתחת לקו העוני.
אורלי לוי אבקסיס: כמה זה יגדיל, חוץ מה-35 אלף ילדים שייכנסו למעגל העוני בעקבות הקיצוץ בקצבאות הילדים?
אורלי לוי אבקסיס: זה עוד תשלום שהמשפחה נדרשת לשלם.
אורלי לוי אבקסיס: דרך אגב, פעם שנייה היא נדרשת לשלם את זה כי אז הכנסת ויתרה ונתנה, כמעט נידבה, את נקודת הזכות של הבעל העובד בעקבות היות אשתו עקרת בית, העיקר אל תנסו לגבות את הכסף הזה.
אורלי לוי אבקסיס: עברו כמה שנים והזיכרון שלנו קצת התעמעם, יש כאן חברי כנסת חדשים, אולי הם לא עושים שיעורי בית ובואו נגבה את אותו דבר על מה שכבר לקחנו.
אורלי לוי אבקסיס: חבר'ה, מה שהם לקחו לפני מספר שנים שווה יותר מה-164 שקלים בחודש.
אורלי לוי אבקסיס: זה שווה מאתיים שקלים בכל חודש.
אורלי לוי אבקסיס: תגיד לי אתה אדוני נציג שר האוצר, איפה הכסף הזה של המאתיים שקל בחודש על נקודת זכות בכל חודש במהלך השנים האלה?
אורלי לוי אבקסיס: איזה זכויות זה נתן לעקרות הבית?
אורלי לוי אבקסיס: במה זה שיפר את מצבן?
אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שכאן זה ממש כבר כפל קנס על אותו דבר.
אורלי לוי אבקסיס: אם אנחנו שמים את כסף הילדים, זה שילוש.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו שמענו כאן משהו שהסבה את תשומת לבי היועצת המשפטית שלנו, שמרית.
אורלי לוי אבקסיס: היא אמרה שאפשר יהיה לקזז, כדי לא ליצור מנגנון לקזז את הכסף מקצבאות הילדים.
אורלי לוי אבקסיס: זאת אומרת, את הנושא הזה רוצה משרד האוצר פשוט לא רק לקצץ, כלומר, להוריד ל-140 שקלים קצבת ילדים, אלא כל אישה שהיא עקרת בית בכלל לא תראה כסף ילדים.
ראובן ריבלין: מה-140 יורידו לה.
אורלי לוי אבקסיס: אוטומטית.
אורלי לוי אבקסיס: זה פשוט לא נורמלי.
אורלי לוי אבקסיס: גם כשאנחנו מדברים על הגיבוש של הזכויות, אוקיי, מתי מתגבשות?
אורלי לוי אבקסיס: דרך אגב, אם אתה אומר תוך שנה, הן היו צריכות להתגבש תוך שנה מאז ההורדה של נקודת הזכות ההיא.
גילה גמליאל: אני לא אצביע על דבר כזה.
גילה גמליאל: אני בקואליציה ואני אומרת את זה.
אורלי לוי אבקסיס: זאת רשעות לשמה.
גילה גמליאל: אין סיכוי שאני אצביע על דבר כזה.
אורלי לוי אבקסיס: גילה, את אמרת שלא מכירים בעבודה של הבית כעבודה.
אורלי לוי אבקסיס: האימהות העובדות נדרשות לקחת עוזרות משק בית, לקחת בייבי-סיטר וכולי ואנחנו לא מקבלות על זה זיכוי.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא מקבלות החזרים.
אורלי לוי אבקסיס: את יודעת מתי הפעם היחידה בה התייחסו?
אורלי לוי אבקסיס: כשעשו בוויסקונסין אימהות מחליפות.
אורלי לוי אבקסיס: דרך אגב, אני חייבת לספר לך משהו, ניסן.
אורלי לוי אבקסיס: כשהייתה תכנית ויסקונסין הקודמת, הרעיון היה להוציא אימהות לעבודה.
אורלי לוי אבקסיס: אז היו שירותים תומכי עבודה.
אורלי לוי אבקסיס: מה הם עשו?
אורלי לוי אבקסיס: הם לקחו אימא אחת, אימא להרבה ילדים – אני אתן לך דוגמה שהגיעה אלי – והוציאו אותה לעבודה מ-5 בבוקר רחוק מהילדים שלה וכדי שהיא תוכל לעבוד, הביאו אימא אחרת שעזבה את הילדים שלה בבית כדי לטפל בילדים של זאת.
אורלי לוי אבקסיס: יותר רשעות מזה אני לא מבינה.
אורלי לוי אבקסיס: העיקר תצאו החוצה.
אורלי לוי אבקסיס: כך לא בונים מדינה, כך לא בונים חברה, כך לא מחנכים אנשים.
אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שזאת תהיה לא רק אטימות אלא גם חוצפה וגם כפל קנס וגם ברמה מסוימת, אתה יודע מה?
אורלי לוי אבקסיס: אם אנחנו מדברים על גיבוש זכויות, תנו רטרואקטיבית, תחזירו את נקודת הזיכוי ששווה מאתיים שקלים.
אורלי לוי אבקסיס: כמה שנים כבר בביטוח לאומי הורידו לכם אותה?
אורלי לוי אבקסיס: משנת 2003 בערך.
<שמרית גיטלין שקד: מ-2005.
אורלי לוי אבקסיס: תשפו אותם על כל השנים האלו בבקשה ותנו להם את כל הזכויות שדיברתם עליהן.
אורלי לוי אבקסיס: זה לא יכול להיות ולנו אסור לתת יד שזה יקרה ובטח גם כאשר אתם מקצצים להם בקצבת הילדים, גם מעלים את המ"מ, גם עכשיו מעלים את הביטוח הלאומי ואת מס הבריאות וגם במקביל אנחנו מורידים את ההשתתפות במעונות, כי אלה שני הורים עובדים ואת הצהרונים אנחנו מפסיקים.
אורלי לוי אבקסיס: תגיד לי, מישהו יכול להיות מחוץ לבית בלי לשלם על שעות הצהרים ובלי שיש איזושהי מסגרת לילדים?
אורלי לוי אבקסיס: אני מקווה שהייתי ברורה.
ניסן סלומינסקי: מאוד ברורה.
ניסן סלומינסקי: עליזה ואחר כך רובי.
עליזה לביא: אני לא אחזור על דברי חברותיי.
עליזה לביא: צר לי שחברות הכנסת וחברי הכנסת לא נמצאים כאן וגם צר לי מאוד שלמעשה בעצם כל ארגוני הנשים לא נוכחים כאן.
ניסן סלומינסקי: נמצא כאן ארגון אחד.
עליזה לביא: מי נמצא כאן?
גילה גמליאל: גם הארגון האחד כבר לא נמצא.
עליזה לביא: גם ויצ"ו יצאו החוצה.
עליזה לביא: אדוני היושב ראש, אנחנו בוועדה לקידום מעמד האישה קיימנו כמה וכמה דיונים בנושא הזה.
עליזה לביא: התבוננו על תקציב המדינה במבט מגדרי וזיהינו כמה וכמה נקודות לא פשוטות.
עליזה לביא: אני חייבת לומר שעצם הפיצול בנושא הזה בין חוק הבריאות לבין הביטוח הלאומי, אני שאלתי כמה שאלות אבל עדיין לא הצלחתי לקבל תשובות.
עליזה לביא: בעצם שאלתי את עצמי איך הגענו למציאות אחרי שנים ששמעתי כאן את חברותיי מתארות מתי ולמה נשארו נשים במצב הזה, נשים נשואות שלא וכן לקחו את נקודת הזיכוי הזאת.
גילה גמליאל: נשים שמאריכות חופשת לידה.
גילה גמליאל: גם עליהן מדובר.
עליזה לביא: אני רואה את התמונה, אני מקבלת אותה ואני לומדת אותה, אבל מה שמטריד אותי זה שכאשר אנחנו מסתכלים על המכלול של שני הדברים, גם הביטוח הלאומי וגם מס הבריאות, הזכויות שאמורות להינתן לנשים הללו אמורות לנבוע מהרגל – דיברת קודם על שתי רגליים – של הביטוח הלאומי ולא מהרגל של מס בריאות.
עליזה לביא: בואו נסתכל על הכול במבט מלמעלה.
עליזה לביא: קודם כל, אנחנו רואים שלמעשה מה אני יכולה לעשות, עוד לא תיקנו את עולם העבודה בישראל ועולם העבודה בישראל, יש בו פערים בין גברים לנשים באותה משרה, באותה השכלה, באותם נתונים.
עליזה לביא: אנחנו רואים פערים איומים, בטח במשרות עליהן אנחנו מדברות כאן בהיבטים הללו של מי לא משלמת מס בריאות כי מי שמשלמת, אנחנו יודעים, אבל זאת שלא משלמת בדרך כלל השכר שלה הרבה יותר נמוך.
עליזה לביא: אתה בעצמך הסברת בהרחבה למה נשים חד הוריות כן משלמות ונשים נשואות לא משלמות ואיפה כל ההשתלשלות, אבל אם אני עושה אחד ועוד אחד ועוד אחד ועוד אחד, זה לא שהיא סתם לא משלמת אלא זה נועד לתת איזשהו פיצוי על משהו שנלקח.
עליזה לביא: מסתכלים על כל התמונה במכלול.
עליזה לביא: אני לא מצליחה להבין, באמת אני לא מצליחה להבין את ההתעקשות הזאת על מס בריאות שבעצם אמור להקל על האוצר בהעברות שלו לקופות החולים.
עליזה לביא: בנושא הזה של הביטוח הלאומי הייתי ממליצה לחכות לראות מה קורה, כי בעצם הביטוח הלאומי יקרין על כך שהיא תקבל בגיל 62 ולא כמו שהיום, בגיל 67.
עליזה לביא: אני רוצה להזכיר לכולנו שנשים שעובדות עשר שנים כבר צוברות לעצמן את הזכות הזאת ולא משנה אם עכשיו היא לא עובדת עוד עשר שנים.
עליזה לביא: בואו גם את זה נזכור וגם את זה נשים על השולחן.
עליזה לביא: אני מתבוננת, בטח מהכובע שלי היום במשמרת שלי כיושבת ראש הוועדה לקידום מעמד האישה.
עליזה לביא: גם אמרתי קודם בלהט רב בנושא הקצבאות שאני רוצה שיותר אנשים ילכו לעבוד.
עליזה לביא: זאת תפיסת העבודה של התקציב הזה.
עליזה לביא: כשאני אוספת את זה ואני אוספת את זה ואת זה ואת זה, נורא יקר לצאת לעבוד.
עליזה לביא: באמת, נורא יקר לצאת לעבוד.
עליזה לביא: אז איך אנחנו מתמרצים את הנשים הללו?
עליזה לביא: יותר מטריד אותי זה איך אני מונעת – וזה אני שואלת אותך – את התלות הבלתי אפשרית הזאת של נשים בגברים.
עליזה לביא: לא כל המקומות נוחים, לא כל המקומות ראויים.
עליזה לביא: יש נשים שאסור שהן תהיינה תלויות בגברים שלהן.
עליזה לביא: צריך לחשוב כאן
עליזה לביא: איזושהי חשיבה שלוקחת בחשבון גם את הנושא הזה שהוא מאוד מאוד טעון ומאוד מאוד מורכב.
עליזה לביא: אני הייתי מציעה, אדוני היושב ראש, לאסוף את כל הדברים הללו ולהסתכל עליהם במכלול ולא רק לדון כל דבר לגופו כי אנחנו בעצם מאבדים את המסגרת הכוללת.
ראובן ריבלין: אדוני היושב ראש, אני מציע לך להודיע לאוצר שאנחנו לא נצביע על החוק הזה.
ראובן ריבלין: אני בין אותם אנשי קואליציה שמתלבט רבות בנושאים שהם גזרות אבל אין לי פתרון אחר ואין לי גם מענה איך אנחנו נקיים את המדינה.
ראובן ריבלין: יחד עם זאת, נדמה לי שהמצב שהיה קיים עד היום – וחוק בריאות ממלכתי בא ואמר שלכולם יש בריאות, בין שהם משלמים או לא משלמים ומחייבים.
ראובן ריבלין: החיוב היה כזה שהיכולת להוציא לפועל הייתה מוגבלת מהטעמים שהרציונל שחוק הבריאות הממלכתי היה החוק שבא לתת שוויון בריאות לכל אזרחי ישראל על המגבלות השונות.
ראובן ריבלין: אני אומר לך שבעניין זה ברסימנטוב הוא אדם מאוד מקצוען, גם אדם שיודע להביא את הנימוקים הקשים אבל הוא הסביר לי היום שבכלל אנחנו עושים טובות לאותן נשים שלא יכולות לשלם כי הן לא עובדות משום שהן בגיל 62 יקבלו יותר מאשר הן יקבלו בגיל 67 כאשר הן לא משלמות.
ראובן ריבלין: כרגע הגיל הוא 62 אבל אנחנו בדרך ל-65.
ראובן ריבלין: אני גם מבין את ההיגיון.
ראובן ריבלין: דרך אגב, שלא תהיה אי הבנה, ביטוח לאומי הוא ביטוח שכל אחד ואחד מאתנו משלם.
ראובן ריבלין: זה שלנו.
ראובן ריבלין: זה לא שנתנו איזה מס.
ראובן ריבלין: ביטוח לאומי הוא ביטוח לכל דבר.
ראובן ריבלין: אם אני עד גיל שבעים לא יכולתי לקבל קצבת זקנה, אני יכול בקצבת הזקנה שאני מקבל מגיל שבעים – 67 אם עבדתי עוד עבודה – היה מצוין.
ראובן ריבלין: אני בעד 73 אם בן אדם עובד.
ראובן ריבלין: אני בעד ש-73 לא יקבל אף פעם אם הוא עובד עד יום מותו, עד גיל תשעים ומאה.
ראובן ריבלין: אבל בסך הכול זה כסף שלנו.
ראובן ריבלין: אני משלם מגיל 21 ביטוח לאומי, הגעתי לגיל 73, אני מקבל את מה שחסכתי ולא יותר מזה.
ראובן ריבלין: אז קודם כל, אל תעשו לנו טובות.
ראובן ריבלין: בעיקר, אם אתם עושים לנו טובות, למרוויחים, אל תעשו טובות לאנשים שאתה צוחק עליהם.
ראובן ריבלין: אתה אומר, תראה, אם עכשיו תשקיעי כסף, אני אומר, איזה כסף?
אורלי לוי אבקסיס: אין לה ממה להשקיע.
ראובן ריבלין: אבל אם תשקיעי כסף, תקבלי הרבה יותר.
ראובן ריבלין: אבל אין לי כסף.
ראובן ריבלין: אתה רוצה שבעלי ישלם בעדי ואם אין לו, אנחנו נקצץ מקצבת הילדים שגם אותה אתם מבקשים מאתנו לקצץ.
ראובן ריבלין: אני מבין שאנחנו נמצאים בזמן קשה, אני מבין שיש כאן הרבה חוקים שיש לי התלבטות קשה מאוד אם להצביע בעדם או לא, ואני אמרתי לך היום בסוד שיש חוק שאני מתנגד לו בכל תוקף וכנראה שאני אסכים להצביע בעדו – גם הוא ארבעה מיליארד שקלים – משהו בקשר למע"מ על פירות וירקות.
ראובן ריבלין: זה רק כדי למנוע את הדברים האלה.
ראובן ריבלין: אני כבר לא מדבר על מפלגתי שבה יש רק מיליונרים.
ראובן ריבלין: אף אחד לא מצביע לתנועה שלי כי אם הוא לא מיליונר, הוא לא יכול להתקבל לליכוד.
ראובן ריבלין: אני לא יכול במכלול של 96 חוקים לא להצביע בעד החוק או להצביע בעד חוק שהוא לא הגיוני.
ראובן ריבלין: ניסן, אני מציע לך לעשות הסתייגות שהנה, אני מקבל אותה.
ראובן ריבלין: תאמר שכל אישה שרוצה בגיל 62 ליהנות מכל ההטבות שהאוצר רוצה להקנות לה על פי חוק זה, זה חוק פשוט, שהיא תשלם את המס למרות שהיא לא עובדת והיא עקרת בית.
ראובן ריבלין: היא תקבל הרבה יותר בגיל 62, כולם יראו כמה זה טוב והן יצטרפו מיד לחוק ברצון.
ראובן ריבלין: למה להטיל גזרה כזאת?
ראובן ריבלין: תשמע, זה דבר בלתי אפשרי.
ראובן ריבלין: אנחנו הולכים כאן להטיל גזרות קשות.
ראובן ריבלין: תמנעו מאתנו אפשרות שיבואו ויאמרו לנו שאנחנו תוקפים אנשים.
ראובן ריבלין: כל האנשים שצעקו כאן ועזבו, אני אמרתי להם שלא ילכו כי אני בטוח שאחרי שנדבר עם ניסן – כי אני מכיר אותו – הוא לא ייתן להעביר חוק כזה.
ניסן סלומינסקי: אם יש כאן מישהו מתנועות הנשים.
גילה גמליאל: אין.
גילה גמליאל: הן היו כאן כל הבוקר.
גילה גמליאל: הן הגיעו.
אורלי לוי אבקסיס: הן הגיעו לכאן ב-11 וחצי.
ניסן סלומינסקי: הן יצאו מכאן בהפגנה כשהתחלנו את הישיבה.
<נילי לרנר: אני לא בשם שום ארגון אבל אני מאוד מאוד מאוד כועסת על כך שהגענו למצב שאת הדיון הזה מקיימים כשאף אחד לא כאן ואין מי שייצג את הנשים.
ניסן סלומינסקי: לא, על זה אני לא רוצה כרגע.
ניסן סלומינסקי: אם את רוצה לדבר על החוק עצמו, בבקשה.
<נילי לרנר: יש כאן חוסר תקינות של ניהול.
ניסן סלומינסקי: את מדברת למרות שאין לך את הזכות.
ניסן סלומינסקי: אם את רוצה לדבר על החוק, בשמחה אשמע אותך.
<נילי לרנר: זה בניגוד למה שאתה אמון לעשות.
<נילי לרנר: אנחנו נתנו את אמוננו בכם לעשות וזה בניגוד לזה.
ניסן סלומינסקי: באמת, חבל לי שאת לא רוצה לדבר על החוק.
ניסן סלומינסקי: אם יש מישהו מהאורחים שרוצה להתייחס לחוק.
גילה גמליאל: לפחות ייצגנו נאמנה את הארגונים.
<יצחק בקר: אני נציג לשכת יועצי המס בישראל.
<יצחק בקר: לגבי ההערה שהעיר נציג ביטוח לאומי קודם לגבי כוח האדם הנחוץ כדי ליישם את החוק הזה.
<יצחק בקר: להבדיל משנת 2003, בשנת 2013 ביטוח לאומי אוסף נתונים מקוונים מדי חודש מכל המעסיקים.
<יצחק בקר: אם הוא החליט לא לאסוף מכל המעסיקים, זאת החלטה של הביטוח הלאומי.
<יצחק בקר: הוא יכול והוא מקבל נתונים מדי חודש לגבי כל המועסקים ומן הסתם לגבי הלא מועסקים כך שלא צריך אפילו עובד אחד כדי ליישם את זה.
<יצחק בקר: לשכת יועצי מס בישראל.
<יצחק בקר: להבדיל ממה שאמר נציג האוצר, אישה שלא עבדה, לא מקבלת קצבת זקנה בכלל אלא שבעלה, כאשר הוא מגיע לגיל הזכאות, הוא מקבל תוספת של כ-750 שקלים בגין אשתו שלא עבדה.
<משה ברסימנטוב: שינינו את זה היום.
<משה ברסימנטוב: אני הצגתי את המצב.
ראובן ריבלין: אם הוא אומר, זה בטוח נכון.
אורלי לוי אבקסיס: אבל משה ברסימנטוב אומר שלא.
<יצחק בקר: אם אנחנו מוסיפים דמי ביטוח לנשים שלא עובדות, כלכלית אנחנו מוסיפים את דמי הביטוח לבעליהן ולא לנשים כי הרי ממילא מקור הכסף הוא הבעל.
<יצחק בקר: יש בעל שמרוויח 4,000, 5,000 שקלים לחודש ויש בעל שמרוויח 45-50 אלף שקלים, מן הסתם דמי הביטוח שמתווספים לאישה הם ללא כל קשר להכנסה מבוטחת, להבדיל ממערכת פרוגרסיבית שאנחנו משתדלים להתגאות בה, שהיא בהתאם להכנסות.
<יצחק בקר: כאן זה הפוך לגמרי.
<יצחק בקר: אחד ישלם עשרה אחוזים ואחד ישלם חצי אחוז ואין לזה הצדקה.
<יצחק בקר: לגבי העלויות של הקצבאות.
<יצחק בקר: כאן האוצר רוצה לחוסך מאתיים מיליון שקלים – נגיד שזה החישוב – לשנה אבל בעוד עשרים, שלושים וארבעים שנים, כשביטוח לאומי יתחיל לשלם קצבאות לאותן נשים, זה לא יהיה מאתיים מיליון שקלים אלא הסכום יהיה מיליארד שקלים.
ראובן ריבלין: בחוק ההסדרים אז נשנה את זה.
<יצחק בקר: אנחנו לא נשלם את זה אלא הילדים שלנו ישלמו את זה והנכדים שלנו ישלמו את זה, וזה יוטל מן הסתם על ממשלה אחרת.
אורלי לוי אבקסיס: תסביר לי עוד פעם על ה-750 שקלים.
אורלי לוי אבקסיס: יש כאן נקודה שלדעתי עוברת מתחת לרדאר כי אני לא הבנתי אותה קודם כך, ותסלחו לי.
אורלי לוי אבקסיס: הוא יועץ מס, הוא לא יודע את החוק?
ניסן סלומינסקי: אחרי שהוא יסביר, אם לא תביני, הוא יסביר שוב.
ניסן סלומינסקי: יגאל.
<יגאל ברזני: אנחנו מדברים על 450 אלף עקרות בית שלא נמצאות היום במערכת הגבייה והן יחויבו כל חודש.
<יגאל ברזני: יש בערך עוד 150 אלף נשים שכירות שבמעבר מעבודה לעבודה יצטרכו לשלם.
<יגאל ברזני: כלומר, אם היא תעבוד בינואר, פברואר ומרץ ורק במאי היא תמצא עבודה נוספת, על החודשים האלה שהיא לא נמצאת בעבודה, אנחנו נכניס אותה למערכת הגבייה וגם היא תקבל הודעות חוב.
<יגאל ברזני: כמו שאמרו כאן לגבי ביטול נקודת הזיכוי.
<יגאל ברזני: האוצר כתב בדברי ההסבר שזה יכניס לו בערך 400 מיליון שקלים.
<יגאל ברזני: זאת אומרת, האוצר קיבל 400 מיליון שקלים משנת 2007 ועד היום על חשבון עקרות הבית והוא כתב את זה בחוק בפירוש, שזה בגלל שאי אפשר להפעיל את החוק בביטוח לאומי.
אורלי לוי אבקסיס: זאת נקודת הזכות?
<יגאל ברזני: כן.
אורלי לוי אבקסיס: כמה הוא קיבל עד היום?
<יגאל ברזני: 400 מיליון שקלים בשנה.
אורלי לוי אבקסיס: 400 מיליון שקלים בשנה.
אורלי לוי אבקסיס: אם אתם מעבירים את זה, תחזירו להם את הכסף ההוא.
<יגאל ברזני: אני רוצה לדבר על הכדאיות הכלכלית.
<יגאל ברזני: אנחנו אומרים שזה לא כדאי מבחינה כלכלית, בכלל לא כדאי מאחר וזאת אוכלוסייה שלא נמצאת ברשת.
<יגאל ברזני: מספר העובדים שאנחנו צריכים הוא בין 200 ל-230 עובדים.
<יגאל ברזני: גם אם האוצר נגיד יאלץ את הביטוח הלאומי ויכפה עליו לעשות את זה עם פחות עובדים, מה שנצטרך לעשות זה לגבות את הכסף הזה של ה-160 שקלים על חשבון גבייה של מיליארדים אחרים.
<יגאל ברזני: זאת אומרת, מערכת הגבייה של ביטוח לאומי עובדת מאוד טוב מבחינה כלכלית, היא מפעילה מערכות גבייה מצוינות, אבל אם יאלצו אותנו לגבות את הכסף הקטן הזה, זה יהיה על חשבון הכסף הגדול.