GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שלמה בוחבוט: ביטלו כמעט את כל ההטבות ועכשיו גם קיימתם דיון בקשר למאה אלף שקלים.
שלמה בוחבוט: היה מענק לצעירים שהולכים לרכוש דירות, אבל גם את זה הורידו.
שלמה בוחבוט: אולי כדאי שיכריזו על כך שאין רצון למדינה הזאת בפריפריה ואז אולי נתרכז יותר במרכז.
שלמה בוחבוט: צריך גם לקחת בחשבון שבפריפריה אין רק מפעלים גדולים אלא בעיקר מפעלים קטנים והמפעלים האלה שורדים בקושי.
שלמה בוחבוט: אני לא רוצה להלעיט אתכם בדברים ולכן אני אומר, רבותיי, מספיק קיצצו בכל ההטבות.
שלמה בוחבוט: לבוא לאותם מפעלים שבאו לערי הפריפריה, מפעלי גדולים שבאמת נותנים גם שכר מכובד, אתם פשוט תפגעו בהם.
שלמה בוחבוט: אני רוצה שנבין, אדוני היושב ראש, שלהביא מפעל, עם כל הכבוד למשרד התעשייה, הוא לא מביא מפעלים לערי הפריפריה אלא אנחנו כראשי ערים צריכים להתמודד.
שלמה בוחבוט: לפעמים שואלים אותי מה יכולים לקבל אצלי במעלות, ואני אומר לו שהוא לא יכול לקבל שום דבר.
שלמה בוחבוט: עד שהוא מקבל קרקע, לוקח לו ארבע-חמש שנים, בארנונה אני לא יכול לתת לו הנחות במשך שלוש שנים כפי שהייתי יכול לעשות בעבר, והמיסוי הוא כמעט כמו במרכז הארץ.
שלמה בוחבוט: לכן אני שואל אתכם לאיזה מפעל יהיה כדאי לבוא לפריפריה כשהוא צריך יותר הסעות כי את בעלי המקצוע המרכזיים צריך להביא ממרכז הארץ.
שלמה בוחבוט: אני קורא לחברי ועדת הכספים לא לעשות שינויים.
שלמה בוחבוט: אני לא רוצה להגיד לכם מה אתם צריכים לעשות, אבל בערי הפריפריה אסור לכם לגעת.
ניסן סלומינסקי: רוביק, ראש עיריית באר שבע.
<רוביק דנילוביץ: תודה רבה אדוני היושב ראש, חברי הכנסת, חבריי ראשי הרשויות.
<רוביק דנילוביץ: אנחנו נמצאים באי ודאות אם בכל שנתיים נצטרך לשנות את המתווה ואת מדרגות המס.
<רוביק דנילוביץ: אנחנו חיים במשק שיש בו כל הזמן אי ודאות.
<רוביק דנילוביץ: מדינת ישראל צריכה לשאול את עצמה האם היא רוצה תעשייה או לא רוצה תעשייה.
<רוביק דנילוביץ: יש היום חלופות.
<רוביק דנילוביץ: העולם הפך להיות עולם תחרותי ואם אנחנו לא נהיה מספיק טובים, אם אנחנו לא נהיה מספיק תחרותיים – התעשיות הגדולות, ובניגוד לידידי שלמה בוחבוט אני כן מדבר על התעשיות הגדולות והחזקות שיש בנגב שהן הגאווה שלנו – לא נצליח.
<רוביק דנילוביץ: צריך לעשות קצת סדר בכל מה שקורה בשנתיים האחרונות במדינת ישראל.
<רוביק דנילוביץ: יש מחאות כאלה ואחרות שבחלקן הן מוצדקות והן שמות על סדר היום נושאים שהם חשובים לצעירים במדינת ישראל, אבל כפי שאומרים, אסור לשפוך את התינוק עם המים.
<רוביק דנילוביץ: התעשייה היא לא אויב שלנו.
<רוביק דנילוביץ: אני רוצה לומר לכם שאני נמצא כאן עם חשש מאוד גדול.
<רוביק דנילוביץ: אני בא עכשיו מבאר שבע כאשר ביטלתי נושא בנושא הסייבר.
<רוביק דנילוביץ: מדינת ישראל הולכת להקים את מטה הסייבר הלאומי בבאר שבע והאמינו לי, זה חשוב מאוד, ובכל זאת היה חשוב לי להגיע לכאן ולדבר אליכם חברי הכנסת.
<רוביק דנילוביץ: רק לפני שנתיים אני כראש רשות מאוד צעיר ובתחילת דרכי, ישבתי עם דוקטור אודי ניסן, הממונה על אגף התקציבים באוצר דאז, וניסינו לקבוע ביחד, להתוות מתווה שיהיה נכון וטוב, שמדינת ישראל תקבע סוף סוף מדיניות, מה היא רוצה ומה סדרי העדיפויות שלה.
<רוביק דנילוביץ: אי אפשר לתת עדיפות לכולם.
<רוביק דנילוביץ: אי אפשר לקבוע שיהיה רק מטרופולין אחד והוא בתל אביב והכול יהיה שם.
<רוביק דנילוביץ: אם מדינת ישראל רוצה לוותר על הנגב והגליל, שתגיד שהיא מוותרת על הנגב והגליל.
<רוביק דנילוביץ: רק כדי לסבר את האוזן.
<רוביק דנילוביץ: הנגב מהווה שישים אחוזים משטח מדינת ישראל אבל חיים בו רק שמונה אחוזים מהאוכלוסייה.
<רוביק דנילוביץ: אם אנחנו נמשיך באותה דרך, תארו לכם מה יקרה בעוד שני עשורים, בעוד שלושה עשורים, בעוד ארבעה עשורים.
<רוביק דנילוביץ: אם מדינת ישראל מדברת על חזון הנגב, צריך להתחיל לעשות.
<רוביק דנילוביץ: אני מוכרח לומר לכם שהמדינה באמת מדברת וזה שיח פרדוכסלי כי מצד אחד באמת עושים.
<רוביק דנילוביץ: מעבירים את יחידות העלית של צה"ל דרומה, קריית המודיעין ו-8200 ואגף התקשוב, כפי שאמרתי קודם מטה הסייבר הלאומי בבאר שבע, קריית ההדרכה בצומת הנגב.
<רוביק דנילוביץ: עושים כמה מהלכים באמת דרמטיים ובאמת חשובים אבל אי אפשר מצד שני לעשות את הכול על מנת שמשקיעים ויזמים יברחו מהנגב והם יברחו מהנגב כי מה שמציעים להם היום, אדוני היושב ראש וחברי הכנסת – ואני מישיר מבט לעיניכם – אי אפשר להתחרות היום עם הודו ועם סין.
<רוביק דנילוביץ: אי אפשר.
<רוביק דנילוביץ: המשקיעים הגדולים שיושבים לא במדינת ישראל, האמינו לי, חברת טבע היא לא האויב שלנו, הם עדיין ציוניים והם נמצאים בנגב מתוך אותה ציונות, אבל יש להם גם שותפים שנמצאים במקומות אחרים והם צריכים להסביר להם כמה עולה עובד בנאות חובב בבאר שבע לעומת עובד בסין או בהודו.
<רוביק דנילוביץ: אם אנחנו נמסה אותם, בתוך שנתיים, שלוש, ארבע, חמש, לאט לאט יתחילו לצמצם, גם מכתשים, גם כימיקלים לישראל.
<רוביק דנילוביץ: אני לא רואה את האחים עופר ואני לא רואה את נוחי דנקנר, אלא אני רואה עובדים, אני רואה תעשייה בנגב, אני רואה פרנסה, אני רואה תעסוקה, אני רואה את כוח הקנייה.
<רוביק דנילוביץ: אם לא נעשה את זה, אם אנחנו לא נחשוב כך, אז בואו נגיד שהמאבק שלנו בתעשיינים, המאבק שלנו הוא בטייקונים, בבקשה, תוסיפו להם שלושה, ארבעה, חמישה, שישה אחוזים ובואו נראה באיזה מצב נהיה בעוד מספר שנים.
<רוביק דנילוביץ: אז, כשתגיע האבטלה, נתכנס לדיון חירום ונגיד אילו צעדים אנחנו צריכים לעשות כדי למגר את האבטלה.
<רוביק דנילוביץ: אם אנחנו רוצים להשאיר, במסגרת מעבר צה"ל דרומה, את בני ובנות הזוג, אנחנו צריכים לעסוקה ותעסוקה איכותית שלא בשכר מינימום כי הם לא יישארו והם לא ישתקעו.
<רוביק דנילוביץ: אני רוצה לומר לכם שההחלטה שאתם תקבלו, חברי ועדת הכספים, תשליך – אני מסתכל על הנגב – על דמותו של הנגב לשלושים-ארבעים השנים הקרובות.
<רוביק דנילוביץ: אני אומר לכם.
<רוביק דנילוביץ: זה בידיים שלכם.
<רוביק דנילוביץ: אני מוכרח לציין שהייתה לי שיחה טובה עם שר האוצר ואני חושב שיש הבנה.
<רוביק דנילוביץ: אני לא יכול לומר שיש אטימות.
<רוביק דנילוביץ: אין אטימות.
<רוביק דנילוביץ: אנחנו מבינים שיש בעיה ויש בור תקציבי.
<רוביק דנילוביץ: זה ברור לנו.
<רוביק דנילוביץ: אנחנו חיים במדינה הזאת וכולם צריכים להתגייס אבל מדינת ישראל צריכה לקבוע את סדרי העדיפויות וזה בא לידי ביטוי עכשיו.
<רוביק דנילוביץ: העלאת מס החברות היום בנגב ובגליל תבריח משקיעים להודו ולסין, למדינות עול שלישי.
<רוביק דנילוביץ: היא תפגע אנושות ביצירת מקומות תעסוקה חדשים בנגב ובגליל.
<רוביק דנילוביץ: זה בטח לא הדבר שכולנו היינו רוצים.
<רוביק דנילוביץ: תודה.
<אנדרי אוזן: אדוני היושב ראש, חברי הכנסת.
<אנדרי אוזן: אני ראש מועצה תעשייתית של נאות חובב, למעשה מרכז התעשייה הכימית והמחזור של מדינת ישראל.
<אנדרי אוזן: אצלנו נמצאים המפעלים הגדולים עליהם מדובר, אם זה מפעל טבע שמעסיק 1,200 עובדים ישירים ועוד כ-2,500 לפחות שהם עובדים עקיפים, מפעל הברום שמעסיק כ-900 עובדים, מפעל מכתשים ומפעלים נוספים חשובים וגדולים.
<אנדרי אוזן: בסך הכול מועסקים 10,000 עובדים.
<אנדרי אוזן: במסגרת ההתמודדות, הניסיון להתמודד ולפתח את פארק התעשייה שלנו, נסענו ללמוד מה קורה בסין.
<אנדרי אוזן: לא יודע מי מכם היה בפארקי התעשייה שם ומבין מה קורה שם.
<אנדרי אוזן: מקימים פארקי תעשייה של מאה אלף מקומות עבודה כאשר לפני שחושבים על מפעל ראשון, משקיעים בין שישה לשמונה מיליארד שקלים בתשתיות.
<אנדרי אוזן: אני לא רוצה להגיד לכם איך אנחנו מפתחים את פארק התעשייה אצלנו ובכל מקום אחר.
<אנדרי אוזן: הכסף כן הגיע, לא הגיע, היזם שילם, עבר לאוצר, האם כן חזר או לא חזר.
<אנדרי אוזן: הלכנו לראות את המפעלים האחים של החברות שנמצאות אצלנו כמו טבע וברום.
<אנדרי אוזן: תשמעו איזה אבסורד.
<אנדרי אוזן: חברת הברום מובילה את הברום באניות לסין, למפעל שקיים שם ויש לו כבר שטח מוכן נוסף, ומחזירה את הברום לאירופה באניות.
<אנדרי אוזן: לא מייצרים את זה בנאות חובב למרות שזה מפעל שהיה צריך לקום אצלנו.
<אנדרי אוזן: בשיניים לפני כשנה וחצי הצלחנו להחזיר מפעל שהיה צריך להיות מוקם בהולנד.
<אנדרי אוזן: אם אנחנו הולכים היום לקבל את ההחלטות האלה כפי שמוצע, בסופו של תהליך - וזה נאמר בריש גלה על ידי מנכ"לי החברות ולא בגלל שהם לא ציוניים ולא בגלל שהם לא יהודים – 86 אחוזים מבעלי המניות של טבע הם לא יהודים ואותם זה לא מעניין.
<אנדרי אוזן: אנחנו פסיק קטן בים.
<אנדרי אוזן: אם יש היום מנכ"ל שהוא ציוני, יהודי נלהב, אני יודע שהוא הגיע אתכם להסדר, עם שר האוצר, כך שטבע תשלם מסים השנה.
<אנדרי אוזן: אנחנו נגרום לאותו ג'רמי לוין להרים ידיים וכל המפעלים יעברו לסין ואני לא רוצה להגיד לכם מה יקרה בנגב.
<אנדרי אוזן: השאלה היא אם אנחנו באמת רוצים לאמץ את ההחלטה שהתקבלה אתמול.
<אנדרי אוזן: אתמול התקבלה החלטה שמדינת ישראל משקיעה 500 מיליון שקלים כדי לעודד את הנושא האזרחי מעבר לנושא הצבאי.
ראובן ריבלין: לחמש שנים.
<אנדרי אוזן: לחמש שנים הקרובות.
<אנדרי אוזן: מה שקורה זה שפעם אחת משקיעים 500 מיליון שקלים ופעם שנייה מדברים על שבעים מיליון או על 170 מיליון לכלל המפעלים בארץ.
<אנדרי אוזן: אם אנחנו מדברים על הנגב, על המפעלים הגדולים, וכך זה גם בגליל, אני לא יודע כמה זה בסך הכול.
<אנדרי אוזן: יש גם את העניין הפסיכולוגי.
<אנדרי אוזן: כולם תוקפים את היזמים, את הטייקונים כפי שאתם קוראים להם אבל עושים כאן עוול גדול כי לא מבינים מה שיקרה בסופו של תהליך.
<אנדרי אוזן: תחשבו על אותם מיליארדים שמקבלים כמס הכנסה מהעובדים.
<אנדרי אוזן: ברגע שיצמצמו את מספר העובדים באותם מקומות, יקבלו פחות מס הכנסה מאותם עובדים וישלמו להם דמי אבטלה.
<אנדרי אוזן: מה אנחנו עושים כאן?
<אנדרי אוזן: זה במקום לעודד את התעסוקה, במקום לפתח מפעלים, במקום לפתח תעשייה.
<אנדרי אוזן: תנו את השקט התעשייתי.
<אנדרי אוזן: באר שבע מתפתחת, מתקדמת, המטרופולין מתפתח ומתקדם, ובלי תעשייה, חבל על הזמן.
<אנדרי אוזן: אני אומר לכם את זה כמי שהיה עשר שנים בתפקיד ממלא מקום ראש עיריית באר שבע ומעל לחמישים שנים גר במקום.
<אנדרי אוזן: יש היום הזדמנות בלתי רגילה לפתח את הנגב.
<אנדרי אוזן: אם בהחלטות האלה תשנו את המצב, אנחנו הולכים אחורה וכל מה שסוכם והוחלט אתמול, למעשה לא סוכם ולא הוחלט.
<אנדרי אוזן: תודה רבה.
ניסן סלומינסקי: ניר ברקת, ראש עיריית ירושלים.
ראובן ריבלין: אולי כדאי לשמוע מהאוצר אם יש לו תכניות יותר מתונות.
ראובן ריבלין: אנחנו שומעים כל מיני דברים, רמזים כאלה ואחרים וצדדים שקיימו דיונים אתם.
ניסן סלומינסקי: האוצר שיושב כאן אמר לך שזה מה שיש כאן.
ניסן סלומינסקי: יכול להיות שלאחרים יש יותר, אבל האוצר שיושב כאן כרגע, זה מה שהוא אמר.
ראובן ריבלין: אני מציע לומר לאוצר שמה שיש לו כאן לגבי הפריפריה, עלול לא להתקבל על ידי הוועדה.
רוברט אילטוב: לא עלול.
רוברט אילטוב: רצוי שלא יתקבל.
ראובן ריבלין: לא רציתי לדבר בשמך, כי לי אין בעיה ואני תומך בממשלה בכל מה שקשור לתקציב אבל לא בעניין זה.
ניר ברקת: מכובדיי חברי הכנסת, מכובדיי כולם.
ניר ברקת: אני חושב שהנושא הוא בלבו של הפיתוח של יתרונות יחסיים.
ניר ברקת: חברים, אני רוצה לתת לדיון הזה קונטקסט קצת יותר רחב.
ניר ברקת: אני בא מענף ההיי-טק ואני אומר לכם שענף ההיי-טק, ורפואה ומדעי החיים בתוכו, הוא תחום שלמדינת ישראל יש יתרון יחסי גדול ואנחנו חייבים לפעול, לנצל אותו, למנף אותו ולפתח אותו עד תום.
ניר ברקת: כשמסתכלים קדימה – אני עובד עם פרופסור אמריקאי בשם מייקל פורטר – לכולם ברור שאם מדינת ישראל תפעל חכם, כמו שקרה בענף ההיי-טק הקלאסי, רפואה ומדעי החיים הוא תחום עצום, כך גם ביו טכנולוגיה, ובהשקעות חכמות אנחנו יכולים לגרוף קופה מאוד מאוד גדולה.
ניר ברקת: זה מייצר הרבה מאוד תעסוקה ויצוא ענק למדינת ישראל, כולל להביא הרבה מאוד רופאים ומדענים שעזבו את מדינת ישראל בעשרות השנים האחרונות.
ניר ברקת: לייצר להם הזדמנות לחזור לירושלים.
ניר ברקת: בעניין הזה לירושלים ספציפית יש אפילו יתרון יחסי גדול מאוד, לאור מושב האוניברסיטה העברית שהיא אחת מהטובות בעולם במחקר גנרי, בתי החולים שהיום נמצאים במצוקה והם נושאי הדגל – הדסה ושערי צדק – והם מאוד חזקים.
ניר ברקת: שלא לדבר על למעלה מ-150 סטרט-אפים, טבע, רפא וחברות אחרות שמייצרות אשכול תעסוקה שמעסיק 32 אלף אנשים בירושלים שמהווים 12 אחוזים מהתעשייה בעיר.
ניר ברקת: בהסתכלות קדימה, מדינת ישראל השתכנעה – ראש הממשלה וממשלת ישראל – שיש לנו יתרון יחסי בתחום הזה ויש תכניות.
ניר ברקת: הרב ליצמן, שאלת.
ניר ברקת: יש תכניות לעידוד אשכול תעסוקה ברפואה ומדעי החיים בירושלים.
ניר ברקת: אני אומר לכם שזה אחד הדברים שמייצר תקווה, תעסוקה ושפיות להרבה מאוד מהתושבים בעיר שרוצים להישאר כאן, שלא לדבר על העובדה שהרפואה בירושלים, כמו בפריפריה ובמקומות אחרים, אבל בעיקר בירושלים, היא גורם מספר אחד לאחדותה של העיר.
ניר ברקת: התושבים במזרח העיר מבינים כמה הרפואה כאן חשובה ובזכות העוצמה הזאת של רפואה ומדעי החיים, זאת לא רק תעסוקה, זאת לא רק רפואה אלא זה מחבר אנשים בצורה מאוד מאוד ייחודית.
ניר ברקת: אנחנו צריכים להסתכל על התמריצים כקטלי
ניר ברקת: זטור להאצת או האטת התהליכים הבריאים שירושלים עוברת.
ניר ברקת: חלילה, אם פתאום תוך כדי תנועה מעלים את המיסוי לעסקים בירושלים, אני אומר לכם שהחשבון הוא בינלאומי.
ניר ברקת: צדק אנדרי אוזן באמירה שלו.
ניר ברקת: העסקים הבינלאומיים, אין להם ברירה, הם מסתכלים היכן יש טאלנט, אבל בוודאי ובוודאי שמיסוי הוא קריטי להחלטות שהם מקבלים.
ניר ברקת: אם אנחנו רוצים לחזק את הפריפריה ולחזק את ירושלים, אסור להתעסק עם המיסוי לחברות הגדולות.
ניר ברקת: ברגע שיש פער בין מרכז הארץ לפריפריה, אתם תראו שזאת השיטה היעילה ביותר והזולה ביותר למדינת ישראל לייצר תעסוקה בפריפריה ובירושלים.
ניר ברקת: אין שיטה יותר זולה.
ניר ברקת: אם המסים עולים, לא תהיה תעסוקה.
ניר ברקת: לחליפין, אם מורידים את זה בפריפריה, לא רק שתהיה תעסוקה אלא היא גם תגיע לפריפריה וזה עוזר לנו להתמודד עם רווחה, עם הכנסת אנשים למעגל התעסוקה, כל היתרונות היחסיים שיש.
ניר ברקת: למדינת ישראל התוספת של האחוז, שני אחוזים, שלושה אחוזים במיסוי בפריפריה ובירושלים, זה להיות חכם באגורות וטיפש בשקלים.
ניר ברקת: מאות מיליוני שקלים מדינת ישראל משקיעה בתהליכים הבריאים של קידום ענף הרפואה ומדעי החיים והנה ממש לא בחכמה, הגדלת המיסוי משיגה בדיוק את הפעולה ההפוכה.
ניר ברקת: במקום לסנכרן את המיסוי, שתמריצי המיסוי יהיו בהלימה ליעד האסטרטגי של מדינת ישראל, אנחנו עכשיו, בשביל אגורות, הולכים להפסיד את השקלים.
ניר ברקת: אני חושב שזאת טעות גדולה מאוד.
ניר ברקת: הרב ליצמן, הסעיפים הולכים כך.
ניר ברקת: יש סעיפים כלליים לפריפריה שאני חושב שהדין צריך להיות לא להעלות ברבע אחוז לפריפריה את המיסוי, ליישר את הדיפרנציאציה הזאת ממרכז הארץ.
יעקב ליצמן: על פי חוק, האם מופיע סעיף ירושלים?
ניר ברקת: חוק ירושלים מאפשר בנפיט נוסף.
יעקב ליצמן: אבל לא במס הכנסה.
<שגית אפיק: לא בעידוד השקעות הון.
יעקב ליצמן: לא בעידוד השקעות הון.
יעקב ליצמן: זה מופיע שם?
ניר ברקת: למיטב ידיעתי, יש.
<שגית אפיק: בחוק עידוד השקעות הון לא.
<שגית אפיק: אין אמירה מיוחדת לגבי ירושלים.
ניר ברקת: ירושלים היא אזור פיתוח א'.
<שגית אפיק: יש הבחנה בין אזור פיתוח א' לאזור פיתוח אחר שהוא לא א'.
ניר ברקת: זה חצי נכון, כי אתה יכול במסגרת הרשות לפיתוח ירושלים לייצר תקנות מיוחדות לירושלים.
יעקב ליצמן: ביקשתי.
<שגית אפיק: בתוך חוק עידוד השקעות הון?
יעקב ליצמן: אזור פריפריה א'.
יעקב ליצמן: בשם הקבוצה.
ראובן ריבלין: מדברים כרגע על הפריפריה כולה.
ניסן סלומינסקי: אני חוזר אל חברי הכנסת שהצטרפו ולא דיברו.
ניסן סלומינסקי: אני מבקש שנקפיד על שלוש דקות ואני שם את השעון העדין.
ניסן סלומינסקי: אשר יעקב ואחריו רוברט.
משה גפני: ליצמן, ביקשת הסתייגות?
יעקב אשר: אדוני היושב ראש, חלק מהדברים נאמרו על ידי ראש עיריית ירושלים.
יעקב אשר: בנושא הראשון, אני חושב שיש בו תמימות דעים.
יעקב אשר: לא יכול להיות שהפריפריה תעלה.
יעקב אשר: זה דבר שהוא כל כך פשוט וברור.
יעקב אשר: זה כמו מגדל קלפים, שאחד מוליך את השני ובסופו של דבר זה נופל גם על הרשויות המקומיות, גם על שירותי הרווחה ועל כל הדברים.
יעקב אשר: כל פיתוח של עיר מתחיל בכוח הכלכלי שלה.
יעקב אשר: כל היום מדברים כאן על כלכלה וכולי, אבל דווקא הכלכלנים של האוצר לא מבינים שדבר כזה הוא כוח מניע מתוך עיר, ובמיוחד בפריפריה שיש לה בעיות אובייקטיביות.
יעקב אשר: יש מונח נוסף שצריך לקחת בחשבון וצריך לתת לו את ההגדרה המסוימת שלו, כמו שדובר על ירושלים אבל לא בגל קדושתה של ירושלים אלא יש מקומות שיש להם פריפריה בתוך אזורי מרכז.
יעקב אשר: אם ניקח בגוש דן, יש כמה וכמה רשויות שהן עם נתונים פריפריאליים, אם זה מצב סוציו אקונומי או דברים נוספים, ואין שוויוניות.
יעקב אשר: בסופו של דבר אתה רוצה לעודד מפעלים שיקומו במקומות מסוימים.
יעקב אשר: אם אתה לוקח את גוש דן, אתה רואה שיש לך מרכזי תעסוקה בערים מסוימות שכבר נשפכה להם הארנונה מאגף הגבייה, עד כדי כך שהם גם רצים ונותנים הלוואה למדינה כדי להשאיר את מענק האיזון.
יעקב אשר: אם אתה יודע לתת עדיפות למקומות הנכונים, לפריפריה האמיתית ולפריפריה שבתוך מקומות שהם לא פריפריאליים לגמרי, בזה אתה בעצם יוצר עצמאות כלכלית של רשויות, עצמאות כלכלית באזורים מסוימים, ואם תיקח את גוש דן, זאת לא רק תל אביב או רמת גן או הרצליה אלא זאת גם אור יהודה, בת ים, בני ברק ואחרים.
יעקב אשר: לכן חייב להיות הגיון.
יעקב אשר: זה לא רק כלי לכספים אלא זה גם כלי שצריך להיות בהיגיון, כי בסופו של יום, אותה מדינה משלמת את החוסר הזה, אם זה במענקי איזון, אם זה בדברים אחרים, אם זה ברווחה, אם זה בסגירה של מפעלים, אבטלה וכולי.
יעקב אשר: לכן לדעתי ירושלים נכללת בעניין הזה אבל לא כי היא ירושלים עיר הקודש אלא מאחר שיש לה נתונים פריפיאליים, כמו פריפריה, למרות שהיא במרכז הארץ.
יעקב אשר: לכן צריך כאן חשיבה הרבה יותר עמוקה אבל דבר ראשון הוא לא לגעת בפריפריה האמיתית ולעשות חשיבה אמיתית על פריפריה בתוך מרכזי הערים.
ניסן סלומינסקי: רוברט ואחר כך עופר.
רוברט אילטוב: תודה ליושב ראש.
רוברט אילטוב: זה הפך לבון טון לבוא ולומר שנטיל עוד מסים ועוד מסים ועוד מסים אבל בסופו של דבר אנחנו צריכים להבין שאנחנו כמדינה לא חיים באיזושהי בועה במדינת ישראל אלא יש תחרות בינלאומית על תעשייה על חברות מתקדמות.
רוברט אילטוב: מדינות נותנות הרבה מאוד הטבות כדי שהחברות יגיעו אליהן.
רוברט אילטוב: לכן השיקול של הטלת מס נוסף צריך להיות שיקול רחב יותר ולא צר שמתייחס לשנה הקשה בכלכלת ישראל, אלא שיקול אסטרטגי האם אנחנו לא הולכים לאבד את החברות האלה בתחרות הגלובלית על הכסף ועל התעשייה.
רוברט אילטוב: יש היום הרבה מדינות שהן מאוד אטרקטיביות והן מציעות לחברות ישראליות לצאת החוצה ולהתחיל לייצר שם.
רוברט אילטוב: מן הסתם אנחנו מחויבים להביא את החברות האלה בישראל ולעמוד בתחרות הבינלאומית מול הרבה מאוד מדינות בעולם, אם זאת סין, אם זאת אירלנד, אם זה באירופה ובארצות הברית עם ההטבות שמתחילים היום לחלק שם.
רוברט אילטוב: גם אם החלטנו במרכז הארץ כן להעלות את המס, השאלה אם ההעלאה הזאת היא לא אגרסיבית מדי כך שתגרור אחריה החלטות כאלה ואחרות בדירקטוריונים.
רוברט אילטוב: ראינו בדיון שהתקיים לא מזמן בוועדת הכלכלה את הנושא של מיקרון לדוגמה, שם החליטו יום אחד לסגור כאן את כל התעשייה שהעסיקה 1,800 עובדים ולעשות זאת בלי הודעה מראש.
רוברט אילטוב: הם החליטו לסגור את החברה.
רוברט אילטוב: בסופו של דבר יש שם משא ומתן בין חברה בין מיקרון לאינטל ואני מקווה שהעסקה הזאת תיסגר ונציל 1,800 משרות, אבל יחד עם זאת צריך להבין שההחלטות בבורדינג ובדירקטוריונים של חברות בינלאומיות נעשות ללא שיקולים רגעיים או שנתיים של בעיה כזו או אחרת במדינה מסוימת אלא שיקולים כלכליים בלבד.
רוברט אילטוב: לכן השיקול שלנו צריך להיות רחב.
רוברט אילטוב: הוא לא יכול להיות רק לגבי השנה הזאת או לגבי השנה הבאה אלא הוא צריך להיות רחב מאוד בהסתכלות על כל הדברים.
רוברט אילטוב: אם כבר החלטנו להעלות במרכז הארץ, אין שום סיבה שנעלה בפריפריה.
רוברט אילטוב: אנחנו צריכים להשאיר את הפריפריה אטרקטיבית מבחינה זו, אם אנחנו באמת רוצים לעודד את התעשייה בפריפריה.
רוברט אילטוב: לכן, אם יש החלטה, עוד לא הגענו לסוף ההחלטה ובטח יהיה דיון נרחב בנושא הזה, להעלות במרכז הארץ, בטח אין מקום להעלות את המס בפריפריה.
ראובן ריבלין: לפחות לא בשיעור שהם מבקשים.
רוברט אילטוב: אני חושב שאנחנו חייבים להשאיר את זה בשיעור מאוד נמוך כדי שזה יהיה אטרקטיבי לחברות.
יעקב ליצמן: רוברט, זה הדיון.
יצחק כהן: אדוני היושב ראש, אני שמח שיש קונצנזוס בין קואליציה לאופוזיציה.
יצחק כהן: השולחן הזה מתאחד.
ראובן ריבלין: בהביננו את מצוקת הממשלה, אנחנו מבינים שצריך שינוי אבל הוא צריך בפריפריה להיות מתון ביותר.
רוברט אילטוב: אני חושב שהאינטרס שלנו להשאיר את הפריפריה אטרקטיבית מאוד מבחינת המס.
יצחק כהן: תגיד מספרים.
יצחק כהן: שישה אחוזים?
רוברט אילטוב: אם שישה אחוזים, אז שישה אחוזים.
רוברט אילטוב: אין לי בעיה שבמרכז הארץ זה יעלה.
רוברט אילטוב: הצטרפתי לצוות שלכם?
ראובן ריבלין: אני חריג בצוות.
ראובן ריבלין: בשני הצוותים אני חריג.
רוברט אילטוב: אני רוצה לחזור על השורה התחתונה.
רוברט אילטוב: אם אנחנו מחליטים להעלות במרכז הארץ, בטח אנחנו חייבים להשאיר את הפריפריה אטרקטיבית עם שיעור אחוז מאוד נמוך.
ניסן סלומינסקי: עופר ואחריו מירב.
ניסן סלומינסקי: מירב כבר דיברה אבל ביקשה להוסיף תוספת קצרה.
ניסן סלומינסקי: אחריה סתיו.
עפר שלח: צר לי להפר את הקונצנזוס של הקואליציה והאופוזיציה שנוצר כאן, אבל יכול להיות שיש קונצנזוס אחר סביב הדברים שאני אומר עכשיו.
עפר שלח: בסופו של דבר אנחנו עומדים לאשר השבוע חבילה שאיך שהיא לא תתעצב בסוף, היא חבילה קשה לאזרח הישראלי.
עפר שלח: אני מדבר עכשיו בצד של המיסוי.
עפר שלח: אי אפשר לבוא ולטעון, ובצדק לטעון, וטוענים כאן גם קואליציה וגם אופוזיציה, גם הקבוצה וגם הקבוצות האחרות, שתמסו את הגופים הגדולים במשק, תמסו את הגופים שמחזיקים אצלם כמות גדולה של רווחים כלואים וכן הלאה ואחר כך להתנגד שמיסוי כזה עולה.
עפר שלח: הוויכוח יהיה על המספרים ואני מיד אגיע אליו, אבל אני אומר שהטיעון הזה בסופו של דבר, של הצורך לחזק את הפריפריה, ואני חושב שאין ויכוח על זה שירושלים היא בתוך החוק הקיים ועל זה אין כאן דיון.
עפר שלח: אני רוצה גם להזכיר שחלק מהחברות והמפעלים שאתם מדברים עליהם, בכלל לא נחשבים על המסלול, כרגע לא של ה11 ולא של ה-12 אלא על מה שנקרא מסלול האסטרטגי שהוא בכלל חמישה אחוזים.
עפר שלח: זאת אומרת, האופציות לחברות גדולות להיות במקום שבו הן גם נותנות את כל הרווחים, גם בתעסוקה וגם במיסוי נגזר מזה וכן הלאה ועושות את זה בפריפריה, האופציות האלה קיימות.
עפר שלח: מצד שני התרעם הציבור, ובצדק גמור, על כך שחברת טבע, חברה ישראלית מפוארת, אולי המפוארת שבחברות הישראליות, וחברה שאני לא חושב שאיזשהו רגש מהרגשות הרעים שיש לציבור כלפי מה שנקרא הטייקונים דבק בה, אבל החברה הזאת היא חברה ששילמה שיעור מס בשנים האחרונות שהוא שיעור מס בלתי קביל.
ראובן ריבלין: בלתי קביל נמוך.
עפר שלח: כמובן.
עפר שלח: בלתי קביל נמוך.
עפר שלח: אם היה בלתי קביל גבוה, היינו מנהלים דיון אחר.
עפר שלח: אחר כך לבוא ולהגיד שההעלאה הזאת לא תעלה על הדעת.
עפר שלח: אני אומר לכם שאני ישבתי כהכנה לדיון הזה – מכיוון שאני אמרתי לא פעם, גם בדיונים אחרים, שכל חברה שאנחנו עוסקים בגורלה, אני אשמח לשבת עם האנשים שמנהלים אותה – וישבתי גם עם האנשים של חברות גדולות.
עפר שלח: אני לא רוצה לנקוב בשמן מה גם שאנחנו לא מנהלים כאן דיון פרטני.
עפר שלח: הן יחיו, גם כאלה שיכולות – כמו שאמר כאן חבר הכנסת אילטוב, ובצדק – לנוע על פני הגלובוס בקלות כזאת או אחרת.
עפר שלח: הן יחיו עם שיעורי מס יותר גבוהים מכיוון שמדינת ישראל יש לה איכויות אחרות ולא רק שיעורי המס הנהוגים בה.
עפר שלח: יש בה ידע, יש בה שכל ויש בה דברים אחרים.
עפר שלח: שוב אני אומר שיש לא מעט מסלולים בהם אפשר ליהנות כאן מהטבות מס.
עפר שלח: אשר ליחס בין הפריפריה למרכז.
עפר שלח: היחס הזה חייב להישאר ברמה סבירה גם בפרופורציות שלו ואנחנו לא יכולים להגיע למצב שבו ההטיה לטובת הפריפריה שחייבת להיות, וחייבת להישמר, גם תהיה כזאת שבסופו של דבר היא תשפיע על השיקולים מפני שהיא תהיה לא פרופורציונאלית ביחס בין שני הדברים.
עפר שלח: לכן אני אומר ששיעור המס צריך לעלות והוא צריך לעלות מפני שהחלוקה בין המיסוי, אנחנו כל הזמן אומרים את זה, ואני מתחיל מהמספרים הקיימים, מהמספרים שהציג האוצר.
עפר שלח: אם זה יזוז אחוז לכאן או אחוז לשם, זה דיון, אבל לא יותר מזה.
עפר שלח: השיעור הזה צריך לעלות מפני שלא יכול להיות שאנחנו נדבר, ובצדק, על כך שהמס שמשלמים כאן פרטים הוא גדול באופן לא פרופורציונאלי למה שמשלמות חברות ואחר כך אנחנו נבוא ונגיד בשם שיקולים מאוד ראויים, שהעלו כאן קודמיי, שאנחנו לא מעלים את המס על חברות.
רוברט אילטוב: אבל היחס כאן גם הוא הופר.
רוברט אילטוב: פעם היחס היה חמישים אחוזים, חצי, ועכשיו היחס הוא 15 ל-10 אחוזים.
ניסן סלומינסקי: זה כבר חלק מהדיון.
עפר שלח: אבל להשאיר שישה אחוזים בפריפריה לעומת העלאה של 15 אחוזים במרכז, זאת גם הפרה של היחס הזה.
ניסן סלומינסקי: מירב ואחריה סתיו.
משה גפני: למה טבע קשורה לדיון הזה?
עפר שלח: היא קשורה מאוד.
ראובן ריבלין: יש להם בפריפריה.
עפר שלח: כולל מפעל שהיא רוצה להקים בירושלים.
עפר שלח: זה מאוד קשור לחוק הזה.
עפר שלח: ההסבר שלהם הוא שבאופן מוטה ההכנסות שלהם נבעו בעיקר ממקומות בהם יש להם את הטבת המס הזאת.
עפר שלח: לכן הם הגיעו לאחוז הנמוך.
יצחק כהן: מה ההצעה שלך?
יצחק כהן: לא אמרת מה ההצעה שלך.
עפר שלח: ההצעה שלי, בסיסה המספרים הקיימים.
עפר שלח: אני אומר שתזוזה של אחוז לפה או לשם, היא אפשרית.
יצחק כהן: אין הצעה.
יעקב ליצמן: זאת עדיין לא הצבעה.
עפר שלח: זה בתוך הקבוצה.
יצחק כהן: אתה אומר 10 ו-15?
ניסן סלומינסקי: ר' יצחק, עוד מעט יש לך זכות דיבור.
מרב מיכאלי: קודם כל, שמחתי לשמוע ממשה אשר שהוא מתמודד כל כך טוב במסגרת השומות.
מרב מיכאלי: לכן אני לא מבינה למה הבאתם את כל השינויים הדרקוניים שהבאתם במהלך חוק ההסדרים.
מרב מיכאלי: אם מתמודדים טוב, בואו נזרוק את הפרקים האלה ונחסוך זמן יקר לכולנו ונגן קצת על זכויות האזרחים והאזרחיות.
יעקב ליצמן: זה היה צריך להיות לפני שבועיים.
מרב מיכאלי: חבל שאז הוא לא אמר את זה.
מרב מיכאלי: אם באמת מתמודדים כל כך טוב, למה באמת יוצא שהחברות עליהן דיברנו קודם, וחלקן פזורות במקומות האלה, מגיעים למצב של 3.3?
<משה אשר: בגלל שהחוק הישן היה באפס מס.
מרב מיכאלי: עם כל הכבוד להתמודדות.
מרב מיכאלי: זה אתה אמרת.
מרב מיכאלי: אמרת שמתמודדים אתם טוב מאוד בשומות.
מרב מיכאלי: הדאגה לירושלים חשובה מאוד.
מרב מיכאלי: אני מזכירה לנו שהיום 15 בחודש, פוקע חוק מענק ירושלים שדיברנו בו ארוכות והנה נכנסנו שוב ללופ של הרטרואקטיביות אלא אם כן האוצר רוצה לספר לנו משהו שאנחנו לא יודעות.
מרב מיכאלי: זאת הזדמנות טובה אולי לשתף את חברות וחברי הוועדה.
ניסן סלומינסקי: היה כאן דיון לפני שלושה ימים ושינינו את עשר השנים לשלוש שנים.
ניסן סלומינסקי: גם האריכו.
ניסן סלומינסקי: אני חושש – וזה בגללנו – שלא מעלים את זה בכנסת.
ניסן סלומינסקי: אני לא יודע להסביר את זה.
יעקב ליצמן: לא בגללנו.
מרב מיכאלי: לא בגללנו אנחנו.
מרב מיכאלי: לא בגלל הוועדה .
ניסן סלומינסקי: התכוונתי בגלל הכנסת.
ניסן סלומינסקי: לא בגלל האוצר או מישהו אחר.
ניסן סלומינסקי: אני לא יודע להסביר עד עכשיו למה בכנסת לא העלו את זה.
ניסן סלומינסקי: רק לפני שלושה ימים כאן בוועדה שינינו את הטעויות שנפלו במסמך והן תוקנו.
ניסן סלומינסקי: נצטרך שוב לעשות את זה.
מרב מיכאלי: אבל זה צריך להיות רטרואקטיבי.
מרב מיכאלי: רבותיי, ההיסטוריה חוזרת.
יצחק כהן: רטרואקטיבית היא חוזרת.
ראובן ריבלין: המליאה תאשר את זה מיום האישור על ידי הוועדה.
מרב מיכאלי: אני חושבת שצריך להבהיר שאין סתירה בין הדאגה לפריפריה לבין הצורך למסות חברות כמו שצריך למסות אותן.
מרב מיכאלי: זה דבר שצריך להבהיר.
מרב מיכאלי: לא יתכן שבשל הדאגה לפריפריה, אנחנו באמת שוב נגיע למצב הזה שחברות לא משלמות מסים ואז יוצא שהאזרחיות והאזרחים – בין השאר אלה שגרות וגרים בפריפריה – משלמות מעל ומעבר למה שהן צריכות ויכולות לשלם.
מרב מיכאלי: אני מסכימה עם הדבר הזה שצריכה להיות הבחנה מאוד ברורה בין ההטבות למי שמשקיעות בפריפריה לחברות שלא משקיעות בפריפריה אלא במרכז.