GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב ליצמן: ההבדל ביני לבינך הוא שאני העברתי את זה אבל לא יכולתי להעביר את זה בוועדת העבודה.
מרב מיכאלי: אבל היום זאת כנסת אחרת.
מרב מיכאלי: זאת לא הכנסת הקודמת.
יצחק כהן: נשמע את ההצעה של היושב ראש.
ניסן סלומינסקי: אחרי שמירב תסיים את דבריה.
מרב מיכאלי: כבר היו כאן סיטואציות שאמרו כל מיני חברי כנסת שהם מבטיחים והם יעבירו את זה, תביא את זה בנפרד והם מבטיחים להעביר את זה.
מרב מיכאלי: אין לי מלים למידת הרצון הטוב וההשתדלות והמחויבות של חברות וחברי הכנסת כאן לעבוד בנושא הזה ולעשות אותו על הצד הטוב ביותר.
מרב מיכאלי: מבחינת הזמן החוקי, זה לעתים רחוקות שאין לנו כזאת סכין על הצוואר.
מרב מיכאלי: בואו נעשה את זה כמו שצריך.
מרב מיכאלי: נפריד את זה ונדון בזה כראוי.
<אביתר מיכאליס: אני מאוד אשמח להגיד משהו מהשטח, כמרפאה.
<אביתר מיכאליס: אתה לא נותן זכות דיבור.
ניסן סלומינסקי: לא נתתי זכות דיבור?
ניסן סלומינסקי: אתה רוצה לדבר וחברי הכנסת לא ידברו?
<אביתר מיכאליס: לא, אני רוצה גם וגם, אבל אני חושב שיש אינפורמציה מאוד חשובה.
ניסן סלומינסקי: לכולם יש אינפורמציות ויש מישהו שיושב לידך ואולי הוא ימסור אינפורמציה הפוכה.
ראובן ריבלין: אני רוצה לומר את דברי.
ראובן ריבלין: בתור אדם שהוא חרד ביותר למעמדה של הכנסת ולאי שימוש של הממשלה בחוק ההסדרים במקום שבו היא לא יכולה להשתמש בהליכי החקיקה הרגילים של הכנסת, גם אני נזעקתי, כמו רבים אחרים, מהכנסת כל מיני סעיפים לתוך חוק ההסדרים.
ראובן ריבלין: הנושא שלפנינו הוא נושא סבוך שהכנסת כבר טיפלה בו מספר פעמים ובגלל מחלוקת נעצרנו.
ראובן ריבלין: בא שר שקראו לו סגן שר, ואני עד היום לא מבין למה, עם הסמכויות הרבות ביותר במשרד הבריאות, ליצמן, ונכנס לעובי הקורה כאשר הוא מהלך בין המקומות בהם צריך לתת את הדעת ואת העין ולראות, להחליט ולהכריע.
ראובן ריבלין: הוא הגיע למצב בו הוא גיבש דברים אשר מובאים אלינו היום בדרך ישירה בה אנחנו צריכים לאשר או לא לאשר את נושא הקייפינג בין בתי החולים וקופות החולים עם הסדרים מיוחדים, ואף אחד לא אמר שאין הסדרים מיוחדים לגבי בריאות הנפש.
ראובן ריבלין: הדברים האלה צריכים היום לעמוד לפנינו.
ראובן ריבלין: אני שוכנעתי לגמרי מעמדת האוצר ומנכ"ל משרד הבריאות שהדבר הוא דחוף להכרעה בנושא זה משום שאחרת אנחנו נאחר, מה גם ש-2015 תלויה ביכולת שלנו היום לאשר.
ראובן ריבלין: ליצמן, שר הבריאות, ויצחק כהן, סגן שר האוצר, היו אלה שהביאו להתחלת הדרך המעשית ואם הם תומכים, אני חושב שאני יכול לחרוג מעמדתי הברורה שלא צריכים להביא חוקים שאינם משליכים ישירות על התקציב בחוק ההסדרים.
ראובן ריבלין: נראה לי שהנושא הזה גם משליך על התקציב, כי אם לא, הוא ייפול על ראש האוצר ועל תקציב המדינה לשנים אלה.
ראובן ריבלין: לכן אני חושב שאם אנחנו נגיע למצב שבו באמת אפשר להפריד בין הנושאים, כאשר נושא אחד – כפי ששמענו מכל הנוגעים בדבר – הוא נושא שצריך להיכנס לדיון רציני ביותר בוועדת העבודה והרווחה, לאחר ששמעתי את היועצת המשפטית שהושאלה לנו מוועדת העבודה והרווחה, וטוב עשית שלא בא הנושא רק בפני ועדת הכספים אלא יש לנו גם את הראייה והתפיסה הכוללת של ועדת העבודה והרווחה.
ראובן ריבלין: אני אתמוך מאוד בפשרה שאתה מבקש להביא בפנינו ואני כבר אומר שאני תומך בה כי אני צריך לצאת לוועדת החוץ והביטחון.
ניסן סלומינסקי: אחר כך עופר.
יצחק כהן: אני תומך בפשרה שאתה מציע.
שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה להגיד בקצרה שלושה דברים.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שרפורמה בבריאות הנפש נדרשת ומוסכמת על כולם, כולל האנשים שמביעים התנגדות לתהליך או לניואנסים מסוימים בתהליך, המטפלים על גווניהם השונים, ומסכימים שנדרשת מחשבה נוספת על מערך בריאות הנפש במדינת ישראל.
<קריאה: זה גם נכתב בנייר העמדה.
<חנה שטרום כהן: אנחנו בעד רפורמה מיטיבה אבל לא זאת.
שולי מועלם-רפאלי: הסתמנה כאן מלחמת עולם בין צד אחד של השולחן לצד השני אבל המטרה של כולם היא להיטיב עם המטופלים בבריאות הנפש.
שולי מועלם-רפאלי: מתוך כך אני רוצה להגיד שני דברים.
שולי מועלם-רפאלי: אני תומכת נלהבת במה שאמרה נועה והובא על ידי יושב ראש הוועדה להפריד את האשפוז שלעניות דעתי ממנו התחיל הכול.
שולי מועלם-רפאלי: מצב בתי החולים הפסיכיאטרים היה בכי רע לפני הרבה שנים ודיבר בקצרה אחד ממנהלי בתי החולים.
שולי מועלם-רפאלי: התקשורת שליוותה את סגן השר עשתה את העבודה לא פחות.
שולי מועלם-רפאלי: האיזונים שאנחנו נדרשים אליהם ביחס למרפאות וביחס לאשפוז היום, הם לא נמצאים במה שמונח לפנינו.
שולי מועלם-רפאלי: אני לא בטוחה שקיבלתי את התשובה לשאלה מתי בתהליך אפשר יהיה לעשות תיקונים, איך אפשר יהיה להביא את הנושא של ילדים ונוער למקום יותר גבוה, איפה אנחנו עושים תיקונים בפריסת המרפאות ושנינו יודעים על מה אנחנו מדברים וזה על יותר ממקום אחד.
שולי מועלם-רפאלי: לכן חשוב לי מאוד במסגרת האיזונים הכלליים שמדברים עליהם ברפורמה הזאת להבין איפה בתהליך.
יעקב ליצמן: לפריסה לא צריך את החוק.
יעקב ליצמן: הפריסה היא אצל משרד הבריאות.
שולי מועלם-רפאלי: בסדר, אבל כשאני נותנת את האמון המלא שלי במשרד הבריאות לטובת הרפורמה, עדיין אני רוצה להבין.
שולי מועלם-רפאלי: אני מסכימה אתך ואני סומכת על ההצהרה שלו, באמת אני סומכת באופן מובהק וכיוון שאני באה מהתחום אני גם סומכת על פרופסור גמזו בתחומים מקצועיים וזה ידוע, אבל אני רוצה להבין.
שולי מועלם-רפאלי: הרי מדובר ברפורמה הזאת על המון איזונים.
שולי מועלם-רפאלי: גם אתה, ואני מצטטת אותך, כל הזמן אומר שדרושים תיקונים.
שולי מועלם-רפאלי: אז איפה בתהליך אנחנו נוכל לראות שנעשים תיקונים ולעקוב אחריהם?
עפר שלח: התנהלו כאן למעשה שלושה דיונים שונים.
עפר שלח: מי שבא ואמר שהוא מתנגד להסדר המוצע בעניין הקייפינג, למעשה הרוב המכריע מתנגדים לרפורמה באשר היא וצריך להגיד את זה.
עפר שלח: הדיון השני הוא על מה שמונח בפנינו והדיון השלישי הוא על חוק ההסדרים ומה צריך להיכנס לתוכו, ואני מניח שמקובל על כל חברי הכנסת היושבים כאן ועל כל נושא שבא בפנינו אפשר להגיד, ובצדק, שאפשר לדון בו וצריך לדון בו בנפרד, בהרחבה ולהיכנס לדקויותיו.
עפר שלח: אנחנו חיים בתחושה הזאת שאם רק היה לנו יותר זמן, היינו מתקנים את העולם ויכול להיות שזה נכון.
יעקב ליצמן: אבל אז אין סיכוי שזה יעבור.
עפר שלח: מירב, אפרופו מה שאמרת, אני לגמרי חושב שמערכת הבריאות מכל המערכות הממשלתיות במדינת ישראל היא הראשונה שהפתרון לבעיותיה ומצוקותיה צריך להיות כסף.
עפר שלח: זה מאוד שימח אותי שהקשבת למה שאמרתי בקמפיין כי לדעתי זה מראה שסוף סוף מישהו היה ער ועד עכשיו לא הייתה לי הוכחה לדבר הזה.
מיקי רוזנטל: כל הזמן מצטטים את הקמפיין שלכם.
עפר שלח: לא שלי.
עפר שלח: אני חושב שההוצאה הציבורית לבריאות במדינת ישראל היא נמוכה באופן מחפיר והכול נכון.
עפר שלח: אני גם דיברתי אתמול עם חלק מהמתנגדים, דיברתי עם מנכ"ל משרד הבריאות ודיברתי גם עם שרת הבריאות שהביעה באוזניי חשש שהדיון הזה יעכב את הרפורמה שהיא תומכת בה ולא רק קודמה בתפקיד, וכידוע הם לא שייכים לאותו מתרס קואליציוני.
עפר שלח: אני לא חושב ששמענו הרבה צעדים כמו הרפורמה בבריאות הנפש שבסך הכול יש סביבם קונצנזוס די רחב.
עפר שלח: בהינתן זה, בהינתן שהדיון על הקייפינג עצמו הוא אכן לא פשוט, ובהינתן שהדיון על חוק ההסדרים ועל מה שצריך להיכנס בו, מה לעשות, כנראה לא נחלוט אותו עכשיו ואת המלחמה הזאת נצטרך לעשות, ההצעה שמתגבשת כאן ומועברת מפי לאוזן נראית לי ראויה לגמרי ואני בעד.
ניסן סלומינסקי: אני רוצה לתת רשות הדיבור לאורחים.
<אביתר מיכאליס: אני אשתדל לקצר.
<אביתר מיכאליס: שמי אביתר מיכאליס.
<אביתר מיכאליס: אני פסיכולוג ראשי במרפאה לבריאות נפש ששייכת לאגודה לשירותי בריאות הציבור וממומנת על ידי משרד הבריאות.
<אביתר מיכאליס: זה משהו שהוא דומה למה שמוצע ברפורמה.
<אביתר מיכאליס: הוא לא אותו דבר, אבל הוא דומה.
<אביתר מיכאליס: המרפאה היא מרפאה לילדים ונוער.
<אביתר מיכאליס: אני רוצה להגיד כמה דברים לגבי אופן ההתנהלות והבעייתיות שנובעת מהדפוס הזה שמוצע כאן.
<אביתר מיכאליס: הדבר האחד הוא כן העניין של ה-12 מגעים, שהוא איזשהו בסיס ממוצע להתחשבנות.
<אביתר מיכאליס: אנחנו מגיעים ל-12 מגעים כי יש תור ארוך מאוד של מאות ילדים שמגיעים, מקבלים מגע אחד או שניים כי הם מתקבלים למרפאה, ונשארים בחוץ, בתור.
<אביתר מיכאליס: הממוצע הוא ממוצע, אבל ממוצע הטיפולים של הילדים שמקבלים טיפול, הוא הרבה יותר גבוה.
<אביתר מיכאליס: לכן ההתחשבנות הזאת שמבוססת על הממוצע היא שגויה מיסודה.
<גדי לובין: האחד גם נספר.
<אביתר מיכאליס: אבל הוא לא מטופל.
<גדי לובין: אבל הוא נספר.
מרב מיכאלי: אבל הוא לא מטופל.
<אביתר מיכאליס: הוא לא מקבל טיפול.
<גדי לובין: לכן התשע הוא סביר.
יצחק כהן: אין לי מושג על מה הם מדברים.
ניסן סלומינסקי: אם זה ימשיך כך, לא תהיה זכות דיבור.
<אביתר מיכאליס: אני רוצה להסביר שהכסף שמתקבל למרפאה על כל מטופל, בסופו של דבר השירות ניתן לחצי מהמטופלים כי לאחרים אין תקנים.
<אביתר מיכאליס: אין תקנים וזאת הבעיה.
<אביתר מיכאליס: הרבה יותר זול היה לתת כסף למערכת המרפאתית הקיימת כדי שיהיו יותר תקנים.
<אביתר מיכאליס: את השינוי הזה היה צריך לעשות.
<אביתר מיכאליס: כל מה שדיברו כאן על ייבוש, זאת הבעיה.
<אביתר מיכאליס: יש בפני שני מסמכים כאשר באחד מהם כתוב ש"אבחנות עיקריות המכוונות לצורך בטיפול מרפאתי במרפאה לבריאות נפש".
<אביתר מיכאליס: אלה אבחנות פסיכיאטריות.
<גדי לובין: עיקריות.
<גדי לובין: לא בכדי הוספה המילה עיקריות.
מרב מיכאלי: זה בדיוק הדיון שצריך להתנהל.
<אביתר מיכאליס: במרפאה שלנו, בהנחיות משרד הבריאות לא יכול לקבל ילד טיפול אם אין לו אבחנה פסיכיאטרית ובפועל כל הילדים מקבלים אבחנות פסיכיאטריות אם יש להם או אין להם, כדי שהם יקבלו טיפול.
<אביתר מיכאליס: בעיני זה מל פרקטיס ובעיני זה משהו שהוא לא יעלה על הדעת.
<אביתר מיכאליס: זאת ההתניה.
<חנה שטרום כהן: גדי, מדברים מהמציאות.
<אביתר מיכאליס: כך זה בהסכם.
<גדי לובין: תראו לי פעם אחת אם מישהו דרש מכם.
<גדי לובין: אם כן, אתם טעיתם.
<גדי לובין: נקודה.
<גדי לובין: עושים טעויות ובאים בטענות.
<אביתר מיכאליס: בנספח ג' כתוב לגבי המינויים: מינוי טיפולי קצר, שישה מפגשים למבוגרים ושמונה לילדים, הוגבל לארבעה חודשים.
<אביתר מיכאליס: מינוי טיפולי ארוך עד שלושים מפגשים לשנה, מוגבל לשנתיים.
<אביתר מיכאליס: בהמשך צריך יהיה לקבל טפסי 17.
<אביתר מיכאליס: זה מה שכתוב כאן.
<אביתר מיכאליס: אם כן, אי אפשר להגיד שזה לא קיים.
<גדי לובין: זה בוטל.
<גדי לובין: זאת הצעת חוק שבוטלה.
<גדי לובין: אתה מקריא מהצעת חוק שבוטלה.
<חנה שטרום כהן: לא.
<חנה שטרום כהן: זה נוהל.
מיכל בירן: התאריך שלה הוא ממאי, לפני חודשיים.
ניסן סלומינסקי: אביתר, משפט סיכום.
<אביתר מיכאליס: שני משפטים.
<אביתר מיכאליס: אני חושב שבין כל היושבים כאן יש הסכמה על שני דברים, שהחשיבות של המרפאות, פיזור המרפאות והוספת המרפאות הוא צורך מרכזי כדי להפחית את האשפוז.
<אביתר מיכאליס: אני מניח שכולנו מסכימים על זה.
<אביתר מיכאליס: יש חילוקי דעות מהותיים האם האחריות צריכה להיות של המדינה או של קופות החולים.
<מאיר אסרף: אני מייצג את הסתדרות העובדים האקדמאיים בתחום המח"ר, מדעי החברה והרוח.
<מאיר אסרף: אני רוצה לעמוד בסד הזמנים.
<מאיר אסרף: הייתה הערה כאן על עובדים סוציאליים ועובדות סוציאליות.
<מאיר אסרף: עובדות סוציאליות, כבודן במקומן מונח, הן גם חלק מהפרופסיה אבל החשש היה במקומו.
<מאיר אסרף: זאת אומרת, החשש שמי שאמור לתת את הטיפול לא ייתן לבסוף בגלל סיבות כלכליות, הוא חשש משמעותי שמופיע ושזור גם ברפורמה וגם בתקצוב ובעצם בהכשרת הרפורמה באמצעות חוק ההסדרים.
<מאיר אסרף: העובדה שהכנסת הקודמת החליטה לא לאשר ולא לקדם את הרפורמה, היא לא מקרית.
<מאיר אסרף: מדובר כאן בהסדר שלילי של ממש שהכנסת אחרי דיונים רבים לא הצליחה לגבש את המתווה הנכון של הרפורמה ולא הצליחה לקדם את הרפורמה וזאת מסיבה מאוד פשוטה, שהרפורמה אולי פוגעת בציבור.
<מאיר אסרף: היה כאן חשש משמעותי מאוד שתהיה פגיעה בציבור.
<מאיר אסרף: לא ניתנה הדעת גם למצבם של העובדים ועכשיו אני כהסתדרות מציג את העמדה שלנו.
<מאיר אסרף: לא התקיימו דיונים לגבי מצבם של העובדים אגב הרפורמה, לא הגיעו להכרעה ולכן הרפורמה לא הבשילה.
<מאיר אסרף: העבירו את זה בצו, כמו שהיה בתקופת המנדט.
<מאיר אסרף: באים, מתקינים, נותנים צו וכך מוציאים לפועל דברים שמקומם בחקיקה.
ניסן סלומינסקי: אני מבין שאתה לא היית בחלק גדול מהדיון.
ניסן סלומינסקי: אתה חוזר על מה שדובר בתחילת הדיון וזה ממש חבל.
<מאיר אסרף: אם המקום לא היה בחקיקה, אדוני, לא היו מגישים את זה.
ניסן סלומינסקי: דיברו על זה כל כך הרבה.
ניסן סלומינסקי: אתה כנראה החסרת כי אני זוכר טוב מתי נכנסת.
ניסן סלומינסקי: החסרת שעתיים דיון וחבל לחזור על הדברים עכשיו.
<מאיר אסרף: יש ניגוד עניינים בין קופות החולים שהן בעצם חברות ביטוח לבין טובת המטופל.
<מאיר אסרף: החוק הזה, החוק שמונח בפני הוועדה, צריך להבטיח שהוא לא ינציח את ניגוד העניינים הזה ושהוא יאפשר תהליכי בקרה ראויים שלא יפגעו במטופלים.
<מאיר אסרף: האינטרס של המטופלים הוא זה שצריך לעמוד לנגד עיניכם ולא האפשרות להעביר את זה ב-2015 או לא להעביר את זה ב-2015.
<קריאה: נחכה עוד עשרים שנים.
<מאיר אסרף: לא, לא נחכה עוד עשרים שנים.
<מאיר אסרף: נקודה נוספת.
<מאיר אסרף: חוק הגנת הפרטיות וחוק זכויות החולה קובע הגנה מסוימת על מידע רפואי וחיסיון על מידע רפואי אלא שכדי לקבל שירותים רבים, אדם נדרש לחתום על ויתור סודיות רפואית.
<מאיר אסרף: כאשר מעבירים את השירותים האלה לקופות החולים, המידע הזה מרוכז בקופות החולים והוא הופך להיות חשוף לגורמים שאני לא בטוח שזאת כוונת המחוקק.
<מאיר אסרף: לכן בנושא הגנת הפרטיות צריך לקיים דיון ובמסגרת החוק שמונח בפניכם.
ניסן סלומינסקי: יש לנו חוב לארגון בזכות.
ניסן סלומינסקי: עידית, קצר.
<עידית סרגוסטי: מאוד קצר.
<עידית סרגוסטי: הזכרתי קודם את התמיכה ואת המאבק ארוך השנים שלנו לקדם את הרפורמה ובצד זה אנחנו חושבים שההסדרים שהוכנסו לתוך חוק ההסדרים שנוגעים להתחשבנות לגבי המרפאות ולגבי טיפול היום, אלה הסדרים שהם פסולים בעיקרם מכיוון שכל תכליתה של הרפורמה היא להרחיב את המענה בקהילה.
<עידית סרגוסטי: כל הסדר שימנע את ההרחבה הזאת, הוא הסדר שהוא מאוד מאוד בעייתי.
<עידית סרגוסטי: אנחנו מצפים שיתקיים דיון רציני אבל מבחינתנו תוצאתו של הדיון הזה צריכה להיות להוציא את ההסדרים האלה כי הם מאוד בעייתיים.
<עידית סרגוסטי: אני אומרת את זה דווקא על רקע התמיכה המאוד חזקה שלנו ברפורמה.
<מתתיהו דן: אני מארגון מניפה, עמותת מניפה.
<מתתיהו דן: אנחנו הקמנו מרכז יום פוסט-אשפוזי בירושלים והייתי בקשר במשך תקופה ארוכה מאוד עם הרב ליצמן, סגן שר הבריאות.
<מתתיהו דן: הם שלחו אותי בשלב הראשון לקופות החולים.
<מתתיהו דן: מדובר בילדים פוסט-אשפוזיים, אחרי אשפוז בבתי החולים לחולי נפש.
<מתתיהו דן: אמרו לי במשרד הבריאות שאפנה לקופות החולים והן ייתנו את השירותים.
<מתתיהו דן: צריך להבין שילד משתחרר מבית חולים, אין לו לאן ללכת.
<מתתיהו דן: כמו שאמר המנכ"ל, חוק שיקום נכי נפש בקהילה לא חל על בני נוער וזה דבר מזעזע.
<מתתיהו דן: כשעושים רפורמה בשירותי הבריאות, צריכים לעשות רפורמה במשרד הבריאות.
<מתתיהו דן: לא יכול להיות שילדים בני 14, אין להם סל שיקום.
<מתתיהו דן: בשבוע שעבר אירחנו את שרת הבריאות ואת שר הרווחה ולשבחה של שרת הבריאות ייאמר – וזה המשך תהליך שהתחיל אותו הרב ליצמן כסגן השר – שהיא החליטה להקים ועדת היגוי על מנת לבחון הקמת פיילוט במקום הזה, אבל הבעיה העיקרית היא שבתוך הרפורמה אין ילדים.
<מתתיהו דן: הם אומרים שחסרים מאה רופאים.
<מתתיהו דן: איפה הרופאים האלה?
<מתתיהו דן: בדיון אצל אורלי לוי היא שאלה היכן הרופאים האלה ואם אין רופאים, מה יהיה ברפורמה?
<מתתיהו דן: אומר נציג משרד הבריאות: אנחנו נגייס רופאים פנסיונרים צעירים.
<מתתיהו דן: זאת אומרת, רופאים בני שבעים שיטפלו.
<מתתיהו דן: זה מופיע בפרוטוקול.
<מתתיהו דן: לצערי הרב הוועדה לזכויות הילד לא משתתפת בדיון שמתקיים כאן, אבל אני מוחה את המחאה של הילדים.
<מתתיהו דן: אני חושב שאי אפשר להתקדם צעד אחד בלי שנותנים פתרון כוללני.
<מתתיהו דן: דבר אחרון.
<מתתיהו דן: דיבר המנכ"ל על שיפוץ בתי החולים.
<מתתיהו דן: בבית חולים איתנים, בית חולים לנוער, ילד שיוצא מבית החולים, אין לו מעבר חציה.
<מתתיהו דן: זאת אומרת, הוא יושב על כביש בין עירוני.
<מתתיהו דן: פנינו לרשות הדרכים ולמשרד הבריאות וביקשנו שיתקינו מעבר חציה, שימו באפרים כדי שייסעו יותר לאט, אבל לא נעשה דבר.
<מתתיהו דן: התנאים שם על הפנים.
<מתתיהו דן: אני רוצה לשאול אותך כמה כסף – והמנכ"ל אמר – הולך להיות מושקע בבתי החולים לנוער במסגרת הרפורמה, במסגרת כל התהליכים האלה.
<מתתיהו דן: כפי שהמצב נראה היום, הוא מזעזע.
ניסן סלומינסקי: תקצר כי אתה מדבר על משהו שלא נוגע לחוק.
<מתתיהו דן: מאחר ואין היכן לדבר על זה, אני מדבר.
<מתתיהו דן: אני לא יודע.
<מתתיהו דן: אני רוצה להגיד ששרת הבריאות רוצה את הדבר הזה אבל אין בכנסת היכן לדבר.
<קריאה: עכשיו שולי מועלם אמרה שהיא הולכת לעבוד עם רוני על תיקון החוק.
<מתתיהו דן: יהיה תיקון לחוק, אבל מתי ישפצו את בית החולים איתנים?
<מתתיהו דן: מתי יהיה מעבר חציה?
<מתתיהו דן: נראה לי שהדבר הזה, לפני כל הדיבורים היפים והנחמדים, הוא בגדר דברים מינימליים.
<מתתיהו דן: כשמדברים על כספים שיעברו מכאן לכאן, למה לא משפצים מחר בבוקר את המקום?
<מתתיהו דן: החליט שופט בית המשפט לנוער שמאחר ומשרד הבריאות יכול לכפות אשפוז כפוי, הוא מכניס בכוח נערות, ולא משנה אם הן דתיות או לא דתיות, עם בנים.
<מתתיהו דן: הרבה נערות נפגעות פגיעה מינית והמשפחות מתלוננות.
<מתתיהו דן: למה לערב ביניהם?
<מתתיהו דן: שופט החליט ומשרד הבריאות לא הרים את זה להנחתה לגבי הנוער.
<מתתיהו דן: אני חושב שהרב ליצמן בנושא המבוגרים טיפל אבל בנוער, המצב על הפנים.
<רונית חיימוב זילברמן: אני נציגת איגוד העובדים הסוציאלים.
<רונית חיימוב זילברמן: ניגשתי קודם למזכיר הוועדה וביקשתי לדבר.
<רונית חיימוב זילברמן: יש כאן את נייר העמדה של העובדים הסוציאלים.
<רונית חיימוב זילברמן: יש כאן שני כיוונים כאשר האחד הם המטופלים והשני הם העובדים.
<רונית חיימוב זילברמן: אני חושבת שזה בסדר שוועדת הכספים דנה בקייפינג אבל אני חושבת שלפני שוועדת הכספים דנה בקייפינג, יש כל הרבה דברים מורכבים שצריך לדון בהם בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
<רונית חיימוב זילברמן: רוב הדברים הועלו כאן.
<רונית חיימוב זילברמן: אני חושבת שגם הנושא של ביטוחים משלימים שחוק הבריאות הממלכתי החדש יצר יכולים להוות בעיה מאוד קשה לבריאות הנפש ברגע שתשעת המגעים או ה-12 מגעים מסתיימים.
<רונית חיימוב זילברמן: לאנשים האלה אין כסף והם יהיו ברחוב והם כבר ברחוב.
<רונית חיימוב זילברמן: לצערי הרב, גם בני נוער עושים היום יותר ניסיונות אובדניים.
<רונית חיימוב זילברמן: אני עובדת בבית חולים כללי ואני רואה את זה.
<רונית חיימוב זילברמן: אני חושבת שכל הדברים האלה לא קיבלו מענה.
<רונית חיימוב זילברמן: אני יכולה להשאיר כאן עותקים של נייר העמדה שלנו כי לא ניתן לי הזמן לדבר אבל אני חושבת שזה נכון יותר קודם לעשות דיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
<רונית חיימוב זילברמן: כאיגוד העובדים הסוציאליים, זה הדבר הראשון שאנחנו מבקשים.
ניסן סלומינסקי: חבריי, נשמעו כאן הרבה הערות ואני מניח שגם המנכ"ל וגם האוצר שמעו אותן.
ניסן סלומינסקי: בפורום עליו יוחלט שהוא ידון ויתקן את הרפורמה, אני לא יודע אם זה אנחנו או ועדת העבודה, יש אפשרות לתקן את הרפורמה.
ניסן סלומינסקי: זה לא החוק שאנחנו מדברים עליו.
ניסן סלומינסקי: לגבי החוק שלנו, אני רוצה לפצל את הנושא של הקייפינג למרפאות ולטיפולי יום.
ניסן סלומינסקי: נדמה לי שזה סעיף 32 ו-33.
ניסן סלומינסקי: אני רוצה לפצל את זה מהחוק הקיים.
ניסן סלומינסקי: אנחנו נקיים על ההצעה הזאת הצבעה כבר עכשיו.
ניסן סלומינסקי: אני מבקש שרק מי שחבר ועדה או ממלא מקום יצביע.
ניסן סלומינסקי: גם האחרים הביעו את עמדתם, אבל הם לא יוכלו להצביע.
ניסן סלומינסקי: מי בעד הפיצול?
ניסן סלומינסקי: בעד – רוב הפיצול אושר פה אחד
ניסן סלומינסקי: פה אחד אושר הפיצול.
ניסן סלומינסקי: אני מבקש שנביא את זה למליאה.
ניסן סלומינסקי: את החוק עצמו נקריא עכשיו ותוך כדי זה נקבל הסברים.
ניסן סלומינסקי: מי שירצה להסתייג, יוכל להסתייג.
<נועה בן שבת: אני אקרא מהנוסח.
<נועה בן שבת: את הדברים שנוגעים לסעיפים שפוצלו, אני אוריד מהנוסח ואציין זאת.
<משה בר סימנטוב: תסמיכו אותנו לעשות את ההתאמות בנוסח.
ניסן סלומינסקי: אנחנו נסמיך את היועצת המשפטית להשלים את תיקוני הנוסח כתוצאה מהפיצול.
<נועה בן שבת: פרק ד': בריאות סימן ב': התחשבנות בעד שירותי בריאות הנפש 28.
<נועה בן שבת: הגדרות בסימן זה – "ביצוע במחיר קבוע" – סכום המכפלות של כל שירותי האשפוז הפסיכיאטרי שצרכה קופת חולים בבית חולים פסיכיאטרי במחיר המלא של כל שרות כאמור.
אורית סטרוק: כתוב לי ש"צרכו מבוטחי קופת חולים".
<נועה בן שבת: שצרכו.
<נועה בן שבת: אני מציעה לשנות כי גם ההגדרה של צריכה מתייחסת לצריכה של קופת החולים.
<נועה בן שבת: "בית חולים פסיכיאטרי" – בית חולים פסיכיאטרי או מחלקה פסיכיאטרית בבית חולים ציבורי כללי שכל אחד מהם הוא אחד מאלה:
<נועה בן שבת: בית חולים בבעלות קופת חולים.
<נועה בן שבת: בית חולים שהוא תאגיד שהוא מוסד ציבורי כמשמעותו בסעיף 9 לפקודת מס הכנסה.
<נועה בן שבת: זה כרגע בית החולים באשדוד שאם יתחיל לפעול ויהיו בו שירותי בריאות נפש, הנושא יתייחס אליו.
<נועה בן שבת: "השרים", "חוק ביטוח בריאות ממלכתי", "חוק ההתחשבנות", "חוק הפיקוח ותאגיד בריאות" – כהגדרתם בסימן א'.
<נועה בן שבת: אני אדלג על ההגדרה טיפול יום כי היא נוגעת לטיפולי יום שכרגע פוצלו.
אורית סטרוק: מי אלה השרים?
<נועה בן שבת: השרים הם שרי הבריאות והאוצר.
<נועה בן שבת: "מחיר מלא" - מחירו המרבי של שירות בתחום בריאות הנפש כפי שנקבע בצו לפי חוק הפיקוח.
<נועה בן שבת: "מספר המיטות המתוקנן בבית חולים פסיכיאטרי" – הסכום של שני אלה מחולק ב-365.
<נועה בן שבת: צריך להוסיף כאן ימים, אבל אני לא בטוחה שצריך ולכן אנחנו נראה את זה ברמת הנוסח.
<קריאה: לא צריך להוסיף.
<נועה בן שבת: נוריד את זה.
<נועה בן שבת: מספר מיטות האשפוז או מיטות אשפוז היום המתוכננות להיווסף לתעודת הרישום של בית החולים הפסיכיאטרי באותה שנה שמוכפל במספר הימים שנותרו באותה שנה מהמועד המתוכנן להוספתן.
<נועה בן שבת: לעניין חישוב מספר מיטות מתוקנן, לעניין פסקאות (1) ו-(2), ייספרו רק ימים ולאחר מועד תחילתו של סימן זה ועד לסוף השנה.
<נועה בן שבת: אני רוצה להעיר כאן שתי הערות לגבי ההגדרה הזאת.
<נועה בן שבת: דבר ראשון, כשאנחנו מדברים על מספר מיטות, בניגוד לקידום של בתי החולים, של האשפוז בבתי החולים הכלליים בהם נעשה קידום כולל עדכון דמוגרפי, כאן מסתמכים על מספר מיטות.
<נועה בן שבת: זאת אומרת, הכול נקבע לפי התקן הקבוע לבית החולים ואם התקן לא גדל, ובמשך שנים הוא לא גדל ואפילו פחת, למעשה התקרה גם פוחתת אתו.
<נועה בן שבת: השאלה אם זה ראוי, למה בבתי החולים הכלליים יש עדכון ולגבי בתי החולים כאן אין עדכון.
<רוני גמזו: צריך לזכור שהרפורמה הזאת מלווה בתוספת של מאתיים מיטות בשנים הקרובות.
<רוני גמזו: בשנות ההסדר, לפני שזה יגיע פעם שנייה לוועדה הזאת, אנחנו מלווים את הרפורמה בתוספת של מאתיים מיטות.
<רוני גמזו: זה הרבה יותר.
<רוני גמזו: אם הייתי שם מקדם דמוגרפי, זה היה פחות מהמיטות שאני שם.
<רוני גמזו: לכן זה יכול להגיע לדיון בפעם הבאה שזה יגיע לכאן.
<רוני גמזו: ברור שזה שונה מהמקדם הדמוגרפי כי מקדם דמוגרפי עלול ליצור מצב שישאב יותר מדי משאבים אל תוך מערכת האשפוז ואת זה אנחנו לא רוצים.
<רוני גמזו: אנחנו בהחלט רוצים לחזק את הקהילה.
<רוני גמזו: כאמור, בשנה וחצי של ההסדר, יש פתרון כי המיטות עוד יותר ממקדם דמוגרפי ולאחר מכן זה יגיע לכאן שוב.
<קריאה: זה מובנה שזה יגיע לכאן שוב?
<רוני גמזו: זה הסדר לחצי 2015 ו-2016.
אורית סטרוק: אנחנו מקבלים כאן כוועדה את הנתונים על השיפוץ של בתי החולים?
<רוני גמזו: אני יכול להגיד לך שכל תקציב הפיתוח של משרד הבריאות לבתי החולים, כולו הולך לבריאות הנפש.
<רוני גמזו: זה סכום של חמישים מיליון שקלים לשנה למשך שלוש השנים הקרובות.
<רוני גמזו: אני מתחייב כאן.
<רוני גמזו: זאת החלטה שלי שמתואמת עם שרת הבריאות.
<נועה בן שבת: עוד שאלה לגבי מספר מיטות מתוכנן.
<נועה בן שבת: אני רוצה להבין כי היו לנו קצת חילוקי דעות לגבי הנוסח.
<נועה בן שבת: אני לא מתכוונת להלאות את הוועדה בענייני נוסח, אבל אני רוצה להבין את העיקרון.
<נועה בן שבת: לגבי שנת 2015, שהרפורמה תתחיל במחציתה, האם אנחנו מדברים על מספר המיטות הקיים בתחילת השנה או מספר המיטות שקיים בתחילת הרפורמה?
<נועה בן שבת: כמה ימים אנחנו סופרים לעניין הזה?
<נועה בן שבת: אני רוצה להבין מה העיקרון ואחרי כן לראות איך לנסח את זה.
<נועה בן שבת: אני רוצה להבין לאיזה מספר מיטות אנחנו מתייחסים.
<רוני גמזו: הממוצע השנתי.
<רוני גמזו: זאת אומרת, אם בית חולים מסוים היו לו תשעים בינואר, אחרי כן הוא עלה למאה ביולי, הממוצע הוא 95.
<נועה בן שבת: למרות שבעצם אנחנו נמצאים כבר ביולי, מתחילים ביולי את השנה.
<רוני גמזו: אני אהפוך את זה.
<רוני גמזו: אם הוא התחיל ביולי עם תשעים ובינואר יש לו מאה, הממוצע לאותה שנה קלנדרית הוא 95.
<נועה בן שבת: למרות שהתחלנו באמצע השנה.
<רוני גמזו: ההתחשבנות היא לאותה שנה, לממוצע המיטות של אותה שנה.
<נועה בן שבת: אתה תיקח מיטה שהתווספה כבר במרץ.
<נועה בן שבת: אתה ביולי 2015 והמיטה התווספה במרץ ואתה לא סופר אותה בגדר התקן שלך למרות שבחצי השנה שנותרה לך יש לך כבר אתה מיטה הזאת.
<רוני גמזו: את מדברת על שנת 2015?
<נועה בן שבת: שנת 2015.
<נועה בן שבת: השאלה לגבי שנת המעבר.
<רוני גמזו: אני חושב שבשנת המעבר הזאת, זאת המיטה החל מיולי.
<רוני גמזו: זאת בהחלט שנה מיוחדת וזאת המיטה בתחילת השנה.
<רוני גמזו: יולי מהווה את תחילת השנה של ההסדר של 2015.
<נטע דורפמן-רביב: בכל מקרה אפשר לראות שמספר המיטות הוא מספר מיטות הרשום פלוס מספר המיטות המתוכנן.
<נועה בן שבת: בסדר גמור.
<נועה בן שבת: השאלה אם רשום בתחילת השנה.
ניסן סלומינסקי: הוא נתן תשובה.
<רוני גמזו: שנת 2015 היא שנה מיוחדת.
<נטע דורפמן-רביב: אבל נקודת המוצא היא שזה אמור להיות אותו הדבר בסופו של דבר כי מה שתכננת, להוסיף בתחילת השנה.
<נועה בן שבת: אם תכננת להוסיף בתחילת השנה אבל הוספת אותה במרץ.
<רוני גמזו: זה רק בגלל השנה הזאת.
<נועה בן שבת: בסדר.
<נועה בן שבת: ננסח את זה בהתאם להבהרה.
<מאיר אסרף: אדוני, יש לנו שאלה לגבי נוסח.
<מאיר אסרף: מדובר כאן על מספר רשום בתעודה ואנחנו לא יודעים בכמה בתי חולים יש תפוסה מעל מאה אחוזים.
<רוני גמזו: לא רלוונטי.
<רוני גמזו: אנחנו מדברים על המספר הרשום בתעודה.
<מאיר אסרף: האם יש בתי חולים בהם יש תפוסה מעל מאה אחוזים?
<רוני גמזו: תפוסה לא משפיעה על תעודת הרישום.
<מאיר אסרף: יכול להיות שיש תקצוב חסר.
<נועה בן שבת: תוכל לראות אחר כך שלא מביאים לידי ביטוי בתקרה את מלוא התפוסה, אפילו לפי המיטות המתוקננות, אלא רק 95 אחוזים ממנה.
<נועה בן שבת: זה לפי המוצע.
מרב מיכאלי: איפה מאתיים המיטות האלה?
<רוני גמזו: החוק אומר באופן כללי מספר המיטות שיהיו בתחילת השנה או ביולי 2015.
<רוני גמזו: אני אומר כאן לוועדה שהדבר הזה הוא נתון שהוא שקוף לחלוטין.
<רוני גמזו: יש תוספת של 185 מיטות לשנים 2014, 2015 ו-2016 ואני בעצם אומר לוועדה שהתוספת הזאת נותנת אפילו יותר אם הייתי שם מקדם דמוגרפי.
<רוני גמזו: פיזור המיטות בין בתי חולים הוא לא דבר סודי.
<רוני גמזו: אני יכול לפרסם אותו.
<רוני גמזו: הנייר האחרון שקיבלתי הוא מהשבוע ואני אפרסם אותו בצורה גלויה.
<רוני גמזו: דבר כזה קיים גם בחוק הקייפ, שם מוסיפים את המיטות אבל זה חלק מתעודות הרישום.
<נועה בן שבת: לא, בחוק הקייפ לא מביאים בחשבון את המיטות אלא מביאים בחשבון את הצריכה.
<נועה בן שבת: מביאים בחשבון גם את גידול מספר המטופלים של הקופה.
<רוני גמזו: לכן זה גם רלוונטי שם.
מרב מיכאלי: אבל ההנחה היא שהצריכה תהיה תוצאה של כמה מיטות קיימות.
<רוני גמזו: ברור.
מיכל בירן: במיוחד שדיברנו על 8,000 ומשהו לפני כמה שנים וזה ירד ל-3,000.
מרב מיכאלי: סליחה שאני מתעקשת על הדבר הזה, אבל אני רוצה להבין.
מרב מיכאלי: התוספת הזאת תהיה ב-2014, 2015 ו-2016 אבל מתי מתחילה הספירה?
<רוני גמזו: הספירה מתחילה כשהחוק מתחיל לפעום.
<רוני גמזו: הוא מתחיל לפעום ביולי 2015 וזה כולל כבר את מה שהוספתי ב-2014.
מרב מיכאלי: הצילום יהיה ב-1 ביולי 2015 לצורך הדיון.
<רוני גמזו: נכון.