GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורלי לוי אבקסיס: חבר'ה, לפחות תהיו מאוזנים.
אורלי לוי אבקסיס: אל תרמו לא את עצמכם ולא אותנו כי בסופו של דבר הציבור משלם את המחיר הזה.
אורלי לוי אבקסיס: אני מקווה מאוד שנשים לב לדברים האלו בהמשך.
ניסן סלומינסקי: גילה ואחר כך מירב.
גילה גמליאל: כם, אני אדבר לאוצר כפי שהוא רגיל לדבר אלינו ואביא נתונים מה-OECD.
גילה גמליאל: מהנתונים עולה כי גובה קצבאות הילדים בישראל הוא מהנמוכים במדינות ה-OECD.
גילה גמליאל: עבור הילד הראשון, רמת הקצבה בישראל היא השלישית הנמוכה ביותר מבין 15 מדינות ההשוואה.
גילה גמליאל: עבור הילד השני, רמת הקצבה בישראל היא השנייה הנמוכה ביותר.
גילה גמליאל: עבור הילד השלישי עד החמישי, רמת הקצבה בישראל עולה בין המדינות והיא בין החמישית לשישית הנמוכה ביותר.
גילה גמליאל: כלומר, בדרך כלל כל נושא שמגיע לפתחנו, אומרים לנו תמיד: בואו נראה מה קורה בעולם, בואו נראה מה הנתונים של ה-OECD, אז הנה הנתונים של ה-OECD.
גילה גמליאל: בנוסף, אם נרצה לבחון גם מה ההשלכות של זה.
גילה גמליאל: ממדי העוני ואי השוויון בישראל גבוהים בהשוואה בינלאומית.
גילה גמליאל: בשנת 2010 הייתה תחולת העוני בישראל גבוהה בהשוואה לכל מדינות ה-OECD, פרט למקסיקו.
גילה גמליאל: אני שואלת כאן שאלה אחת והיא כמה ניתן עוד להבין שהתקציב הנוכחי לצערנו, אין בו לא חזון ואין בו ראייה.
גילה גמליאל: כמו שאמרה כאן חברת הכנסת עליזה לביא באיזה ביטחון, העניין של ביטול הקצבאות יביא לכך שכולם יצאו לעבוד.
גילה גמליאל: מאיפה זה בא?
גילה גמליאל: מדובר כאן על מרבית האנשים העובדים והעובדות בישראל.
גילה גמליאל: מרבית מעמד הביניים שיש לו ילד או שניים, מקסימום שלושה, הולך להיפגע פגיעה אנושה בנטו, וזה בנוסף לכל הגזרות הקיימות.
גילה גמליאל: אם נניח היו אומרים לנו שהכספים האלה הולכים עכשיו לממן את הסבסוד של מעונות יום, סבסוד שבו באמת כל המשאבים הולכים עכשיו ומתועלים למקום שגם הוא עוזר לילדים, אבל מה הגזרות הנוספות?
גילה גמליאל: נניח שאת הצפרדע יכולנו לבלוע, אבל מה כתוב כאן במפורש?
גילה גמליאל: שהולכים גם לפגוע בסבסוד מעונות היום והולכים לפגוע פגיעה אנושה.
אורלי לוי אבקסיס: בצהרונים.
גילה גמליאל: ילדים בגילאי שלוש עד תשע, זה כתוב בצורה חד משמעית.
גילה גמליאל: זה נמצא בתקציב, אבל עד שמצאנו את זה, לקח לנו הרבה זמן.
גילה גמליאל: מצאנו את הסעיף חבוי באיזה מקום.
אורלי לוי אבקסיס: ועדיין אתה לא יכול להצביע עליו.
אורלי לוי אבקסיס: הם עשו עוקף חוק ההסדרים.
גילה גמליאל: אם היה כאן באמת איזה קו מנחה, איזושהי אסטרטגיה שמובילה איזה שינוי דרמטי בהתנהלות של החברה הישראלית.
גילה גמליאל: עכשיו אנחנו לוקחים מכאן ומעבירים למקום שייצור צמיחה, שייצור מצב שהילדים כאן באמת ייכנסו לאיזה שהן מסגרות ואז יפתחו את הדלת עבור הורים עובדים כמו שנטען כאן, אבל הטענות האלה הן בלוף, וסליחה על האמירה הקצת קשה.
גילה גמליאל: האמירות האלה, זה פשוט לנסות ולזרות חול בעינינו כדי שלא נראה כלום.
גילה גמליאל: למרות שגדלתי באופן אישי בשיכון עיוורים למדתי כנראה לראות טוב מאוד ולקרוא בין הדקויות.
גילה גמליאל: מסתבר, כך הבנתי מהם, שהם רואים יותר טוב מאתנו.
גילה גמליאל: מה שכאן מנסים לעשות, זה ליצור כאן איזשהו עיוורון בהבנה של חברי וחברות הכנסת, לטעת כאן ממש מחשבות שגויות על בסיס הדברים.
גילה גמליאל: אני לא מחסידת הקצבאות, אני בעיקרון חושבת שכספים צריכים להיות מתועלים למקומות של מנגנוני צמיחה, אבל יחד עם זאת, כשאתם מציעים לעשות כאן חורבן ולהפוך את כל הכסף הזה שיעבור לי לרווחה, אז אני באמת מעדיפה שהמצב הקיים יהיה במקום אחר.
גילה גמליאל: לא יצרתם כאן שום אלטרנטיבה למשאבים האלה, הם לא מובלים לשום מקום מלבד ליצור עוני ולהחמיר את הפער.
ניסן סלומינסקי: מירב, אחרונת חברי הכנסת.
ניסן סלומינסקי: אחר כך נעבור לגופים.
ניסן סלומינסקי: לאחר מכן נשמע את הביטוח הלאומי ובסוף שוב את האוצר.
מרב מיכאלי: קודם כל, לעניין האג'נדה נגד או לא נגד חרדיות וחרדים.
מרב מיכאלי: אני גרה בתל אביב, אני תל אביבית ואני יכולה לדווח לכם חד משמעית ששכנותיי ושכניי, חברות וחברי מעמד הביניים, עבורם הקיצוץ הזה בקצבאות הילדות והילדים הוא משמעותי משום שכמו ששר האוצר – לפני שהוא נבחר – ידע להגיד יפה מאוד מעמד הביניים הוא זה שכל כך סובל וכל כך נפגע במשך כל כך הרבה שנים, אז כן, חד משמעית, כל קיצוץ כזה הוא דרמטי גם עבור אלה ששני ההורים עובדות ועובדים והם לא מתחת לקו העוני עדיין אבל זה פוגע בהם.
מרב מיכאלי: זה יבוא יחד עם עלייה במס הכנסה, זה יבוא יחד עם עלייה במע"מ, זה יבוא יחד עם הקיצוצים האלה כי כאילו באשכולות שלהם אין סיבה לסבסד מעונות ושישברו לבד את הראש.
מרב מיכאלי: אם כן, זה חד משמעית פוגע.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להפריע לך לשנייה אחת.
אורלי לוי אבקסיס: שאלה חברת הכנסת עליזה לביא כמה משפחות עובדות נמצאות מתחת לקו העוני.
אורלי לוי אבקסיס: 65 אחוזים מהמשפחות העובדות נמצאות מתחת לקו העוני.
אורלי לוי אבקסיס: זה הנתון שקיבלנו.
אורלי לוי אבקסיס: את רוצה להוציא אותם לעבוד?
עליזה לביא: הביטוח הלאומי יתייחס כי לי יש נתונים אחרים.
אורלי לוי אבקסיס: 65 אחוזים מהעניים עובדים.
עליזה לביא: תודה על ההערה.
עליזה לביא: לי יש נתונים אחרים.
עליזה לביא: אני אשמח לשמוע את הביטוח הלאומי.
מרב מיכאלי: בואי נדבר על זה שחמישים אחוזים מהעובדות והעובדים במדינת ישראל לא מגיעים לסף המס בכלל.
עליזה לביא: 4.6, אלה הנתונים שיש לי כאן.
עליזה לביא: נמצאים כאן נציגי הביטוח הלאומי ותכף נשמע אותם.
ניסן סלומינסקי: היא מדברת על הורה אחד ועל מדברת על שני הורים שעובדים.
אורלי לוי אבקסיס: זה לא משנה, כי בסופו של דבר אם שני ההורים עובדים או לא שניהם עובדים, לוקחים להם את קצבאות הילדים.
מרב מיכאלי: כאמור, דיברנו הרבה מאוד על העניות והעניים האלה ודיברנו על החרדיות והחרדים ועל הערביות והערבים שאף אחד מהם לא נמצא כאן באופן אישי אבל אנחנו מייצגות אותם לא פחות.
מרב מיכאלי: אני אומרת לכם בצורה חד משמעית שגם אלה המכונות מעמד הביניים, נפגעות.
מרב מיכאלי: כאן אני אומרת חד משמעית, נפגעות.
מרב מיכאלי: אנחנו עוד מעט נדבר על עקרות הבית.
מרב מיכאלי: הרבה מאוד מהטיעונים שנשמעים כאן עכשיו יחזרו על עצמם לגבי הכוונה למסות נשים שהעבודה שלהן לא מוכרת לצורכי מס ובעיקר העבודה שלהן כאימהות.
מרב מיכאלי: הפגיעה הזאת היא פגיעה ישירה באימהות משום שכמו שציין כאן חבר הכנסת נהרי, הכסף הזה הולך לאימהות כדי שיגדלו את הילדות והילדים שלהן.
מרב מיכאלי: אין גבול לכמה עול אפשר להטיל על האימהות האלה.
מרב מיכאלי: זאת ממש הבדיחה העצובה על החמור, על זה שלוקחים לו כל פעם עוד קצת ועוד קצת מהאוכל והוא עומד לקרוב.
מרב מיכאלי: מדינת ישראל היא אחת המדינות שמשקיעה הכי הרבה בעולם בעידוד ילודה, בטיפולי הפריה.
מרב מיכאלי: מיליארדים הולכים על טיפולי הפריה, העיקר שייוולדו ילדות וילדים.
מרב מיכאלי: שייוולדו כמה שיותר.
מרב מיכאלי: מרגע שהם נולדים, חפשי את החברים שלך.
מרב מיכאלי: אין לך את רשת הביטחון הבסיסית ביותר לביטחון הקיומי הכי בסיסי בשביל לסייע לך לקיים אותם.
מרב מיכאלי: אני באמת לא מבינה את הדחיפה הזאת לילודה, כדי אחר כך לגדל ציבור כל כך מוחלש ועני.
מרב מיכאלי: אני רוצה לומר עוד מילה על העתיד של הילדות והילדים האלה.
מרב מיכאלי: מי שמתחילות את החיים שלהן בעוני, הסיכוי שלהן לצאת מזה הוא כל כך נמוך.
מרב מיכאלי: עם כל הדיבורים היפים על יציאה מתרבות של קצבאות, מי שמתחילה ומתחיל את החיים שלה בעוני, רוב הסיכויים שלה להישאר ענייה.
מרב מיכאלי: כך זה עובד.
מרב מיכאלי: חבל להכניס יותר ויותר ילדות וילדים לנקודת המוצא הזאת כבר עכשיו.
מרב מיכאלי: לא זאת בלבד שהממשלה הזאת לא נותנת שום יעד לצמצום העוני, אתם לא באתם עם שום תכנית למיגור העוני, איזשהו יעד לצמצום אחוזי העוני באוכלוסייה וביודעין תשעים אלף, מתוכם חמישים אלף ילדות וילדים, אתם באבחה אחת תכניסו למעגל הזה שממנו אתם לא נותנים איזשהו חזון ליציאה.
ניסן סלומינסקי: רשות הדיבור לדוקטור יצחק קדמן, מנכ"ל המועצה לשלום הילד.
ניסן סלומינסקי: לך אני אתן חמש דקות.
<יצחק קדמן: אני רוצה קודם כל להקדים ולומר שהדברים שאני אומר כאן לא באים לשרת לא את הקואליציה ולא את האופוזיציה.
יצחק כהן: ולא את החרדים.
<יצחק קדמן: לא אתה חרדים ולא את אף קבוצה אחרת.
<יצחק קדמן: אמרתי את אותם דברים בכנסות קודמות, בקואליציות אחרות ואני חוזר על הדברים גם היום בלי שהם מכוונים לסייע לקואליציה או לאופוזיציה.
<יצחק קדמן: על כן הייתי מבקש שתאזינו לי מכל הלב כי אני אומר את הדברים מכל הלב.
<יצחק קדמן: אני יושב כאן ושומע ואני לא מאמין.
<יצחק קדמן: אני לא מאמין.
<יצחק קדמן: יש כאן כל כך הרבה דיס-אינפורמציה וחוסר הבנה מה הן קצבאות הילדים שאתה פשוט מתחלחל.
<יצחק קדמן: על סמך זה הולכים להצביע ולקבל החלטות.
<יצחק קדמן: קצבת הילדים איננה תמיכת סעד.
<יצחק קדמן: קצבת הילדים איננה פטנט ישראלי.
<יצחק קדמן: קצבת הילדים במתכונתה הנוכחית לא הומצאה על ידי חבר כנסת חרדי.
<יצחק קדמן: קצבת הילדים לא הומצאה על ידי אופוזיציה שרצתה לנגח את הממשלה.
<יצחק קדמן: קצבת הילדים במתכונת שלה היום היא פרי עבודתה של ועדה בראש העמד פרופסור חיים בן-שחר.
<יצחק קדמן: הוא לא היה עובד סוציאלי רך לבב.
<יצחק קדמן: פרופסור בן-שחר היה מבכירי הכלכלנים של מדינת ישראל והוא הגיע למסקנה שהדרך הקודמת שהייתה נהוגה במדינת ישראל להתחשב בגודל המשפחה ובכך שיש משפחות שיש להן יותר מנפש אחת, איך מתחשבים בגודל המשפחה כדי שרמת ההכנסה לא תרד ולא תהיה על חשבון הילדים?
<יצחק קדמן: כי אנחנו לא סין.
<יצחק קדמן: אף אחד עוד לא הציע כאן להטיל מכסה על הולדת ילדים.
יצחק כהן: זה יגיע.
משה גפני: לא, זה לא יגיע.
<יצחק קדמן: מה עשו ממשלות ישראל עד ועדת בן-שחר ב-1975?
<יצחק קדמן: הממשלה תגמלה משפחות באמצעות מערכת המס.
<יצחק קדמן: היו הטבות במס.
<יצחק קדמן: ככל שהיו לך יותר ילדים, כך ניתנו ההטבות על פי מספר הילדים.
<יצחק קדמן: ועדת בן-שחר חשבה שהדרך הזאת לא נכונה וזאת משתי סיבות.
<יצחק קדמן: הסיבה האחת, היא טענה שזה מעוות את מערכת המס בישראל.
<יצחק קדמן: אי אפשר לתת כל הזמן כל מיני פטנטים, לזה ניתן הטבה כזאת במערכת המס ולזה ניתן הטבה אחרת.
<יצחק קדמן: הסיבה השנייה הייתה שכבר בימי בן-שחר, ב-1975, היו משפחות שלא הגיעו לסף המס.
<יצחק קדמן: הן עבדו אבל לא הגיעו לסף המס.
<יצחק קדמן: אם כל התגמול היה מגיע דרך מערכת המס, הן לא קיבלו כלום.
<יצחק קדמן: לכן בשנת 1975 המליצה ועדת בן-שחר להנהיג את קצבאות הילדים בישראל.
<יצחק קדמן: שוב, זה לא פטנט ישראלי.
<יצחק קדמן: ברוב ארצות העולם המערבי הקפיטליסטי למהדרין יש קצבאות ילדים.
<יצחק קדמן: אני שומע כאן את המילה הנוראית הזאת תרבות של קצבאות, אבל קצבה זה לא שם גנאי.
<יצחק קדמן: מה עשתה לכם קצבת הילדים?
<יצחק קדמן: גרמניה, הונגריה, בלגיה, צרפת, אירלנד, דנמרק, אוסטריה, איסלנד, פינלנד, שוודיה, בריטניה, הולנד, שוויץ.
<יצחק קדמן: אני יכול להקריא לכם את הרשימה.
<יצחק קדמן: לכל הארצות האלה יש תרבות של קצבאות במקום עבודה?
<יצחק קדמן: בישראל יש מיליון משפחות עם ילדים ובהם חיים שניים וחצי מיליון ילדים.
<יצחק קדמן: אגב, מאיימים עלינו כל הזמן במשפחות ענק של עשרה ילדים ויותר.
<יצחק קדמן: הממוצע של משפחה בישראל הוא 2.3 ילדים.
<יצחק קדמן: זה מהלך על מישהו אימים?
<יצחק קדמן: מתוך מיליון משפחות עם ילדים בישראל, רוב המשפחות הללו עובדות והן עובדות קשה ומרוויחות מעט.
<יצחק קדמן: מי שמציע לעודד יציאה לעבודה, אני לא יודע איך כי אם מורידים שלושים-ארבעים שקלים מהקצבה, אנשים יגידו שהם יצאו לעבוד?
<יצחק קדמן: עד היום לא התחשק להם, אבל השלושים שקלים האלה, זה מה שיכריע את הכף.
<יצחק קדמן: אבל תהיו הגונים.
<יצחק קדמן: תגידו שאם כך, מי שכבר עובד, לא ניגע לו בקצבת הילדים.
<יצחק קדמן: אם כבר, אז כבר.
<יצחק קדמן: בואו נהיה הוגנים.
<יצחק קדמן: הרי זה נועד לעודד אנשים ללכת לעבודה, אז למה מקצצים בקצבאות הילדים של אנשים עובדים?
אורלי לוי אבקסיס: כי זאת עבודה בעיניים.
<יצחק קדמן: עוד דבר צריך להבין.
<יצחק קדמן: קצבת הילדים איננה תמיכת סעד שניתנת לעניים אלא היא ניתנת לכלל האוכלוסייה ובדין היא ניתנת כך אלא אם כן יש כאן כוונת סתרים שכדאי להזכיר אותה וזה לחסל את הביטוח הלאומי כמוסד ביטוחי במדינת ישראל.
<יצחק קדמן: לחסל, אם לא את הביטוח הלאומי, לפחות את העצמאות שלו.
<יצחק קדמן: ביטוח לאומי איננו קופה ב' של מס הכנסה.
<יצחק קדמן: הוא לא צריך להיות.
<יצחק קדמן: בדין ובצדק, מי שמשלם הרבה דמי ביטוח לאומי – והעשירים שלא עליהם אני רוצה להגן כרגע משלמים הרבה יותר ביטוח לאומי – אם בסוף הם לא יהיו זכאים ליהנות מהביטוח הלאומי, יהיה כאן מרד והם יגידו למה הם משלמים.
<יצחק קדמן: אנחנו משלמים כי בבוא העת מבטיחים לנו אנחנו נקבל בתמורה, אם יקרה לנו אירוע שמזכה בתמורה.
<יצחק קדמן: לכן קוראים לזה המוסד לביטוח לאומי ולא המוסד לתמיכות סעד בעניים.
<יצחק קדמן: נכון, יש לא מעט, הרבה יותר מדי עניים בישראל וגם לגביהם לא שמענו.
<יצחק קדמן: אני יודע שהביטוח הלאומי מציע את זה, אני כועס על הביטוח הלאומי שהוא מציע את זה, אבל הביטוח הלאומי אומר לפחות אל תפגעו במשפחות מתחת לרמת הכנסה מסוימת.
<יצחק קדמן: האם מישהו החליט שלפחות בעניים לא יפגעו?
<יצחק קדמן: הרי גם להם יורידו את קצבת הילדים ומה המשמעות של זה?
<יצחק קדמן: לא כולם עניים במדינת ישראל.
<יצחק קדמן: אני רוצה לספר לכם.
<יצחק קדמן: אני לא אוהב לדבר על עצמי ואני לא אדבר על עצמי גם הפעם אבל יש לי שכנים שיש להם חמישה ילדים.
<יצחק קדמן: הם לא חרדים, הם לא ערבים, שני בני הזוג עובדים.
<יצחק קדמן: הם יפסידו מאות שקלים ואני שואל אתכם למה.
<יצחק קדמן: כדי לעודד אותם לצאת לעבודה?
<יצחק קדמן: הם עובדים.
<יצחק קדמן: כדי למנוע תרבות עוני?
<יצחק קדמן: הם לא עניים.
<יצחק קדמן: מה אתם רוצים מהם?
<יצחק קדמן: אני אגיד לכם למה.
<יצחק קדמן: כל התירוצים כאן הם תירוצי סרק.
<יצחק קדמן: הסיבה למה פוגעים בקצבאות הילדים, יש שתי סיבות.
<יצחק קדמן: ראשית, יש שם הרבה כסף, ושנית, זה קל ונוח.
<יצחק קדמן: יש הצעות אחרות והועלו כאן הצעות ואחר כך אני אתן לכם הצעה מה לעשות עם קצבאות הילדים.
<יצחק קדמן: כשאני הצעתי חלק מההצעות, כולל לשר הרווחה, אתם יודעים מה הוא אמר לי?
<יצחק קדמן: הוא אמר לי: ביררתי עם האוצר, הם לא אמרו שזה לא נכון ולא צודק, אבל זה מסובך.
<יצחק קדמן: אז מה אנחנו הולכים, לפתרונות קלים ונוחים?
<יצחק קדמן: לחפש את השקל האבוד מתחת לפנס ולא בבוץ, שם הוא הלך לאיבוד?
<יצחק קדמן: אני מבקש מכם חברי הכנסת בקואליציה ובאופוזיציה, הניחו ידכם מקצבאות הילדים.
<יצחק קדמן: האוכלוסייה בישראל מקבלת אותן בדין.
<יצחק קדמן: זאת איננה תמיכת סעד.
<יצחק קדמן: היא לא מעודדת אנשים לשבת בבית.
<יצחק קדמן: 175 שקלים קצבה, בגלל זה אנשים יושבים בבית?
<יצחק קדמן: גם אם יש לך ארבעה ילדים, אתה מגיע ל-700 שקלים.
<יצחק קדמן: בגלל זה אתה מחליט שאתה לא תצא לעבודה?
<יצחק קדמן: בשביל ה-700 שקלים שקיבלת מהביטוח הלאומי?
אורלי לוי אבקסיס: כנראה מי שכתב את זה, אין לו ילדים קטנים בבית והוא לא יודע כמה הוצאות יש.
יצחק כהן: הוא לא חרדי.
<יצחק קדמן: בממוצע של ארצות ה-OECD הקצבה היא כמעט פי שניים לפני הקיצוץ.
<יצחק קדמן: אתם רוצים להיות ככל העמים?
<יצחק קדמן: אתם רוצים להיות כמו ב-OECD?
<יצחק קדמן: בואו נשווה את קצבת הילדים במדינת ישראל למה שנהוג בארצות ה-OECD.
<יצחק קדמן: אני רוצה להציע הצעה אלטרנטיבית שמורכבת משלוש נקודות.
<יצחק קדמן: שלב א', קצבת הילדים תינתן – ואני מוצא בזה הצדקה – בסכום אחיד לכל הילדים.
<יצחק קדמן: הסכום האחיד יעמוד על 300 שקלים כדי להתקרב קצת לארצות ה-OECD.
<יצחק קדמן: מתוך ה-300 שקלים, כדי לא להכביד על אוצר המדינה, התוספת מעל 175 שקלים לא תינתן לאנשים מיד אלא תינתן להם לקרן שיוכל הילד להוציא אותה רק בהגיעו לגיל 21.
<יצחק קדמן: לכן זה לא יפריע ולא יטיל עול על המדינה.
<יצחק קדמן: הדבר האחרון בתכנית הזאת.
<יצחק קדמן: רוצים צדק חברתי?
<יצחק קדמן: תטילו מיסוי על קצבת הילדים, כך שמי שמרוויח הרבה, לא נגיד לו לך הביתה, אתה לא אתנו, אתה שילמת ביטוח לאומי ואתה תקבל קצבת ילדים, אבל יוטל עליה מס בשיעור המס שאתה משלם על יתר הכנסותיך.
<יצחק קדמן: משפחות שיהיו מתחת למס, לא יצטרכו לשלם מס.
<יצחק קדמן: זה נכון, זה הוגן, זה צודק.
<יצחק קדמן: אין דבר יותר גרוע מאשר לבטל את קצבאות הילדים במתכונת הקיימת שלהן היום.
<יצחק קדמן: זה עוול נוראי ואני מבקש, אל תעשו זאת.
ניסן סלומינסקי: האגודה לזכויות האזרח בישראל.
<משכית בנדל: בוקר טוב, תודה רבה.
<משכית בנדל: אני רוצה להתייחס למספר הצעות שהועלו בנוגע לקיצוץ בקצבאות הילדים ולומר שיכול להיות שקטגורית יש מקום לשקול איזשהו שינוי במבנה ובגובה של הקצבאות אלא שזה לא יכול להיעשות באופן בו זה נעשה.
<משכית בנדל: לצערנו הרב, הקצבאות כיום משמשות לקיום של הרבה מאוד משפחות.
<משכית בנדל: לצערנו הרב, הקצבאות מהוות חלק ממערך התמיכה הסוציאלית.
<משכית בנדל: דיברו כאן על פגיעה במעמד הביניים ובאנשים עובדים.
<משכית בנדל: זה נכון מאוד אבל יש אנשים שזה הלחם והמרגרינה שלהם, לצערנו הרב.
<משכית בנדל: האנשים האלה הולכים להיות רעבים.
<משכית בנדל: אנחנו אומרים שיכול להיות שיש כאן הצעות מאוד הגיוניות ומאוד יפות, אלא שצריך לשקול את זה בצורה רצינית ומקצועית, עם אנשי מקצוע, בנפרד מחוק ההסדרים, במסגרת מערך התמיכה הכולל במדינת ישראל.
<משכית בנדל: זאת אומרת, קצבאות הילדים הן לא איזושהי ספרה נפרדת אלא הן חלק ממה שהאנשים היום מתפרנסים עליו ולא ניתן להפריד את זה ולדבר עליהן בנפרד מכל מה שאנשים מקבלים או לא מקבלים.
<משכית בנדל: זאת גם הייתה עמדת המדינה.
<משכית בנדל: בשנת 2003 עת המדינה התבקשה להגיד מה הסכום המינימלי להישרדות של אדם, היא סירבה לעשות את זה ואז היא נתנה רשימת מכולת, בדיוק כמו שאדוני המכובד נתן כאן.
<משכית בנדל: אנחנו נותנים זה וזה וזה, כמובן שהכול לא היה מכומת בשקלים אבל כחלק מזה אנחנו גם נותנים קצבאות ילדים.
<משכית בנדל: איפה זה היום ומה המשקל של קצבאות הילדים בדבר הזה?
<משכית בנדל: כמה צריך אדם כדי לחיות במדינת ישראל?
<משכית בנדל: אין לזה תשובה כי האוצר לא יודע והאמת שהוא גם לא רוצה לתת את התשובה הזאת כי התשובה הזאת, יש לה השלכות הרות גורל על תקציב המדינה.
<משכית בנדל: בשבוע שעבר אנחנו הגשנו בקשה כחופש מידע לאוצר לנסות ולהבין למה 140 שקלים.
<משכית בנדל: למה לא 130 שקלים, למה לא 142 שקלים?
<משכית בנדל: מאיפה לקחו את המספר הזה?
זהבה גלאון: זה שרירותי.
<משכית בנדל: מאיפה מגיע הסכום הזה?
אורלי לוי אבקסיס: צריך ארבעה מיליארד?
אורלי לוי אבקסיס: אם עושים את זה חתך רוחבי, זאת התוצאה.
<משכית בנדל: בדיוק.
<משכית בנדל: זה שרירותי.
<משכית בנדל: הגובה של הקצבה ההיסטורית הוא שרירותי והקיצוץ הוא שרירותי.
<משכית בנדל: הזכיר דוקטור קדמן את ועדת בן-שחר שקבעה שקצבת הילדים תהיה בגובה חמישה אחוזים מן השכר הממוצע במשק, דבר שאומר 400 שקלים בערך.
<משכית בנדל: אם מתייחסים ברצינות להמלצות ועדת בן-שחר, זה מה שזה אומר.
אראל מרגלית: 400 שקלים ליחיד?
<משכית בנדל: לילד.
<משכית בנדל: הוקמה ועדה בשנת 1966 שבחנה את הצרכים של הנזקק והיא חשבה כמה אוכל אנשים צריכים, כמה האוכל הזה עולה, כמה עולות נעליים, כמה עולה חינוך, אבל איפה זה היום?
<משכית בנדל: זה נעלם לחלוטין.
<משכית בנדל: גם אם הייתה איזושהי הנמקה היסטורית לגובה הקצבה, היא נעלמה.
<משכית בנדל: היום זה פשוט איזושהי קופה שממנה מקצצים כל פעם כשיש בור תקציבי.
<משכית בנדל: לסכם את דבריי.
<משכית בנדל: מה שנדרש כאן, זאת חשיבה מקצועית כוללת על קצבת הילדים כחלק ממערך התמיכה הסוציאלי במדינת ישראל.
<משכית בנדל: עד אז אסור לגעת בקצבה הזאת ואסור לקבל הצעה כזו אחרת כי זה חוסר אחריות לעשות זאת.
<משכית בנדל: אני רוצה להתייחס בקצרה למטרה המוצהרת של עידוד אנשים ליציאה לעבודה.
<משכית בנדל: בשפה המשפטית היו אומרים שאין קשר בין המטרה לאמצעים.
<משכית בנדל: מטרה נהדרת, אבל האמצעי פסול.
<משכית בנדל: הוא גם לא רציונאלי כי מעבר לכך שהקצבה תישלל מאנשים שעובדים, יש אנשים שהמדינה קבעה שהם אינם יכולים לעבוד וגם להם ייקחו את קצבאות הילדים.
<משכית בנדל: גם לנכים, גם לעיוורים וגם לכל מי שמאוד רוצה לעבוד.
אורלי לוי אבקסיס: גם ליתומים.
<משכית בנדל: אם רוצים לעודד אנשים לצאת לעבוד, צריך לדאוג שהמשק הישראלי יתאים כי אנשים רוצים לעבוד.
<משכית בנדל: שהמשק יתאים לאימהות חד הוריות, יתאים לנשים ערביות, לשפר את מערך התחבורה, להעלות את שכר המינימום ואז אפשר לדבר על קיצוץ בקצבאות הילדים.
זהבה גלאון: אנחנו יודעים שמשפחות עובדות חיות מתחת לקו העוני.
ניסן סלומינסקי: איגוד העובדים הסוציאליים.
ניסן סלומינסקי: מעיין.
יעקב ליצמן: מתי האוצר יענה על ה-140?
<מעין סימון: חבל שאני מדברת לפני הביטוח הלאומי כי אני חושבת שמספרים כלכליים מאוד היו יכולים לתמוך באמירה שלי.
<מעין סימון: אני לא אפרט אלא אשאיר את זה להם.
<מעין סימון: קודם כל, בתפקידי אני עובדת סוציאלית, רכזת מרכז סיוע למשפחות בעוני והדרה בשירותי הרווחה ומייצגת כאן 15 אלף עובדים סוציאליים שהם מטעם האיגוד.
<מעין סימון: רבים מאתנו נפגשים עם ילדים ומשפחות שחיות בעוני ולא רק בשירותי הרווחה אלא גם בשירותי הבריאות, גם במשרד השיכון יש עובדים סוציאליים, גם בשירותי החינוך ובכל המסגרות.
<מעין סימון: נכון, המטרה של הקצבאות היא לא רק למשפחות עניות, אבל היא כן לתת שוויון הזדמנויות לילדים בתחילת הדרך ולאפשר מתן הזדמנות בחיים להגיע ולהצליח כמו כל אחד אחר.
<מעין סימון: אנחנו נפגשים אתם ואנחנו כבר היום בידיים כבולות, מבחינת התקצוב ומבחינת השירותים, המשאבים והתקנים שיש לנו.
<מעין סימון: חוץ מזה, אם אני מתייחסת גם לאוכלוסיות אתן אנחנו עובדים, בעצם עוני הוא לא רק מקרר ריק.
<מעין סימון: עוני זה גם הנושא של חינוך, דיור, תשתיות.
<מעין סימון: אמנם אין קיצוץ בשירותי הרווחה, אבל כשיתווסף – הביטוח הלאומי מדבר על 35 אלף ילדים בעוני, מדובר לא רק בילדים אלא במשפחות – זה מגיע לפתחנו.
<מעין סימון: זאת אומרת שכל הוספת התקציבים של משרד הרווחה לא נותן מענה ולמעשה דה פקטו יש קיצוץ בחלוקה לפי האוכלוסיות והצרכים.
<מעין סימון: נציג האוצר דיבר על נתונים על מעונות היום.
<מעין סימון: בשכונה שלי רכזת המשפחתונים מאוד הייתה שמחה לקבל עוד תקנים, לפתוח ולאפשר לאנשים נוספים לצאת לעבודה.
<מעין סימון: כרגע יש הרבה יותר ביקוש מאשר היצע.
<מעין סימון: גם התקציב הנוכחי לא מאפשר, כולל הכשרות מקצועיות, כולל אוכלוסיות ולא רק חרדים אלא גם חילוניים וגם דתיים שרוצים.
<מעין סימון: יש ירידה תעסוקה ואתה רואה שמגיעים לשם הרבה יותר אבל ההיצע נמוך.
<מעין סימון: ההכשרות המקצועיות עליהן דובר קודם.
<מעין סימון: אם נסכם את הכול ונסתכל בשיקולים כלכליים שלכם, של האוצר, של עלות מול תועלת – ואני מסתכלת לא רק לפי סעיף תקציבי או שנת תקציב אלא על תקופה ארוכת טווח ועל טובת המדינה והאזרחים וגם לטובת ההתמודדות מול מדינות ה-OECD והשוואתנו למדינת רווחה נאורה - אנחנו צריכים להסתכל ולהתייעל יחד עם אנשי מקצוע בהסתכלות רחבה ולא רק לפי החלוקה של מספרים, סטטיסטיקות וגרפים.
<מעין סימון: לגבי אוכלוסייה עובדת.
<מעין סימון: אמנם בשנים האחרונות, לפי מה שהבנתי ותקנו אותי אם אני טועה, אחוז העוני אולי ירד מעט אבל אחוז האנשים העובדים עולה.
<מעין סימון: באוצר תמיד אומרים שהעיקר המגמה.
אורלי לוי אבקסיס: העובדים מתחת לקו העוני.
<מעין סימון: העובדים מתחת לקו העוני.
<מעין סימון: כאשר שני בני הזוג עובדים, שם העוני עולה.
<מעין סימון: אם מתייחסים למגמה, חשוב לציין את זה ולהסתכל על המגמה.
<מעין סימון: נכון, זה היה ארבע ועכשיו נדמה לי מדובר על שש.
<מעין סימון: אני חוזרת למנדט שקיבלתי, לאיגוד העובדים הסוציאליים.
<מעין סימון: האנשים והאוכלוסיות האלה מגיעים לפתחנו וזאת לא חכמה רק לצמצם אלא חשוב גם להתייחס ובמובן הרחב של העניין.
ניסן סלומינסקי: חבר הכנסת אייכלר, אתה תוכל להצטמצם?
ניסן סלומינסקי: רוב חבריך כבר דיברו בעוצמות ואנחנו ממש עברנו את הזמן.
ישראל אייכלר: אני לא אחזור על מה שנאמר.
ישראל אייכלר: אני רואה שיש קונצנזוס בעם בין הגורמים המקצועיים שמטרת הקיצוץ בקצבאות הביטוח הלאומי לילדים איננה כלכלית והיא פוגעת בעבודה ובעובדים, כפי שנאמר כאן.
ישראל אייכלר: לכן אני מגיע למסקנה שיש כאן מלחמת תרבות במשק כלכלי ויצירת עוני מכוון שמונעת מהחשש פן ירבו.
ישראל אייכלר: אין כאן מטרה שאנשים יצאו לעבוד כי חוסמים מקומות עבודה.
ישראל אייכלר: כך אמרו: תבן לא ניתן לנו, לבנים אומרים לנו עשו.
ישראל אייכלר: אומרים, צאו לעבוד, אבל כשמגיעים למקומות עבודה, לא מקבלים.
ישראל אייכלר: מגיע לסיוע למעונות יום, חוסמים אותם.
ישראל אייכלר: יש כאן מלחמה, רק במקום במצרים שם יש מלחמה בנשק, כאן זאת מלחמה בנשק כלכלי.
ישראל אייכלר: שולטים אנשים באוצר, כאלה שרוצים להילחם באוכלוסיות מסוימות והם לא צריכים נשק אחר אלא נשק כלכלי.
ישראל אייכלר: הם יודעים שבצד השני עומדים אנשים חסרי נשק והם יכולים רק לשתוק ואפילו לצעוק כבר לא נותנים.
ישראל אייכלר: לכן אדוני היושב ראש, אני פונה לוועדת הכספים שהיא הבלם האחרון של הציבור הישראלי ברובו הגדול ומבקש למנוע את הפיכת הביטוח הלאומי למס נוסף.
ישראל אייכלר: ההצדקה הזאת, בגלל שפוגעים בחרדים ובערבים ולכן מותר לפגוע בכולם, זה כבר לא עובד.
ישראל אייכלר: הציבור גילה את הבלוף הזה ולכן אני מבקש שלא ניתן לביטוח הלאומי להפוך למס הכנסה.
ישראל אייכלר: מס הכנסה רוצה להעמיק את הגבייה, בבקשה.
ישראל אייכלר: משרד החינוך רוצה למנוע את עולם הפשע שעולה לנו 14 מיליארד שקלים בשנה, יבורך, אבל לא יתכן לנהל מלחמה כלכלית.
ישראל אייכלר: אתם צריכים לדעת שיש 800 אלף ילדים עניים.
ישראל אייכלר: המדינה הענייה ביותר ב-OECD היא מדינת ישראל.
ישראל אייכלר: הילדים האלה יגדלו והם צופים בנו והם ישאלו אותנו מה עשינו למענם כנגד מבקשי רעתם.
ישראל אייכלר: הילדים האלה יגדלו בארץ הזאת, הם לא יעזבו את הארץ הזאת ויבוא יום והאנשים האלה ישלמו על מעשיהם.
ישראל אייכלר: לא יתכן שיתעללו בילדים, יתעללו במשפחות ועולם כמנהגו נוהג.
ישראל אייכלר: יש צדק בעולם, גם אם זה לוקח הרבה זמן.
ניסן סלומינסקי: מישהו שהגיע מקריית מלאכי.
<בועז שרון: אני רוצה להאיר זווית שונה מזו שנאמרה עד עתה.
<בועז שרון: אני בועז שרון.
<בועז שרון: אני עצמאי, עובד בעיצוב גרפי, אשתי מורה, אנחנו יחד מרוויחים בערך 15 אלף שקלים כאשר יש חודשים שמרוויחים פחות כי אני עצמאי.
<בועז שרון: שנינו עובדים.
<בועז שרון: יש לי שישה ילדים.
<בועז שרון: אף פעם לא הייתי במעגל העוני.
<בועז שרון: ברוך השם, פחות או יותר עד היום ידענו לסגור את החודש.
<בועז שרון: למרות שאני זה שעושה את מרב הקניות בבית, אין לי מושג מה המחיר המדויק של כיכר לחם כי אף פעם לא הסתכלתי על המחיר המדויק.
<בועז שרון: בחודשים האחרונים אני מוצא את עצמי שאנחנו כן מתחילים להתקשות לסגור את החודש.
<בועז שרון: ראשית, העלו את המע"מ, העלו עוד כמה דברים במדינה ועכשיו עם ההורדה בקצבאות הילדים עומדים לרדת לנו כמה מאות שקלים.
<בועז שרון: אם אני לא טועה, במקום 1,300 שקלים, הסכום ירד לאזור ה-800 שקלים.
<בועז שרון: מס משפרי דיור שהולך להיות.
<בועז שרון: כרגע אנחנו גרים בדירת שלושה חדרים ואנחנו רוצים לעבור לדירה יותר גדולה.
<בועז שרון: המס הזה הולך להיות מאוד גבוה.
<בועז שרון: לא נותנים לנו לשפר את הדיור.
<בועז שרון: אחוז המע"מ, למרות שזה אחוז בודד, זה אחוז שמאוד מאוד פוגע לנו גם בקניות וגם בי כעצמאי כשאני צריך לספוג את זה כי אני נותן חשבוניות לאנשים ואני לא רוצה שזה יעלה להם יותר יקר.
<בועז שרון: אני רוצה להדגיש שבחודשים האחרונים אנחנו שמים לב שקשה יותר לסגור את החודש וזה עוד לפני שפגעו בפועל בקצבאות הילדים.
ראובן ריבלין: ההפחתה בקצבאות הילדים היא בגובה 500 שקלים?
<בועז שרון: במקרה שלי, כן.
ניסן סלומינסקי: חוץ מהמע"מ, הדברים האחרים עדיין בדיבור.
אורלי לוי אבקסיס: הם נערכים.
ניסן סלומינסקי: זה עדיין לא צריך להשפיע.
<בועז שרון: אני אומר שאנחנו בדרך לשם.
אראל מרגלית: בעדה החרדית הנשים עובדות וזה פוגע בהן בצורה הכי כבדה.
ישראל אייכלר: זה בעיקר פוגע בעצמאים.
אראל מרגלית: הייתה צריכה להגיע לכאן נציגה מקטמון ח' שיש לה ארבעה ילדים.
אראל מרגלית: אותו הדבר.
ניסן סלומינסקי: הביטוח הלאומי.
<נתנאלה ברקלי: יש לנו שני דוברים.
ניסן סלומינסקי: למה שניים?
יצחק כהן: למה לא?
ניסן סלומינסקי: יש לנו עוד כמה נושאים שהם לא פשוטים.
ניסן סלומינסקי: אתם לא יכולים להחליט על אחד?
<רועי קרת: נדבר באותה מסגרת של חמש דקות.
<רועי קרת: הנתונים נמצאים אצל נתנאלה.
<נתנאלה ברקלי: אני ממינהל המחקר של ביטוח לאומי.