GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<משה אשר: המצב היום בחוק לפני הכחול, לפני חוק ההסדרים, הוא שמקבל המתנה, הילד או קרוב המשפחה שקיבל את הדירה במתנה, יכול למעשה לשכפל את הפטורים של האבא שקנה את הדירה בהיסטוריה בצורה כזאת שהוא בתקופות צינון כאלו ואחרות, בין שנה לארבע שנים.
<משה אשר: זאת אומרת, אם יש לדוגמה לאדם מספר דירות, הוא יכול לתת לילדים וכעבור כמה שנים יוכלו למכור את זה בפטור ולמעשה גם בתקופה שהאבא היה מרובה דירות, להכפיל ולשלש את כמות הפטורים של היום.
<משה אשר: המצב הזה הוא לא מצב נכון.
<משה אשר: לכן מה שבכחול שמונח לפניכם, זה להאריך את תקופות הצינון.
<משה אשר: אני מסכים שזה לא מושלם.
ניסן סלומינסקי: הילד קיבל מתנה, על המתנה לא משלמים כלום.
<משה אשר: כשהילד מוכר בעתיד את הדירה, יש שאלה אם הוא זכאי לפטור או לא זכאי לפטור.
ניסן סלומינסקי: כמה זמן הוא צריך?
ניסן סלומינסקי: לא היום.
<משה אשר: בכחול שלוש שנים או ארבע שנים.
<משה אשר: אם הוא גר בדירה שלוש שנים, אם הוא לא גר בדירה, ארבע שנים.
ניסן סלומינסקי: ובהצעה החדשה שלכם?
אלעזר שטרן: ילד, מאיזה גיל?
<משה אשר: מעל 18.
<משה אשר: אנחנו חושבים שגם ההצעה הזאת היא בעייתית כי הילדים יחזיקו את הדירות עוד מספר שנים, שנה, שנתיים, שלוש לפי העניין ובעתיד עוד פעם הם ימכרו את הדירות האלה בפטור, למעשה בפטור שמתייחס לתקופה של ההורים שם לא התכוונו לתת פטור כי זאת דירת השקעה.
<משה אשר: לכן ההצעה המתוקנת שאנחנו מעלים אותה בעל פה ודיברנו עליה גם עם לשכת עורכי הדין, וגם שם קיבלנו בסופו של יום הסכמה, אבל כמובן אתם תצטרכו להכיר בנושא הזה, אומרת שבמידה ומדובר בדירת מתנה מהסוג הזה, בעתיד, בגין התקופה שהאבא החזיק –בצורה ליניארית, יחסית – יהיה חיוב במס ובגין העתיד של הילד, זה יצטרף לעולם שלו.
<משה אשר: אם זאת דירה יחידה, יהיה פטור.
<משה אשר: אם זאת לא דירה יחידה, לפי העולם שלו.
מרב מיכאלי: האבא יחויב במס שבח.
ניסן סלומינסקי: האבא לא.
ניסן סלומינסקי: האבא פטור.
<משה אשר: אני אחזור.
<משה אשר: כשהאבא נותן את הדירה לילד, הוא פטור.
<משה אשר: הילד קיבל את הדירה.
<משה אשר: נניח האבא החזיק את הדירה הזאת עשרים שנים וזאת הייתה דירת ההשקעה של האבא.
<משה אשר: עכשיו הוא נותן את הדירה לבן.
<משה אשר: הבן מחזיק את זה ארבע שנים ומוכר.
<משה אשר: אנחנו נסמן את דירת המגורים בצורה הזאת, ונניח זאת דירת המגורים היחידה של הילד, אבל עשרים שנים מתוך 24 השנים זאת הייתה דירת ההשקעה של האבא.
<שגית אפיק: הוא קנה אותה מלכתחילה בשביל הילד.
<משה אשר: אם הוא היה מוכר יום לפני המתנה, האבא היה צריך לשלם מס, נכון?
<משה אשר: ולתת כסף בנטו לילד.
<משה אשר: לכן אנחנו אומרים שבגין התקופה ההיא, כיוון שבמתנה אין תזרים ואין מאיפה לשלם את המס, בגין התקופה שזה היה מרובה דירות, בגין התקופה ההיא, ישלם מס.
מרב מיכאלי: הילד כבר צריך לשלם.
<משה אשר: הוא קיבל מתנה נטו.
<עופר מנירב: משה, המצב שלו יותר גרוע מאשר אם האבא מוכר.
<עופר מנירב: אתה פוגע בו עכשיו יותר.
<עופר מנירב: המצב יותר גרוע מאשר אם האבא היה מוכר.
משה גפני: על פי ההצעה החדשה אתם פוגעים באבא ובבן ואתם דואגים למשקיעים הגדולים.
משה גפני: זאת שערורייה.
משה גפני: איך עשיתם דבר כזה?
ניסן סלומינסקי: אל תענה לו.
ראובן ריבלין: מצביעים על חוק שאף אחד לא יודע על מה מדובר.
מיקי רוזנטל: צריך להוציא את זה מחוק ההסדרים.
מרב מיכאלי: לשם השוואה.
מרב מיכאלי: מה קורה אם הוא מוריש לו את הדירה?
מרב מיכאלי: לא נותן לו מתנה אלא מוריש לו.
מרב מיכאלי: הוא החזיק אותה במשך עשרים שנים כהשקעה, נפטר והילד מקבל את הדירה.
<משה אשר: אז אין בעיה.
ראובן ריבלין: רק אם הוא נתן מתנה.
ניסן סלומינסקי: רבותיי, אי אפשר כך.
ניסן סלומינסקי: כולם שואלים ובסוף אף אחד לא מבין כלום.
ניסן סלומינסקי: משה, אני מבקש, תן לי תשובה.
ניסן סלומינסקי: נכנסו כבר למתנה עוד לפני שעברו על החלק בלי מתנה.
ניסן סלומינסקי: האבא נתן מתנה לבן.
ניסן סלומינסקי: על המתנה עצמה הוא פטור.
ניסן סלומינסקי: מה בהצעה החדשה שלכם קורה עם הבן?
ניסן סלומינסקי: האבא החזיק את הדירה במשך עשרים שנים, נתן לבן.
<משה אשר: הבן, זאת דירתו היחידה.
<משה אשר: אנחנו אומרים את הדבר הפשוט הבא.
<משה אשר: לכשהבן ימכור את הדירה, בגין התקופה שהוא החזיק את הדירה הזאת כדירה יחידה, בגין התקופה הזאת, יהיה לו פטור באופן ליניארי, באופן יחסי.
<משה אשר: בגין התקופה שהאבא החזיק את זה כדירת השקעה, כדירה נוספת שהיא מסומנת כמי שלא מגיע לה פטור, בגין התקופה ההיא, הוא לא זכאי לפטור.
<ג'קי מצא: רק מ-1 בינואר 2014.
<זיו שרון: הכול בכפוף ליום המעבר.
<משה אשר: אנחנו לא דיברנו על הוראות המעבר.
<זיו שרון: בכפוף ליום המעבר שאין מיסוי רטרואקטיבי, אין לנו בעיה.
ניסן סלומינסקי: אתם לא מרוויחים מזה כלום כי אנחנו עוד רחוקים משם.
יעקב ליצמן: האם אתם הסכמתם לזה?
<זיו שרון: תלוי למה.
<משה אשר: הסכימו.
ניסן סלומינסקי: מיקי, תזרום אתי.
מיקי רוזנטל: אני שעה מנסה להבין איך אפשר לסבך דבר כל כך פשוט.
מיקי רוזנטל: אתם מסבכים כל דבר.
יעקב ליצמן: מיקי, זאת הממשלה.
יעקב ליצמן: מה אתה רוצה.
מרב מיכאלי: לפי הבנתי זה שישים מיליון שקלים בשנה כל שנה.
<משה אשר: זה הולך וגדל עם הזמן.
מרב מיכאלי: בכמה זה גדל עם הזמן?
<משה אשר: מספיק כי יש הוראות המעבר בעניין הזה.
משה גפני: תעשו את זה בחוק גיל.
משה גפני: למה בחוק ההסדרים?
מיקי רוזנטל: למה בחוק ההסדרים?
<שגית אפיק: למה בחוק ההסדרים?
<שגית אפיק: כזה מורכב.
<שגית אפיק: לא מתאים.
ניסן סלומינסקי: אתם רוצים שאני אנעל את הישיבה?
ניסן סלומינסקי: אם נמשיך כך, ננעל את הישיבה ונעשה רק את מה שאנחנו מבינים.
ניסן סלומינסקי: אתם לא רואים שיש בלגן וכתוצאה מזה אף אחד לא מבין כלום?
ניסן סלומינסקי: בוא, אני אלך אתך אחד לאחד.
ניסן סלומינסקי: אם אני אבין, אני מניח שכל החברים יבינו כי אני הכי קשה תפיסה כאן.
ניסן סלומינסקי: התחילו לדבר על נושא של מתנה, אז נלך עליו.
ניסן סלומינסקי: האבא נתן לבן.
ניסן סלומינסקי: על המתנה יש פטור.
ניסן סלומינסקי: האבא החזיק את הדירה עשרים שנים והבן רוצה למכור אותה אחרי שלוש או ארבע שנים.
ניסן סלומינסקי: כשאתה מדבר על התקופה של אבא ובן, הכוונה שמסתכלים על הדירה הזאת כמה היא הייתה שווה כשהאבא קנה אותה.
<משה אשר: העלות שלו.
ניסן סלומינסקי: כן, העלות.
ניסן סלומינסקי: וכמה היא הייתה שווה אחרי עשרים שנים.
ניסן סלומינסקי: אם הוא נתן אותה אחרי עשרים שנים.
ניסן סלומינסקי: על זה הבן צריך לשלם?
יצחק כהן: הבנת נכון.
<משה אשר: בסוף זה פשוט.
<משה אשר: אני רוצה שנייה לשים בצד את הוראות המעבר כי המשמעות היא שלמעשה מ-2014 מתחילים למסות את זה ולכן גם שם יש איזושהי הקלה לגבי ההיסטוריה.
<משה אשר: בואו נדבר, נניח שאנחנו נמצאים עכשיו בסטאדי סטייט, במצב הרגיל ובלי קשר להוראות המעבר.
<משה אשר: נניח אבא קנה דירה בחצי מיליון, העביר אותה כעבור עשר שנים לבן בפטור.
<משה אשר: הבן החזיק אותה גם עשר שנים.
<משה אשר: זאת אומרת, האבא החזיק אותה כמרובה דירות עשר שנים והבן מחזיק אותה עשר שנים.
<משה אשר: עכשיו הבן מוכר אותה ונניח היא דירתו היחידה של הבן.
<משה אשר: עושים חשבון מס ואומרים כמה עלה לאבא, נניח חצי מיליון.
ניסן סלומינסקי: הבן במצב כזה צריך לשלם?
<משה אשר: ביום שהוא מוכר.
ניסן סלומינסקי: הוא על עצמו צריך לשלם?
<משה אשר: אם זאת הייתה דירתו היחידה שהוא היה קונה אותה בכספו ומוכר אותה, הוא היה פטור.
<משה אשר: אבל את הדירה הזאת הוא קיבל במתנה ומתנה מאבא שהיו לו הרבה דירות או מספר דירות או יותר מדירה אחת.
<משה אשר: הדירה הזאת כן צריכה לשלם.
ניסן סלומינסקי: איך אתם מחשבים?
<משה אשר: עכשיו זה הפאנצ' ליין.
<משה אשר: בודקים עכשיו מה הרווח הכולל.
<משה אשר: הרווח הכולל מכמה כסף שהילד קיבל לכמה הכסף שהאבא שילם.
<משה אשר: מה הרווח הכולל.
יצחק כהן: על כל התקופה.
<משה אשר: על כל התקופה.
ניסן סלומינסקי: נניח הרווח הוא מיליון שקלים.
<משה אשר: מיליון שקלים.
<משה אשר: אומרים שמכיוון שכל אחד החזיק בחצי מהתקופה, חצי אצל האבא וחצי אצל הבן, חצי מהרווח חייב וחצי מהרווח פטור.
<משה אשר: החלק החייב הוא בגין התקופה של האבא והחצי הפטור הוא בגין התקופה של הבן.
ניסן סלומינסקי: הבן משלם את זה?
ניסן סלומינסקי: הבן צריך לשלם את זה?
ניסן סלומינסקי: כפי שאומרים, ובנים על אבותם.
ניסן סלומינסקי: אתה מבין מה אתם עושים?
יעקב ליצמן: אתם הסכמתם לזה?
<עופר מנירב: אנחנו בוודאי שלא הסכמנו לזה.
<עופר מנירב: אפילו לא דיברו אתנו.
<עופר מנירב: אומרים שדיברו אתנו אבל אתנו לא דיברו.
<עופר מנירב: דיברו עם לשכת עורכי הדין אבל לא אתנו.
<משה אשר: אני מציע שתדבר עם מי שיושב לימינך.
יצחק כהן: משה, מי ישלם את זה?
מיקי רוזנטל: אין דברים כאלה.
<משה אשר: הילד.
מרב מיכאלי: מה זה הדבר הזה?
מרב מיכאלי: איך אתה מסביר את חוסר העקביות?
ניסן סלומינסקי: אני אומר לכם שוב, אני עומד לסגור את הנושא הזה וזה חבל כי כולנו נפסיד.
ניסן סלומינסקי: כך לא יכול להימשך.
ניסן סלומינסקי: אם מישהו ביניכם רוצה לדון, אפשר לצאת החוצה ולדון ואחר כך לחזור, אבל לא כאן.
מיקי רוזנטל: אני לא מבין את כל התהליך הזה.
מיקי רוזנטל: מה פתאום הם עושים איזה קומבינה?
מיקי רוזנטל: מה זה הדבר הזה?
<עופר מנירב: אנחנו לא עשינו כלום.
<עופר מנירב: אתנו לא דיברו.
ניסן סלומינסקי: אין לנו נפקא מינא אם הם התייעצו עם יעקב או משה.
ניסן סלומינסקי: אנחנו מתייחסים להצעה ויותר אל תגיד שהתייעצת עם לשכת עורכי הדין כי זה לא רלוונטי.
מרב מיכאלי: שיגיד.
מרב מיכאלי: לפחות שנדע.
ניסן סלומינסקי: מספיק פעם אחת.
<משה אשר: אני אתן כדוגמה מצב אחר.
<משה אשר: נניח אבא נותן לילד שלו מניות בחברה עסקית בפטור ממס.
<משה אשר: המתנה הזאת פטורה ממס.
<משה אשר: כשהילד ימכור את המניות האלה, הוא משלם על כל הרווח, גם של התקופה של האבא וגם של התקופה שלו.
<משה אשר: הוא משלם על הכול.
<משה אשר: זה מה שנקרא רציפות מיסוי.
יעקב ליצמן: אבל זה נקרא נורמלי?
יעקב ליצמן: זה הגיוני?
<משה אשר: זה קיים.
יעקב ליצמן: זה נקרא שבן אדם קיבל מאבא דירה שהחזיק דירה במשך עשרים שנים והוא החזיק אותה כמה שנים.
יצחק כהן: והוא היה פטור.
יעקב ליצמן: הוא עכשיו ישלם עבור האבא.
ראובן ריבלין: מיום שנקנתה על ידי האבא עברו 23 שנים.
אלעזר שטרן: קח מניה.
אלעזר שטרן: מה ההבדל?
ראובן ריבלין: עזוב את המניה.
ראובן ריבלין: זה גם נוגע לדיני חברות.
יעקב ליצמן: זה דין אחר לגמרי.
אלעזר שטרן: קח בניין להשקעות.
אלעזר שטרן: בניין משרדים.
אלעזר שטרן: אותו הדבר.
ניסן סלומינסקי: רבותיי, אני עושה הפסקה לשתי דקות.
ניסן סלומינסקי: אם זה ימשיך כך, אמרתי מה נעשה, וזה חבל.
ניסן סלומינסקי: שתי דקות הפסקה.
ניסן סלומינסקי: אני רוצה שניכנס למצב מסודר, אחד מדבר וכולם שומעים אותו, כי אחרת נבזבז עוד שעתיים ואף אחד לא יבין כלום.
יעקב ליצמן: למה התעוררת עכשיו?
ניסן סלומינסקי: ניסיתי.
ניסן סלומינסקי: התרעתי.
יצחק כהן: אולי נעמוד גם בפינה.
ניסן סלומינסקי: זה השלב הבא לפני שננעל בכלל את הישיבה.
ניסן סלומינסקי: (הישיבה הופסקה בשעה 12:45 וחודשה בשעה 12:47)
ניסן סלומינסקי: עברו שתי דקות.
ניסן סלומינסקי: הסדר יהיה כזה שמשה יסביר ואני יסביר מה הוא יסביר ואף אחד לא מדבר.
ניסן סלומינסקי: אחר כך חברי הכנסת שירצו יירשמו ויוכלו לשאול שאלות ויקבלו תשובות.
ניסן סלומינסקי: אחר כך האורחים יוכלו לומר את דבריהם.
ניסן סלומינסקי: משה יסביר שני מצבים וכל מצב בשלושת האפשרויות.
ניסן סלומינסקי: שלושת האפשרויות הן החוק היום, ההצעה בכחול וההצעה החדשה.
ניסן סלומינסקי: הוא יסביר את זה נכון לעכשיו בשני מצבים.
ניסן סלומינסקי: מצב אחד לרגיל, אדם שהוא מרובה דירות, ומצב שני, מצב שהוא נתן מתנה.
ניסן סלומינסקי: אני מבקש שאף אחד לא יתערב אלא כולם ישמעו ואחר כך יירשמו לדיבור.
<משה אשר: במצב הרגיל לפני חוק ההסדרים, אדם שיש לו דירה יחידה, יכול למכור אותה בפטור ממס שבח.
<משה אשר: הוא למעשה יכול לקנות דירה ולמכור דירה ובלבד שלא חלפו 18 חודשים מדירה לדירה.
<משה אשר: זה המצב הרגיל.
<משה אשר: אם הוא מרובה דירות, אם יש לו יותר מדירה אחת, בין פטור לפטור, הוא צריך להמתין ארבע שנים.
ניסן סלומינסקי: על הדירות הנוספות.
<משה אשר: מכר דירה אחת בפטור, יש לו עוד דירה, הוא צריך להמתין עם הדירה הבאה עוד ארבע שנים, למכור אותה, יש לו עוד דירה, עוד ארבע שנים וכן הלאה וכן הלאה.
<משה אשר: ברגיל זה המצב.
יעקב ליצמן: הוא לא משלם על האבא.
<משה אשר: בלי קשר למתנה.
<משה אשר: הוא קנה בכספו.
<משה אשר: אין מתנות.
ניסן סלומינסקי: כרגע הוא מדבר על מצב של אדם רגיל בלי מתנה.
<משה אשר: אני מדבר על אדם שקנה את הדירה בכספו.
יעקב ליצמן: אחרי שלוש שנים הוא משלם על האבא?
<משה אשר: אני לא מדבר על מתנות.
ניסן סלומינסקי: כרגע אין בן.
<משה אשר: בן אדם שקנה את הדירה מכספו ומוכר אותה.
<משה אשר: דירה יחידה או דירת השקעה.
<משה אשר: הוא קנה את הכול בכספו.
<משה אשר: במצב כפי שמתואר בכחול, אם זאת דירה יחידה, הוא יהיה פטור ממס.
<משה אשר: זה היה וזה נשאר.
מיקי רוזנטל: חמישה מיליון.
<משה אשר: למעט דירות יוקרה של חמישה מיליון ולמעט תקופת אחזקה מינימלית בדירה של שנה וחצי.
<משה אשר: בגדול, דירת מגורים יחידה תמשיך להיות פטורה.
ראובן ריבלין: חמישה מיליון מהדלתא.
<משה אשר: מהדלתא.
יעקב ליצמן: ולבן יש דירה שנייה.
ניסן סלומינסקי: עוד אין לו.
ניסן סלומינסקי: אין בן.
ניסן סלומינסקי: לא מדברים על זה כרגע.
ניסן סלומינסקי: אני ביקשתי, לא שמעת, שיסביר.
ניסן סלומינסקי: אין בנים.
ניסן סלומינסקי: אדם מרובה דירות, מה קורה אתו.
ניסן סלומינסקי: זה השלב העיקרי של החוק.
ניסן סלומינסקי: המצב השני יהיה שהאבא הזה נותן גם מתנה.
יעקב ליצמן: לא מתנה.
יעקב ליצמן: הוא מוכר.
<משה אשר: אני אסיים.
יעקב ליצמן: אם אתה רוצה שלא נבין, אז לא נבין.
יעקב ליצמן: אני שואל שוב.
יעקב ליצמן: לבן אדם יש שתי דירות.
יעקב ליצמן: אחת הוא מכר.
יעקב ליצמן: עד ארבע שנים מותר לו למכור בלי מס.
יעקב ליצמן: נכון?
<משה אשר: יש לו דירה יחידה או לא?
יעקב ליצמן: זאת הדירה השנייה.
<משה אשר: המצב היום, לפני חוק ההסדרים, כל ארבע שנים.
יעקב ליצמן: הבן אדם השני שקנה את הדירה ויש לו דירה, עליו מוטל מס כשהוא מקבל את הדירה השנייה?
<משה אשר: הוא לא מקבל.
<משה אשר: הוא קנה.
<משה אשר: יש מס רכישה.
<משה אשר: הוא גם קנה את זה בכסף.
<משה אשר: זאת לא מתנה.
<משה אשר: בואו נדבר עכשיו על המצב בכחול של מרובה הדירות, על אדם שיש לו יותר מאשר דירה אחת ומה מוצע בחוק ההסדרים שמונח לפניכם.
<משה אשר: כאשר אותו אדם ימכור את הדירה, יבדקו האם יש לו עוד דירה.
<משה אשר: אם יש לו עוד דירה אחת או יותר, הוא מרובה דירות, אם יש לו שתי דירות, שלוש דירות, ארבע דירות, חמש דירות, לא משנה כמה, אם הוא מרובה דירות ---
ניסן סלומינסקי: זאת אומרת, זאת לא דירת יחיד.
<משה אשר: זאת אומרת שהדירה שלו הוא מוכר כרגע היא לא דירת יחיד, היא לא תקבל פטור.
<משה אשר: היא לא תקבל פטור.
יעקב ליצמן: המוכר.
<משה אשר: המוכר.
<משה אשר: המוכר בכסף.
<משה אשר: אין כלום.
<משה אשר: מתי הוא יקבל את הפטור?
<משה אשר: כאשר הוא יישאר עם הדירה האחרונה שהיא דירה יחידה.
<משה אשר: אז הוא יקבל את הפטור.
יעקב ליצמן: מי יישאר עם הדירה היחידה?
<משה אשר: יבדקו.
<משה אשר: ביום שהוא מוכר, יבדקו האם יש לו עוד דירות או אין לו עוד דירות.
<משה אשר: אם יש לו עוד דירות, הוא לא מקבל פטור.
<משה אשר: אם אין לו עוד דירות, הוא כן מקבל פטור כי זאת דירה יחידה.
ניסן סלומינסקי: זה הכחול.
<משה אשר: זה הכחול.
<משה אשר: ההצעה הנוספת אומרת את הדבר הבא.
<משה אשר: כאשר תבוא למכור את הדירה, תבחר האם אתה רוצה עליה פטור או לא רוצה עליה פטור.
<משה אשר: אם אתה לא רוצה פטור, לא קרה כלום, אתה משלם את המסים.
<משה אשר: אם אתה רוצה פטור, זה אומר שכל יתר הדירות האחרות שיש לך באותה נקודת זמן, יסומנו.
<משה אשר: לכשיימכרו בעתיד, יהיה עליהן חיוב.
<משה אשר: הנחת העבודה היא שזאת היא כנראה דירת המגורים שלך.
ניסן סלומינסקי: במלים פשוטות, במקום הדירה האחרונה, האיש המוכר קובע מהי הדירה עליה ישולם.
<שגית אפיק: אז למה זה לא פטור?
<שגית אפיק: זה כן פטור.
<משה אשר: קיבלת כסף עבור תמורת הדירה הזאת.
<משה אשר: נניח קנית דירה חדשה, שדרגת אותה, שיפרת אותה, היא לא סומנה כי היא עוד לא הייתה לך.
<משה אשר: תוכל גם למכור אותה בעתיד בפטור וכן הלאה וכן הלאה וכן הלאה.
ראובן ריבלין: זה יכניס לעורכי הדין מאה מיליון שקלים.
אורי מקלב: לכן הם הסכימו.
ניסן סלומינסקי: עכשיו תעבור לעולם המתנות.
ניסן סלומינסקי: שוב, שלושת המצבים – היום, כחול וחדש.
ראובן ריבלין: אחר כך ירושות.
ניסן סלומינסקי: עזוב ירושות.
<משה אשר: אחרי כן נדבר על ירושות.
<משה אשר: מתנות.
<משה אשר: בעולם המתנות המצב הוא כזה.
<משה אשר: כאשר נותנים מתנה לקרוב, דירת המתנה הזאת פטורה ממס שבח.
ראובן ריבלין: קרוב מדרגה ראשונה.
<שגית אפיק: שינו את הקרוב.
<שגית אפיק: הורידו אחים.
<משה אשר: לדוגמה, אבא נותן לילד שלו מתנה.
ראובן ריבלין: בן זוג או ילד.
<משה אשר: במצב היום, עצם המתנה פטורה ממס שבח.
<משה אשר: מקבל המתנה, הילד, אותו קרוב, הוא צריך להמתין לפי המצב היום, לפי חוק ההסדרים, תקופת צינון מסוימת בין שנה לארבע שנים לפי הסיטואציה.
יעקב ליצמן: זה היום.
<משה אשר: זה היום.
<משה אשר: אחרי כן הוא יכול למכור את הדירה בפטור.
יעקב ליצמן: אם הוא מוכר תוך שנתיים הוא חייב במס.
<משה אשר: אם הוא לא עומד בתקופת הצינון, הוא צריך לשלם את המס עבור התקופה.
אורי מקלב: למה אתה אומר ארבע שנים?
אורי מקלב: אני לא מכיר מקרה של ארבע שנים.
אורי מקלב: מכיר שנה וחצי.
<שגית אפיק: היום, אם זה לא הורה שנותן לו את המתנה.
אורי מקלב: אז למה אתה אומר ארבע שנים?
אורי מקלב: אין ארבע שנים.
אורי מקלב: היום יש שנה וחצי בין אם הוא גר ובין אם הוא לא גר.
אורי מקלב: למה אתה מטעה אותנו?
<משה אשר: אפשר להיכנס לרזולוציות.
אורי מקלב: אני רק בקריאת ביניים.
אורי מקלב: אני לא חבר הוועדה.
אורי מקלב: אני רק אורח.
ניסן סלומינסקי: אתה אורח מכובד אצלנו.
אורי מקלב: במקרה.
אורי מקלב: באתי לדבר עם גפני.
<משה אשר: אם הוא מכר את זה בתוך תקופת הצינון והוא לא המתין לכל תקופת הצינון, הוא צריך לשלם את המס עבור התקופה שהוא החזיק ועבור התקופה הקודמת.
<משה אשר: זה היום, לפני החוק.
<משה אשר: יש לו רציפות מס.
<משה אשר: אם הוא עובר את תקופת הצינון, הוא לא צריך לשלם מסים.
יעקב ליצמן: היום אם מישהו מקבל מתנה, בן מאבא, ואחרי שנתיים הוא מחליט למכור את הדירה הזאת וזה בתוך תקופת הצינון, הוא משלם שנתיים שלו ועל השנים שהדירה הייתה אצל האבא.
<משה אשר: אם הוא לא סיים את תקופת הצינון, הוא צריך לשלם את המס על הכול.
יעקב ליצמן: היום הוא משלם על השנתיים ואחורה.
<משה אשר: על ההיסטוריה.
יעקב ליצמן: כמה הוא משלם על האבא?
אורי מקלב: אם הוא החזיק את הדירה ארבע שנים ומכר אותה, הוא היה מקבל פטור, אבל מכיוון שהוא העביר אחרי ארבע שנים לבן שלו, באיזשהו מקום המצב שלו הורע.
ניסן סלומינסקי: לא, אל תסביר.
ניסן סלומינסקי: תן לו לסיים ואחר כך תהיה זכות דיבור.
ניסן סלומינסקי: קודם כל הוא יסביר, ואם תרצה, תירשם ותוכל להתייחס.
<משה אשר: אם הוא עומד בתקופת הצינון, אחרי כן הוא מוכר את זה ומגיע לו פטור, אז למעשה הוא פוטר בעקיפין גם את התקופה שהאבא לא היה פטור.
<משה אשר: זה אם הוא עומד בתקופה של הצינון.
<משה אשר: אם הוא לא עומד, הוא משלם על הכול, גם על התקופה שלו וגם על התקופה של האבא.
יעקב ליצמן: אם הוא מוכר לשלישי, זה חוזר לאבא?
<משה אשר: ברור שהוא מוכר לשלישי.
<משה אשר: השאלה אם הוא עומד בתקופת הצינון או לא.
<משה אשר: בחוק ההסדרים אנחנו מציעים להאריך את תקופות הצינון לשלוש שנים וארבע שנים.
<משה אשר: לא שנה, שנתיים, שלוש, ארבע אלא שלוש שנים וארבע שנים.
<משה אשר: אם אתה גר בדירה - שלוש שנים, אם אתה לא גר בדירה – ארבע שנים.
<משה אשר: זאת ההצעה שמונחת לפניכם כרגע.
<משה אשר: אם זאת דירת מתנה.
מיקי רוזנטל: אם זאת הדירה היחידה של הבן.
ניסן סלומינסקי: דירה יחידה וגם הורדת את האחים אני מבין.
<משה אשר: כן, אבל זה דיון נפרד.
<משה אשר: עכשיו, הצעה נוספת.
<משה אשר: מכיוון שאנחנו נתנו לסמן את הדירה הפטורה ובאותה שנייה גם לסמן את הדירות החייבות, שלא יהיה מצב שבגין התקופה שהייתה דירה חייבת אצל האבא, שלא יהיה מצב כזה שהתקופה הזאת לא תחויב במס כי זאת הייתה במשך תקופה דירת ההשקעה.
<משה אשר: לכן לכשהילד ימכור את הדירה, יעשו פיצול.
<משה אשר: בגין אותה תקופה שהאבא החזיק את זה כדירת השקעה מסומנת וידועה מראש שהיא חייבת במס, בגין אותה תקופה ישולם מס.
<משה אשר: לעומת זאת, בגין התקופה של הילד, היא לא תחויב במס.
ניסן סלומינסקי: אם נניח זה היה בזמן המתאים, לפי הכחול יהיה פטור מלשלם גם על התקופה שלו וגם על התקופה של האבא.
ניסן סלומינסקי: אתה אומר שלמרות שלתקופה שלו הוא יהיה פטור, אבל על התקופה של האבא הוא יהיה תמיד חייב.
<משה אשר: אני רוצה להשלים את הנקודה.
<משה אשר: בהנחה שזה המצב ולמעשה כבר צבענו את התקופה של תקופת ההשקעה וצבענו את התקופה של הדירה היחידה, אז אפשר להקל עוד יותר ולהגיד שלא צריך צינון.
<משה אשר: נסמן את זה.
<משה אשר: הנה, לשכת עורכי הדין שמחה.
<משה אשר: מבחינתי כבר לא צריך להמתין שלוש וארבע שנים.
<משה אשר: ימכור למחרת כי ממילא התקופה של האבא חייבת והתקופה של הילד פטורה וכבר לא צריך את הצינון הזה.
<משה אשר: אז עושים חשבון מדויק לפי התקופות.
<משה אשר: שימו לב, זה דומה בדיוק למצב שבו אבא נתן קרקע לילד במתנה.
<משה אשר: כאשר הילד מוכר, הוא משלם גם על התקופה של האבא וגם על התקופה שלו.
<משה אשר: אם הוא נתן לו בניין להשכרה, אותו דבר.
<משה אשר: אם הכנסת אומרת שהיא רוצה למסות את דירות ההשקעה, זאת המשמעות של הדברים.
<משה אשר: בגין התקופה של ההורים, של דירות ההשקעה, יש מיסוי ולא חשוב איך תנתב את הדירה, ובגין התקופה של הילד, מגיע לו פטור ויהיה לו פטור.
גילה גמליאל: עד שניסן יבוא, אני מנהלת את הישיבה.
גילה גמליאל: ליצמן, רשות הדיבור.
<שגית אפיק: נוצר מצב שהילד גם על דירתו הראשונה ישלם מס.
יעקב ליצמן: היות שהוא סיים את נושא המתנות, אני רוצה להבין, כדי להשוות, מה עם מס עיזבון.
יעקב ליצמן: ירושה.
אורי מקלב: מה קורה כשהאבא נתן מתנה ואחר כך נפטר.
אורי מקלב: ירושה תוך כדי מתנה.
<משה אשר: אני אשלים את התמונה כדי שתהיה בפני חברי הכנסת הנכבדים התמונה המלאה.
<משה אשר: אני אתייחס לנושא הירושה.
<משה אשר: הדירות עוברות לא רק בדרך של מתנות ללא תמורה אלא גם בדרך של ירושה.
<משה אשר: קודם כל, כמו שיודעים, בישראל אין מס מתנה ואין מס ירושה.
<משה אשר: נתחיל מזה.
ראובן ריבלין: אין מס עיזבון.
<משה אשר: כאשר אדם נפטר, לא ממסים את עיזבונו ולא ממסים את מס הירושה.
<משה אשר: הירושות למעשה עוברות לילדים או ליורשים.
<משה אשר: במקרה הזה, אנחנו באופן עקרוני משאירים את המצב הקיים היום בחוק.
<משה אשר: בתנאים מסוימים היום יש פטור.
<משה אשר: הפטור הזה, באותם תנאים, יישמר.
<משה אשר: מה התנאים.
<משה אשר: סעיף 49ב(5) לחוק קובע שאם יש ירושה של דירת מגורים והדירה היא דירה יחידה, והירושה היא מהאב לילדים, והיה מגיע פטור למוריש, אז אותו פטור יינתן גם ליורש.
ראובן ריבלין: נכנסים בנעליו.
יצחק כהן: אבל אם הייתה דירה להשקעה.
<משה אשר: אם זאת הייתה דירה להשקעה אצל האבא, הייתה לו יותר מדירה אחת, הוא לא היה זכאי לפטור המיוחד הזה.
<משה אשר: בעולם שלפני חוק ההסדרים, הוא לא היה זכאי לפטור.
<משה אשר: נכון שהוא היה זכאי כרגיל אחת לארבע שנים כמו כולם.
יעקב ליצמן: כל מי שמוריש דירה שהייתה בהשקעה, עד היום היה פטור ומהיום הוא יהיה חייב.
<משה אשר: קודם היה פטור.
ניסן סלומינסקי: אני רוצה שאלה מקדמית ורוצה שגם אייל ישמע אותה.
ניסן סלומינסקי: כמה כסף כל החוק הזה שווה לאוצר המדינה?
ראובן ריבלין: 14 מיליארד.
<קריאה: שישים מיליון.
ניסן סלומינסקי: האם יש כאן משהו שקשור לחסימת הלבנת הון או הון שחור או שזה הליך נורמלי?
<משה אשר: יש כאן שני דברים.
<משה אשר: יש כאן כמה אמירות.
<משה אשר: אמירה אחת היא שבסופו של יום אנחנו רוצים למסות את דירות ההשקעה וזאת אמירה חשובה.
ניסן סלומינסקי: אידיאולוגית אני מבין, אבל אין כאן משהו שאנחנו חוסמים איזה הון שחור.
<משה אשר: לא, בתוך הפרק הזה יש גם נושאים.
ניסן סלומינסקי: לא, הנושא הזה.
ראובן ריבלין: השאלה שלך נכונה.
ראובן ריבלין: אם כל אזרח הוא גנב עד שיוכח ההפך, אז יש.
ניסן סלומינסקי: אי אפשר לגנוב ילדים.
ניסן סלומינסקי: אם כך, יש לי שאלה נוספת.
ניסן סלומינסקי: תראה כמה זמן אורך הדיון הזה.
ניסן סלומינסקי: אנחנו מסתכלים בהיבט של תקציב המדינה, אנחנו מדברים על תקציב המדינה כרגע, אחרי הכול זה ההיבט המרכזי.
ניסן סלומינסקי: על שישים מיליון – ושוב, אסור לזלזל – השקענו יותר מאשר על כמה מיליארדים ואנחנו עוד לא יודעים אם זה ילך או לא ילך, מה גם שזה מסובך.
ניסן סלומינסקי: למה אנחנו צריכים לעשות את זה כאן?
ניסן סלומינסקי: אם זה היה מיליארד או שני מיליארד, אני מבין שבגלל תקציב המדינה והלחץ בו אנחנו נמצאים, שווה להשקיע וכולי.
ניסן סלומינסקי: אבל כאן מדובר רק בשישים מיליון, זה מסובך, יש לך חוק והרי לא יכול להיות שנדון בהצעה אחרת שהיא שונה מזאת אלא צריך להיות עוד דיון.
מרב מיכאלי: צריך להביא את זה כתוב.
ניסן סלומינסקי: למה אנחנו צריכים את זה עכשיו ולא נדון בזה בניחותא?
ניסן סלומינסקי: נדון בזה בעוד שלושה, חמישה חודשים.
ניסן סלומינסקי: הרי שישים המיליון האלה לתקציב המדינה, זאת לא הנקודה.
ניסן סלומינסקי: למה אנחנו צריכים לדון בזה כשעל חשבון זה לא נספיק לדון בדברים שהם שווים כמה מיליארדים ושבאמת הם בנפשו של התקציב והגירעון?
ניסן סלומינסקי: אני חושב שאנחנו מאבדים כאן את הפרופורציות.
ניסן סלומינסקי: אני קודם כל מצפה מכם לומר שיכול להיות שאני צודק, שעל שישים מיליון לא שווה הנושא הזה, אין כאן העלמות מס וגם הכסף הוא כל כך זעיר ביחס, כך שלא שווה לדון בזה עכשיו כשאנחנו בלחץ אטומי ולא נספיק בסוף לדון על נושאים שהם שווים כמה מיליארדים ואנחנו עוד תקועים אתם.
מרב מיכאלי: ברשותך, ניסן, לחזק את דברים.
מרב מיכאלי: מדובר כאן בשינוי מדיניות מאוד דרמטי שאי אפשר לעשות אותו בדלת האחורית, במקרה דרך משהו.
מרב מיכאלי: צריכים להיות לנו נתונים כדי שנראה איך זה משפיע על המשק באופן יותר גורף, מה משמעויות הרוחב של זה וכולי.
מרב מיכאלי: אי אפשר לעשות את זה כך, כלאחר יד.
מרב מיכאלי: זה לא רציני.
מרב מיכאלי: יש גם שאלה שלא הספקנו לשאול.
מרב מיכאלי: השאלה אם אתם לא חושבים שכל המהלך הזה גם יעלה את מחירי הדיור בסופו של דבר.
ניסן סלומינסקי: יש הרבה שאלות שלא נכנסנו אליהן.
מרב מיכאלי: אני מחזקת את ידיך.
מרב מיכאלי: זה לא הזמן לדון בזה.
ניסן סלומינסקי: אני רק אומר שכל הזמן שעבר עד עכשיו, עוד לא דנו בנושא.
ניסן סלומינסקי: ישבנו רק כדי להבין.
ניסן סלומינסקי: כשיתחיל הדיון, תהיה שמחה וששון וכאן עוד יושב קהל.
ניסן סלומינסקי: לשכת עורכי הדין אולי תהיה בשקט, אבל אני בטוח שעופר ודודי עוד יוסיפו כהנה וכהנה.
ניסן סלומינסקי: לכן אני שואל את השאלה.
ניסן סלומינסקי: הדיון הזה יבוא על חשבון נושאים אחרים ואתם יודעים זאת.
<ראובן קוגן: אני רוצה להגיד כמה דברים.
<ראובן קוגן: אני חושב שבמקרה הזה זה נושא שאין מנוס מלדון בו עכשיו וזאת מכמה סיבות.
<ראובן קוגן: אני חושב שכל הדיון הזה התחיל מנקודה לא נכונה.
<ראובן קוגן: אני חושב שהדבר הנכון היה קודם להציג את ההשפעה של אי מיסוי משקיעים היום על שוק הנדל"ן בכלל ולדבר על מה גרם לעליות המחירים מ-2008 ועד היום.
<ראובן קוגן: לא הצגנו את הדברים האלה אבל אנחנו משוכנעים, לא רק אנחנו אלא גם בנק ישראל וגם גורמי מקצוע אחרים, שאחת הסיבות המרכזיות לכך שמחירי הדירות עולים בקצב שהן עולות מ-2008, מאז המשבר הפיננסי של 2008 ועד היום, זה כי נשאר אפיק השקעה פטור יחידי במשק אחרי הרפורמה של מיסוי שוק ההון וזה ענף הנדל"ן.
<ראובן קוגן: לכן כל הכסף שנמשך מקופות הגמל, בסופו של דבר זרם לענף הנדל"ן ותדלק אותו בצורה מאוד מאוד גדולה, בעיקר בצירוף הריבית הנמוכה וכמובן ההיצע שאנחנו מתקשים להתמודד עם ההרחבה שלה.
<ראובן קוגן: דבר נוסף.
<ראובן קוגן: אנחנו מדברים על מספרים.
<ראובן קוגן: החוק הזה, המשמעות שלו בקצה הדרך, היא מיליארד שקלים.
<ראובן קוגן: אנחנו באנו ואמרנו שמדובר כאן בהליך שהוא הדרגתי.
מרב מיכאלי: מתי קצה הדרך?
<ראובן קוגן: בין שש לשמונה שנים.
<ראובן קוגן: מה שלא מתחילים היום, לא ייגמר גם בעוד שש שנים.
<ראובן קוגן: אמרה שגית וכל חברי ועדת הכספים בכנסת הקודמת שהדיונים האלה התחילו לפני שנתיים, בדיוק מאותה סיבה שהייתה סיבה נדל"נית דרך אגב ולא סיבה תקציבית.
<ראובן קוגן: בסופו של דבר זה הבשיל היום עם כינון ממשלה חדשה למהלך נדל"ני מהמעלה הראשונה.