GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יניב שקל: כיום זאת אחת התקלות בהן הוא יכול להביא לתקלת מס שמחייבת גופים ישראליים לשלם מס על דיבידנדים שהם לא קיבלו בפועל והתיקון שלהם כאן הוא מבורך ופותר תקלות שעד עכשיו היינו צריכים לפנות לרולינגים.
ניסן סלומינסקי: כמה כאלה יש לך?
<משה אשר: אנחנו באנו עם מודל הגון שסוגר פרצות ומתאים אותו היכן שצריך להתאים אותו לכלכלה הנכונה, להקטנת שיעורי המס ולמה שקורה בסביבה הבינלאומית.
<משה אשר: אנחנו מתאימים.
<משה אשר: דבר נוסף הוא הגדרת קרוב.
<רונית טיסר: אני חושבת שכדאי להוסיף שזה כן מוגבל בכך שהחברה הנשלטת הזרה מקבלת הדיבידנד, מחזיקה ב-25 אחוזים.
<יניב שקל: על זה יש לנו דווקא הערות, בעניין הספציפי הזה.
<משה אשר: לעשרה אחוזים.
<רונית טיסר: בנוסח כתוב 25.
<יניב שקל: אנחנו כלשכת עורכי הדין חשבנו שצריך להוריד את זה משמעותית.
<יניב שקל: ההסכמה שלנו עם רשות המסים הייתה עשרה אחוזים.
<משה אשר: עשרה אחוזים.
<יניב שקל: לאחר מכן שמעתי גופים שהם לא לשכת עורכי הדין שהעבירו ריקושטים על כך שכאשר מדובר באחזקות בחברות זרות ציבוריות, פעמים עשרה אחוזים מהווים כמעט שליטה וחמישה אחוזים יכולים להיות גם הם קו נכון.
<יניב שקל: כאשר שווי ההחזקה הוא מאות מיליוני דולרים או עשרות מיליוני דולרים והוא פחות מעשרה אחוזים, גם יכולה להיות התייחסות.
<יניב שקל: אנחנו כלשכת עורכי הדין, הסכמנו על עשרה אחוזים.
<משה אשר: אנחנו מסכימים עם לשכת עורכי הדין על עשרה אחוזים.
ניסן סלומינסקי: אנחנו מנצלים את זה שאחרים לא נוכחים.
<משה אשר: אנחנו נתקן את זה לרף של עשרה אחוזים.
ניסן סלומינסקי: שם הצביעו.
ניסן סלומינסקי: אולי יש הצעה אחרת.
<דורי סגל: לא.
<דורי סגל: אני רוצה להעיר שני דברים.
<דורי סגל: האחד, בנוגע לאחזקות שליטה בחברות ציבוריות בחוץ לארץ.
<דורי סגל: כאן אתם נכנסים לתחום התחרותיות.
<דורי סגל: אנחנו הישראלים לא היחידים שרוצים לעשות עסקים בחוץ לארץ.
<דורי סגל: אחת הסיבות להחזיק חברה אחת – ואני מדגיש, חברה אחת – שהיא בבעלות מלאה של החברה הישראלית, שהיא בין ההחזקה הציבורית להחזקה של החברה הישראלית, היא שבמדינות מסוימות – למשל ארצות הברית – יש הטבת מס כשהשליטה בחברה הציבורית היא בידי גוף מקומי.
<דורי סגל: למשל, חברה שאחוזה בידי משקיע אמריקאי, וחברה אמריקאית דינה כמשקיע אמריקאי, בעצם היא תנאי לקבלת הפטור ממס בארצות הברית ב-ריט.
<דורי סגל: כלומר, ממשלת ארצות הברית הסכימה לתת למשקיעים המקומיים פטור ממס בנושא ה-ריט בתנאי שהם מקומיים.
<דורי סגל: הדרך להיות מקומי – ואגב, האמריקאים הם לא כאלה חשדנים, מספיק שהחברה היא מקומית, הדירקטורים שלה יכולים להיות ישראלים אבל החברה היא מקומית – מתקיים הפטור ממס.
<דורי סגל: גם בקנדה זה אותו הדבר וגם במדינות אחרות באירופה.
<דורי סגל: הסיבה להחזיק חברה אחת ביניים היא שהשליטה בחברה הציבורית תהיה מקומית.
<דורי סגל: משקיעים מקומיים שיש בתשקיף הערה שהחברה היא פורן קונטרול או נשלטת בידי משקיע זר, יש דיסקאונט אצל סוכנויות הדירוג, יש דיסקאונט אצל ספקי חוב ויש לנו דיסקאונט במכפיל שבו החברה נסחרת.
<דורי סגל: צריך לשים לב לזה כשאתם עושים את השינויים האלה שמתייחסים לחברה הציבורית, הישראלית שמחזיקה שליטה בחברה ציבורית, הופכת אותה ל-פורן קונטרול בארץ היעד.
<דורי סגל: צריך להבין את זה.
<דורי סגל: חברה שכל עיסוקה הוא שליטה בחברה ציבורית.
<דורי סגל: לגבי החמישה אחוזים והעשרה אחוזים, הדבר היחידי שאני יכול להגיד לכם הוא שמכיוון שמינימום הדיווח בארצות הברית, כמו בישראל ובמדינות אחרות, הוא חמישה אחוזים, לפעמים על מנת ליצור החזקה משמעותית בחברה ציבורית, צריך לעבור את הרף של החמישה אחוזים, צריך להודיע את זה ואז אתה כמשקיע ישראלי – אם אתם מחייבים במס על הדיבידנד – עוד פעם בעמדת נחיתות מול משקיע אחר שהודיע שהוא בחמישה אחוזים ועד שהוא מגיע לעשרה אחוזים, שלפעמים זה יכול לקחת שנתיים, זה לא דבר שהוא טריביאלי.
<דורי סגל: אתה שם את המשקיעים הישראלים בחוץ לארץ בעמדת נחיתות.
<דורי סגל: שוב, זו תוצאה של הסעיף הזה.
<משה אשר: אתם, כמי שעושים עסקים בעולם, מחזיקים בסוף בשליטה שהיא פחותה מעשרה אחוזים?
<משה אשר: אז אין עם זה בעיה.
<משה אשר: זה אומר שאתם למעשה חברת קצה של המשק הישראלי שפועלת בחוץ לארץ.
<משה אשר: אם אתם אומרים שגם בחברות ציבוריות אתם לא מחזיקים גרעיני שליטה שהם פחות מעשרה אחוזים שאליהם כיוונו, אז מה שאנחנו רוצים לעשות – כיוונו הכי טוב שבעולם.
<דורי סגל: למשל במקרה של אלוני חץ, אם נתן חיץ היה יושב כאן.
<יניב שקל: אלוני חץ מחזיקה רק שמונה אחוזים.
<דורי סגל: הוא מחזיק שמונה אחוזים בחברה שאנחנו שולטים בה בהסכם יחד אתו.
<דורי סגל: אני מנסה להגיד שהרף הוא חמישה אחוזים.
<דורי סגל: שוב, ההחלטה היא שלכם.
<דורי סגל: אני רק אומר לכם מה אתם עושים למשקיעים ישראלים בחוץ לארץ.
<דורי סגל: מהרגע שדיווחת על היותך בעל עניין, שזה חמישה אחוזים, אם המס שלך על הדיבידנד יותר גבוה מאשר של המתחרה שלך, יש לך עמדת נחיתות בקרב שליטה על חברה.
<דורי סגל: זה מה שאני אומר לכם.
<דורי סגל: אתם תעשו מה שתחליטו.
ניסן סלומינסקי: לך זה משנה אם אלה יהיו עשרה אחוזים או חמישה אחוזים?
<משה אשר: אנחנו צריכים בגדול להבחין בין פורטפוליו של תיקים שנסחר ואז אנחנו לא מחפשים לבדוק ממה נובע, לבין עשרה אחוזים.
ניסן סלומינסקי: נתן חץ נניח שהוא שמונה אחוזים.
ניסן סלומינסקי: שם זה אמיתי וטוב.
<משה אשר: כשמדובר בגוף אחר ענק, באמת להחזיק נתח יחסית קטן, זה באמת ערך כלכלי גדול אבל אלה מקרים בודדים מאוד.
<משה אשר: אם נוריד את הרף הזה, הרף הזה יחול על כולם ואז נאבד הרבה דברים שלא צריך לאבד אותם.
ניסן סלומינסקי: אתה לא יכול להגיד חברה עד סדר גודל מסוים, זה האחוז, וחברה יותר מזה, אחוז אחר?
ניסן סלומינסקי: כלומר, תתנה את זה בזה.
<יניב שקל: אפשר למשל להתנות ולומר שזה יהיה חמישה אחוזים ומעלה ובלבד.
<משה אשר: יש לנו פתרון.
<משה אשר: אם זאת חברה פרטית, זה עשרה אחוזים.
<משה אשר: אם זאת חברה ציבורית, זה חמישה אחוזים.
<משה אשר: זה תודות לניסן.
<יניב שקל: להערה הראשונה של דורי, רק כדי להבהיר אותה.
<יניב שקל: זה נושא שאולי לא דיברנו עליו אבל אם אני חייב להחזיק, יכול להיות שאת סעיף החברה הציבורית שבו אתם באמת עשיתם קצת שינויים וצמצמתם, אולי צריך להרחיב אותו כך שיכלול גם חברה שכל מטרתה וכל נכסיה הם אחזקת שליטה בחברה ציבורית.
<משה אשר: זה בדיוק מתחיל להריח לנו כמו התכנונים שראינו ואנחנו בפירוש סבלנו מהם קשות.
<משה אשר: אני מציע שנתקדם.
<רונית טיסר: לגבי הנושא הראשון שדיברת עליו, על מניות שרשומות למסחר בבורסה.
<רונית טיסר: יכול להיות שפספסתי, אבל אני לא שמעתי את העובדה שאתם מחריגים מניות שמוחזקות על ידי בעל השליטה.
<רונית טיסר: יכול להיות שהסברת ואני לא שמעתי.
<משה אשר: לא, לא הסברתי את זה.
<משה אשר: את צודקת.
<משה אשר: שרון יתייחס לזה.
<שרון אהרוני: למה אנחנו מחריגים את בעל השליטה?
<רונית טיסר: כן.
<שרון אהרוני: בדומה שמשה ציין לפני כן, אנחנו ראינו מקרים בהם הייתה למעשה מעין הצעה לציבור ומי שהשתתף בפועל בהצעות האלו היו אותם בעלי שליטה שהיו לפני כן בעלי מניות בחברה הפרטית.
<שרון אהרוני: אם אנחנו מחר נאפשר לחברות פרטיות לצאת לציבור ודה פקטו מי שישתתף בהשקעה, זה אותו בעל מניות.