GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ראובן ריבלין: דרך אגב, רבות מהמועצות הן מועצות משותפות למוסלמים, נוצרים - - -
ניסן סלומינסקי: רובי, אתה מדבר אחריו.
חמד עמאר: יש שלוש מועצות כאלה - - - ושפרעם.
אחמד טיבי: ויש דגש מיוחד, לפחות בתחילת הקדנציה של השר, על מערכת החינוך וחולייה, והתחלואות הרבות.
אחמד טיבי: אני מקווה שהשר ימצא, יחד עם המנכ"לית והצוות המקצועי, יאזרו את האומץ – לא רק את הכוח, כוח יש לכם, השאלה אם יש לכם אומץ ורצון לטפל בשחיתות במערכת החינוך הערבית, לרבות שחיתות של מפקחים.
אחמד טיבי: מדובר באנשים שמתנהגים כמו דיקטטורים, מינויים לא תקינים, מינויים מושחתים.
אחמד טיבי: יש מפקחים שנמצאים שם לא חשוב מי הממשלה, הם יותר חזקים מהממשלות.
אחמד טיבי: כנראה שיש גופים אחרים שמעוניינים שהאנשים האלה יישארו, לא יודע.
עיסאווי פריג': אצל הערבים יש אללה, מוחמד והמפקח.
אחמד טיבי: יכול להיות שהמוסד לביטוח לאומי באוסטרליה תומך במפקחים האלה.
אחמד טיבי: יכול להיות.
אחמד טיבי: אבל הם נשארים.
אחמד טיבי: הממשלה מתחלפת, הם נשארים עשרות שנים.
אחמד טיבי: לכן אני מבקש את תמיכתך.
אחמד טיבי: יש לי הצעת חוק, אדוני השר: הגבלת כהונה של מפקחים, בעיקר של מפמ"רים.
אחמד טיבי: יש גבול, כמה אפשר מפמ"ר.
שי פירון: אנחנו נהיה בעד החוק.
אחמד טיבי: אתם תהיו בעד החוק.
<דלית שטאובר: אני ביקשתי את זה כבר מהנציב, והוא סרב.
אחמד טיבי: היות והשר כבר הודיע לי שהוא תומך בזה – אני מודה לך, אדוני.
ניסן סלומינסקי: אני פונה לחברי.
ניסן סלומינסקי: הדבר הכי פשוט, שאנחנו נמשיך, והשר בסוף מחוסר ברירה לא יוכל לתת תשובות.
שי פירון: אני אלך.
ניסן סלומינסקי: אז לכן אני מבקש מחברי: בואו ניכנס למסגרת.
ניסן סלומינסקי: שלוש דקות זה המון.
ניסן סלומינסקי: רובי ואחריו בועז.
חמד עמאר: אבל אתה לא מפסיק אף אחד אחרי שלוש.
חמד עמאר: תתחיל להפסיק אנשים.
ניסן סלומינסקי: זהו, אני אעשה.
ניסן סלומינסקי: מצפצף מצפצף.
ניסן סלומינסקי: אתה לא שמעת, בטח היית בתותחנים.
ראובן ריבלין: היושב-ראש, השר, מכובדי כולם, אני רוצה לומר שאנחנו חיים בחברה שיש בה בהחלט הבדלים וסיעות וכיתות ושבטים, וצריך להביא לידי גישור כמה שאפשר יותר בהבנה.
ראובן ריבלין: זו הצהרה.
ראובן ריבלין: דבר שני, רציתי להיאחז בדבריו של השר, אשר ברמה התקציבית בא ודיבר גם בנושאים חינוכיים, שבהם עוסק משרד הכלכלה כדי לדאוג לאימהות עובדות, והילדים הם התוצאה והמבחנים שבהם אנחנו נתקלים.
ראובן ריבלין: כאשר אני שומע שמדובר ב-800,000,000 שקל, שהוא הפער בין היכולת לקיים יום לימודים ארוך, ולקיים יום לימודים ארוך אחיד שבו ילדי ישראל גם באותם זמנים שבהם הם נמצאים מחוץ לבית בגלל סיבות אחרות, נוכל לייחס זאת גם לנושא החינוכי.
ראובן ריבלין: אני חושב שממשלת ישראל וכנסת ישראל ברמת סדרי עדיפויות צריכה לעמוד על כך שמיליארד השקלים האלה יינתנו למשרד החינוך על מנת להגיע לאותה מטרה שבלעדיה איִן.
ראובן ריבלין: הדבר הזה פותר את כל הנושאים האחרים הקשורים אבל בעיקרם הוא בנושא החינוכי, הוא מתן אפשרות שווה לכל ילדי ישראל להיות בבתי-ספר.
ראובן ריבלין: אני רוצה להפנות את תשומת ליבו של השר ללימודי לפני 70 שנה בבית-ספר.
ראובן ריבלין: אחד מהדברים החשובים ביותר בראשית הקמת המדינה, גם בחברה הערבית וגם אנחנו, פעילות חוץ בית-ספרית הייתה דבר שהוא היה מיסודות החינוך.
ראובן ריבלין: והיום המורים לא רוצים, הם עושים טובה שהם הולכים לאיזושהי פעילות חוץ בית-ספרית.
ראובן ריבלין: אני מדבר ברמה של טייל בארצך ולמד אותה - -
משולם נהרי: ביקורי בית כבר לא הולכים.
ראובן ריבלין: - - בתרבות, בביקורים, במקומות שהם מקומות ממלכתיים כמו כנסת, מוזיאונים או דברים אחרים והצגות.
ראובן ריבלין: אני בטוח שביכולתך וביוזמתך הדברים האלה צריכים לחזור.
ראובן ריבלין: והדבר השלישי הוא שאלה: כמה מהחלטות טרכטנברג תיאלץ לדחות בגלל שלא יעמידו לך תקציב, וכמה מהן עוד ייקטעו בעודן באיבן?
ראובן ריבלין: לא צלצל השעון, נכון?
ניסן סלומינסקי: עוד 14 שניות.
ניסן סלומינסקי: כל הכבוד לך.
ניסן סלומינסקי: בועז ואחריו נהרי.
בועז טופורובסקי: כבוד השר, רציתי להגיד לך קודם כול תודה על זה שהגעת כאן לוועדה והצגת את התקציב, רוב השרים עוד לא הציגו, ואנחנו מעריכים את זה.
משה גפני: אני לא זוכר מקרה ששר הוזמן לוועדת הכספים ולא הגיע.
בועז טופורובסקי: לא, אני רק יודע שרוב השרים עוד לא הציגו.
בועז טופורובסקי: לא אמרתי אם הוזמנו או לא הוזמנו.
בועז טופורובסקי: גם בצורה אובייקטיבית הייתה הצגה מדהימה, ומה שאתה עושה במשרד החינוך הוא בהחלט מבורך.
בועז טופורובסקי: כמה דברים קטנים.
בועז טופורובסקי: החינוך המקצועי קצת דיברנו עליו.
בועז טופורובסקי: אני רק רוצה להדגיש את הנושא של ה-Community College, בעצם המוסדות שיכולים להיות כלי מגשר בין התיכון לבין ההשכלה הגבוהה.
בועז טופורובסקי: יש הרבה אנשים או שההשכלה הגבוהה לא מתאימה להם או שבכלים של היום הם פשוט לא מצליחים להגיע להשכלה הגבוהה, והיום תואר ראשון הפך להיות מעין התעודת בגרות של פעם.
בועז טופורובסקי: מעבר לזה, אנחנו לא עושים דיון על ההשכלה הגבוהה, אבל משהו שמאוד נוגע לחינוך עד התיכון.
בועז טופורובסקי: היום יש תהליך בהשכלה הגבוהה שמבטל את התוצאות וההישגים בתעודת הבגרות ועוקף אותם או לא מתייחס אליהם, וגם לזה כדאי מאוד שנדע להתייחס.
בועז טופורובסקי: הדבר האחרון זה נוער מתאבד.
בועז טופורובסקי: יש יותר מתאבדים, יותר מההרוגים בתאונות הדרכים.
בועז טופורובסקי: בתאונות הדרכים אנחנו משקיעים מאות מיליונים ובמערכת החינוך ההשקעה היא הרבה יותר נמוכה, אם בכלל.
בועז טופורובסקי: אני אשמח גם לדעת מה ההתייחסות, גם התקציבית וגם מבחינת התוכניות, לנושא של נוער בסיכון להתאבדות.
ניסן סלומינסקי: נהרי ואחריו ליצמן.
משולם נהרי: רבותי, תקציב משרד החינוך הוא התקציב השני בגודלו בתקציב המדינה.
שי פירון: הוא הראשון כשאתה מוריד מהביטחון את המחירים של הפנסיה וכו', אז התקציב של החינוך הוא הרבה יותר גדול.
משולם נהרי: הוא הרבה יותר גדול, נכון.
משולם נהרי: ואי-אפשר להיכנס לכל הפרטים ובטח אין כוונה כזו – "ארוכה מארץ מידה ורחבה מני ים".
משולם נהרי: זה תקציב שעומדים מאחוריו אנשי מקצוע מעולים שבמעולים וניתן לסמוך עליהם שהם עושים את המקסימום שאפשר כדי לתת מענה לבעיות הקשות שיש היום במערכת החינוך, ההתמודדויות הקשות.
משולם נהרי: רק עצה אחת הייתי נותן, שאל תירדמו לקראת העודפים המחויבים.
משולם נהרי: יש עודפים מחויבים בסכומים גדולים שאמורים לחזור, ולא יודע, יש לי מין תחושה כזאת שיכול להיות שבכלל יגידו לכולם לוותר במסגרת הקיצוצים.
משולם נהרי: הלוואי ואתבדה.
משולם נהרי: אבל אני רוצה להתחבר לדברי הפתיחה.
משולם נהרי: לפני שהשר הגיע אז היושב-ראש פתח בדברי תורה וציטט - - -
אלעזר שטרן: כי עדי ביקשה.
ראובן ריבלין: לפי בקשת עדי קול.
עדי קול: כי ביקשתי.
עדי קול: אני מקפידה על זה.
עדי קול: היית בוועדה פשוט באותו זמן.
משולם נהרי: והוא הזכיר את בקשתו של משה.
שי פירון: לאן גפני נעלם?
ניסן סלומינסקי: לא, משנה מקום משנה מזל.
ניסן סלומינסקי: עליזה תפסה לו את המקום.
שי פירון: אני אגיד לך את האמת: אתה נעלם לי.
שי פירון: ואז כיוון שגם אני, אתם לא יודעים, מחובר באס.
שי פירון: אסים לחרדים, אני כבר מקבל אס.
שי פירון: אס.
שי פירון: מה אני אמרתי ומה אתה ענית, ואז פתאום אתה חוזר, אז זה יפה.
יעקב ליצמן: מה זה אס.
יעקב ליצמן: אם.אס.?
<קריאה: מסרון בעברית.
עדי קול: זה שיעור ראשון בליבה.
משולם נהרי: טוב, רבותי, אני אעשה את זה ממש בקצרה.
יצחק כהן: פשוט בפלאפונים כשרים אין אס.
יצחק כהן: אם.
יצחק כהן: אסים.
ראובן ריבלין: הלוואי וכל שרי ישראל היו מבינים בליבה כמו ליצמן.
עדי קול: ואיציק כהן.
ניסן סלומינסקי: חבר'ה, זה על הזמן שלנו.
ניסן סלומינסקי: כן, נהרי.
משולם נהרי: והיושב-ראש הזכיר את בקשתו של משה מהקדוש ברוך הוא למנות מנהיג.
משולם נהרי: וכך כתוב: יפקוד ה' אלוקי הרוחות איש על העדה.
משולם נהרי: והאמת ש"אלוהי הרוחות", זה נדיר שמשתמשים בלשון הזו.
משולם נהרי: יש עוד איזו פעם שהזכירו, אבל לא תמיד כך בשמו של הקדוש ברוך הוא.
משולם נהרי: אבל רש"י על זה, על השינוי הזה, אמר: "אמר לפניו: ריבונו של עולם, גלוי וידוע לפניך דעתו של כל אחד ואחד, ואינם דומים זה לזה.
משולם נהרי: מנה עליהם מנהיג שיהיה סובל כל אחד לפי דעתו".
משולם נהרי: כשפתחת בדבריך, השר, ואמרת את האני מאמין, ודיברת על קידום ערכי השוויון, ודיברת בין היתר על החינוך הציבורי שצריך לחזק אותו, כמובן והדגשת שצריך להותיר זמן והזדמנות לכל קהילה וקהילה וגם הדגשת מבלי לדרוס אחרים, אז אמרתי: אלו דברים, בבחינת "תפוחי זהב במשכיות כסף, דבר דבור על אופניו".
ראובן ריבלין: משלי פרק ה'.
משולם נהרי: אבל כשאני רוצה לתרגם את הדברים הלכה למעשה, אודה ולא אבוש כי לא ירדתי לסוף דעתך.
משולם נהרי: ואני רוצה להביא רק דוגמה אחת.
משולם נהרי: במוכר שאינו רשמי אמרת שאני דאגתי לציבור שלי.
משולם נהרי: ואני אומר לך: אם הכוונה היא גם לחרדים וגם לדמוקרטים, בתי-הספר הדמוקרטיים, וגם לערבים וגם לנוצרים, וגם לבתי-ספר דתיים ציוניים שאתה מכיר אותם מקרוב, אם אתה אומר שזה הציבור אז אני גאה, אני דאגתי לכל הציבור הזה.
שי פירון: תוכל רק לומר ברשותך את חלוקת האחוזים בין המגזרים השונים בבתי-הספר - - -
משולם נהרי: סליחה.
שי פירון: תוכל רק לומר בקול רם - - - רק ביקשתי בקשה.
עיסאווי פריג': יש לנו עוד חצי שעה, שנספיק לשמוע את השר.
משולם נהרי: תן לי, אני מוכן לענות לך על כל שאלה וכל נתון לתת לך.
ניסן סלומינסקי: נהרי, תקצר.
משולם נהרי: לא נותנים לי לקצר.
משולם נהרי: העיקר חסר עכשיו.
משולם נהרי: עכשיו אני מגיע לעיקר.
משולם נהרי: בכל אופן, מה שאני רוצה להגיד, אדוני השר, מדובר פה ב-200,000 תלמידים, שהחינוך הציבורי – אנחנו לא נגד החינוך הציבורי.
משולם נהרי: אני זוכר במשרד החינוך, כשעוד עבדתי במשרד החינוך, הנושא של החינוך הציבורי תמיד עלה, והקשיים שהיו והתוצאות שהיו והירידה שהייתה במערכת החינוך הציבורי, היא הייתה ידועה.
משולם נהרי: זה מה שהביא גם כן למוכר שאינו רשמי ללכת ולצמוח יותר ויותר.
משולם נהרי: וכולם היו בעד לשדרג, כולם היו בעד לתקן.
משולם נהרי: אבל היום אתה בא ומוריד גרזן על כל 200,000 תלמידים.
משולם נהרי: אילו היית אומר: תשמעו, רבותי, אני לא מתקצב אותם יותר – זה משהו אחר לגמרי.
משולם נהרי: אבל יש לך את הכוח שאין אותו לאף אחד מבחינת החוק, אם תכיר את החוק של השתתפות הרשויות בתקציבי המוכר שאינו רשמי, החוק מעניק לך את כל הכוח להחליט - - -
ניסן סלומינסקי: נהרי.
משולם נהרי: תן לי לגמור.
ניסן סלומינסקי: אבל תקצר.
משולם נהרי: אני מקצר.
ניסן סלומינסקי: לא, אתה לא מקצר, אתה מאריך מאוד.
משולם נהרי: זה העיקר וזה חשוב.
משולם נהרי: וגם לך זה חשוב, כי זה הציבור שלך.
ניסן סלומינסקי: אז היית צריך לפתוח בזה, מה אני יכול לעשות.
ניסן סלומינסקי: אבל אי-אפשר, כי אחרים אפילו לא הספיקו לדבר.
משולם נהרי: אני מסיים בזה.
משולם נהרי: אם לא תקטע אותי הייתי גומר כבר מזמן.
ניסן סלומינסקי: לא, לא היית גומר.
משולם נהרי: אתה לוקח 200,00 תלמידים, שיש לך את הכוח.
משולם נהרי: אגב הכוח מבחינת החוק הוא בידך.
משולם נהרי: אתה יכול להחליט מחר שאת המוכר שאינו רשמי לא מתקצבים בכלל, הרשות המקומית לא תוכל לתקצב ולא תהיה לה חובה, מפני שהיא תלויה בך, אתה קובע את שיעור אחוז התקצוב.
משולם נהרי: אבל מה אתה עושה?
משולם נהרי: אתה אומר: לא, אני אמשיך לתקצב אתכם, זאת אומרת יש לכם זכות קיום.
משולם נהרי: אבל הרשות המקומית תחנוק אתכם, היא תעשה לי את העבודה.
משולם נהרי: עכשיו, איך זה מסתדר עם לא לדרוס?
משולם נהרי: איך זה מסתדר עם לתת אפשרויות לאחרים להתקיים?
משולם נהרי: אתה רוצה להפוך את הכול לחינוך הציבורי – אני לא מתווכח אתך.
משולם נהרי: בוא תקים אלטרנטיבה, בוא תקים את החינוך הציבורי ואחרי זה תסגור.
משולם נהרי: תקדים תרופה למכה.
משולם נהרי: אבל איפה עושים דבר כזה?
משולם נהרי: נותנים מכה ולא מוצאים תרופה לזה?
עליזה לביא: אתה הרסת את המערכת.
משולם נהרי: סוגרים פתח ולא פותחים פתח?
עליזה לביא: אתה הרסת את המערכת, סליחה.
עליזה לביא: כן, הרס.
ניסן סלומינסקי: עליזה, לא לא.
משולם נהרי: אני מבקש ממך, השר, ופה זה בקשה.
משולם נהרי: אני לא בא לנגח.
משולם נהרי: אני אומר: קח, תחשוב עוד פעם על כל הנושא הזה, תחשוב.
משולם נהרי: גם אם אתה מאמין ואתה אומר: אני רוצה, ואני יודע שזו המדיניות שלך עוד מדוח דוברת, ללכת לחינוך הציבורי ולחזק אותו – זה בסדר, אני לא מתווכח אתך.
משולם נהרי: אבל אל תוריד גרזן במכה אחת על כל 200,000 - - -
עליזה לביא: אתה הרסת את החינוך הציבורי ואתה עוד מדבר?
עליזה לביא: אתה הרסת את החינוך הציבורי.
משולם נהרי: אל תפריעי לי.
משולם נהרי: עליזה בארץ הפלאות.
משולם נהרי: די, מספיק כבר.
ניסן סלומינסקי: עליזה.
ניסן סלומינסקי: נהרי, די.
משולם נהרי: תבדוק את הנושא הזה שוב.
משולם נהרי: זה לא עניין של יוקרה וזה לא עניין לנגח וזה לא עניין של כיפוף ידיים.
שי פירון: תאמין לי, אם יפסיקו לצלם, זה ייגמר.
ניסן סלומינסקי: טוב, נהרי, בבקשה.
משולם נהרי: אדוני השר, אתה מוכן לתת לי תשומת לב?
ניסן סלומינסקי: אבל אמרת כבר את הדברים ואתה עכשיו חוזר עליהם.
ניסן סלומינסקי: תאמין לי, חשוב לכולם, ויהיו עוד אחרים שיגידו.
עדי קול: אנחנו גם עוד מעט נשמע את זה שוב.
ניסן סלומינסקי: טוב, ליצמן ואחריו עדי קול.
ניסן סלומינסקי: אני מפעיל.
ניסן סלומינסקי: ר' יעקב.
יעקב ליצמן: כמה הערות.
יעקב ליצמן: אני אגע בעקיפין קצת על המגזר החרדי, אבל אני אדבר על החינוך הכללי.
יעקב ליצמן: לא שמעתי ממך מלה אחת, מה אתה עושה לחסל את הסמים בבתי-הספר הכלליים.
יעקב ליצמן: לא שמעתי ממך מילה אחת מה אתה עושה לחסל את האלימות, הסכינים, בבתי-ספר.
יעקב ליצמן: מילה אחת לא שמעתי.
יעקב ליצמן: ולא שמעתי ממך מילה, על אף שזה על-פי חוק, וזה אני יכול להגיד לך בתפקידי כסגן שר הבריאות לשעבר, שעל-פי חוק בתי-ספר פטור והמוכר שאינו רשמי חייבים ברישיון משרד הבריאות.
יעקב ליצמן: בתי-הספר הכלליים על-פי חוק לא חייבים, אבל הם בהשוואה למצב, אתה לא בודק ובגלל שלא צריך רישיון בריאות, אתה לא בודק מה המצב של בתי-ספר – נורא ואיום שמה, אני יכול להגיד לך כעד, מה שאני אומר לך בתפקידי הקודם.
יעקב ליצמן: לא שמעתי מילה אחת משהו שאתה רוצה לשפר.
יעקב ליצמן: אתה בא רק לדבר אחד: לשפר אותי.
יעקב ליצמן: כשביבי נתניהו כשר אוצר בא לוועדת כספים והוא אמר לי אז פעם אחת שהוא רוצה לעזור למגזר החרדי, בגלל זה הוא מוריד את קצבאות הילדים, התחלתי לדאוג.
יעקב ליצמן: אמרתי לו: תעשה לי טובה, אל תעזור לנו, אנחנו יודעים להסתדר לבד.
יעקב ליצמן: גם לך אני אומר את זה, עוד מעט אני אגע: תפסיק לעזור לנו, אנחנו יודעים להסתדר לבד.
יעקב ליצמן: ברוך השם, אצלנו אין סמים, אצלנו אין אלימות, סכינים.
יעקב ליצמן: פה ושם יכול לקרות, אבל אין ולא צריך על זה אפילו שומרים מיוחדים על בתי-הספר.
יעקב ליצמן: הכי גרוע, מה שאני אומר לך, וזה תבדוק אצלך: למה 23% בכיתות א' יש להם פטור והם במוכר שאינו רשמי - - - האם בדקת פעם אחת שפקידים בכירים במשרדך ומשרד האוצר, שאני יודע שמות, שהם לא מהמגזר החרדי, וחלק אחד אפילו לא ממגזר הממ"ד, והם לומדים בבתי-ספר חרדים.
יעקב ליצמן: אולי בדקת למה?
יעקב ליצמן: הם אמרו לי למה.
יעקב ליצמן: הם אמרו לי שהחינוך שמה בפשיטת רגל.
יעקב ליצמן: הם אומרים לי שאין חינוך שמה, שמפחדים לשלוח לבד ילדים לבתי-ספר.
יעקב ליצמן: האם שמה טיפלת בזה?
יעקב ליצמן: ובעיקר תגיד לי למה אתה צריך בייביסיטר.
יעקב ליצמן: אני אסביר לך מה אני מתכוון.
יעקב ליצמן: בחוק אתם אומרים ככה: שר החינוך בהסכמת שר האוצר יקבע כללים לתקצוב בקשר לתוכנית ליבה.
יעקב ליצמן: אתה צריך את שר האוצר כבייביסיטר?
יעקב ליצמן: אתה לא יודע לבד לעשות את התקציב של הליבה?
יעקב ליצמן: אתה צריך איזה בייביסיטר למעלה, שחלילה וחס לא תסטה מלפיד מכל הדברים האלו?
יעקב ליצמן: לזה אתה צריך בייביסיטר?
יעקב ליצמן: ככה אתה נראה בזה ולא מתבייש לכתוב את זה אפילו?
יעקב ליצמן: זו הערה כללית.
שי פירון: שלוש דקות זה הערה כללית רק?
שי פירון: שאני אדע.
ניסן סלומינסקי: הוא יודע שהוא צריך לסיים.
יעקב ליצמן: כן, יש לי את הדקות בדיוק כמו שיש לך.
יעקב ליצמן: אני לא אחרת ממך.
יעקב ליצמן: אם אתה רוצה להתערב בניהול הוועדה אני צריך להתערב בניהול משרד החינוך.
ניסן סלומינסקי: ליצמן, חבל על הזמן.
יעקב ליצמן: לא, אני לא אוהב הערות מחוצפות של שר, שיגיד לנו בוועדת הכספים כאן את דעתו, כמה מותר לי לדבר.
יעקב ליצמן: עם כל הכבוד, הוא אורח כאן.
יעקב ליצמן: תגיד תודה שאנחנו מארחים אותך יפה ולא הפרעתי לך במילה אחת, ותתנצל על מה שאתה אומר, זה פשוט חצוף מה שאמרת הרגע, עם כל הכבוד.
יעקב ליצמן: ואם אדוני היושב-ראש לא מגן עלינו, אנחנו נפסיק להגן עליך גם כן.
יעקב ליצמן: עכשיו אני ממשיך, אני לא אסתכל על השלוש דקות שלך.
ניסן סלומינסקי: אז מה אתה רוצה שאני אעשה?
ניסן סלומינסקי: שאני אפעיל את זה עוד פעם?
יעקב ליצמן: תוציא אותי, תעשה מה שאתה רוצה.
יעקב ליצמן: יש גבול גם, כשאתה נותן לשר להגיד לי שנגמרו לי שלוש הדקות זו חוצפה ואתה לא מגן עלי אפילו.
ניסן סלומינסקי: ליצמן, עשה לי טובה.
יעקב ליצמן: אז אנא, אם אתה היושב-ראש שלי, אני חבר בוועדה, אתה חייב להגן עלי.
ניסן סלומינסקי: אוקיי, זה בסדר, אני מגן עליך.
יעקב ליצמן: אתה לא הגנת עלי, עכשיו אתה מגן עלי.
ניסן סלומינסקי: לא, אבל אתה עכשיו מדבר על חשבון חברים אחרים.
יעקב ליצמן: לא משנה מה שאני עושה.
יעקב ליצמן: יש לי רשות, כי אתה לא היושב-ראש שלי, כי אתה לא הגנת עלי.
ניסן סלומינסקי: בסדר, עכשיו מצאת גם אותי שעיר.
ניסן סלומינסקי: אבל הצפצוף היה הרבה לפני שהשר אמר את דברו.
יעקב ליצמן: עזוב את הצפצוף.
יעקב ליצמן: מי שמר על הצפצוף?
יעקב ליצמן: כולם דיברו יותר.
ניסן סלומינסקי: לא כולם.
ניסן סלומינסקי: נהרי דיבר.
יעקב ליצמן: חוץ מרובי, כולם.
ניסן סלומינסקי: נהרי דיבר יותר.
<קריאה: אני דיברתי שלוש דקות.
ניסן סלומינסקי: שלוש דקות כפול שלוש.
יעקב ליצמן: עכשיו אני רוצה להעיר לפרוטוקול רק, אני אפילו לא הולך להתווכח עם השר, כי זה חבל על הזמן לדבר אתו.
יעקב ליצמן: זה ככה: בחינוך העצמאי הוא הולך להוריד ל-95% בתשע"ד, תשע"ו – 85%, תשע"ז – 75%.
<קריאה: ל-75%.
יעקב ליצמן: אמרתי.
יעקב ליצמן: הוא הולך לבטל את "חוק נהרי".
יעקב ליצמן: הוא אומר: הבטחת הכנסה לאורחי כוללים למשל, מה שיש לימודי דת ואחרים, הוא הולך להוריד את זה, הוא יקבע את זה לשנה וחצי.
יעקב ליצמן: מחלקת הישיבות לחו"ל הוא הולך לבטל, למאות סטודנטים מחו"ל שמקבלים.
יעקב ליצמן: מחלקת הישיבות – מתוך 800 הוא הולך להוריד ב-2013 200,000,000 שקל, ב-2014 ב-400,000,000 שקל.
יעקב ליצמן: בסמינרים הוא הולך להוריד מ-18,000 תלמידות ל-2,500 תלמידות.
יעקב ליצמן: אני הבנתי שאולי יש איזה שינוי בזה, אני אשמח לשמוע אם יש.
יעקב ליצמן: בסמינרים הוא הולך למסלול הלימוד שייקבע באישור משרד האוצר.
יעקב ליצמן: זה גם חידוש, שמשרד האוצר מנהל - - -
שי פירון: ערן, תרשום את הרעיונות האלה, בסדר?
יעקב ליצמן: זה הכול בפרוטוקול, תוכל לקבל את הכול.
יעקב ליצמן: תרבות תורנית אתה מוחק עד 18,000,000 שקל.
יעקב ליצמן: סבסודים לכל הצהרונים, כל הדברים, אתה הולך לעשות את זה רק להורה – מי שהורה לא עובד לא מגיע לו?
יעקב ליצמן: זה אני גם לא מבין.
יעקב ליצמן: ארנונה לא מדבר.
יעקב ליצמן: בקיצור, סוג גזירות שנוגע למגזר החרדי בעיקר.
יעקב ליצמן: עכשיו, ברור שזה המצב, אנחנו באופוזיציה, אתה בקואליציה, אתה מנהל את משרד החינוך, אין לי שום בעיה.
יעקב ליצמן: אין לי שום בעיה עם זה, זה דווקא טוב לי, משרת אותי טוב, מראה איך אני מנהל את משרד הבריאות ואיך אחרים מנהלים את משרד הבריאות, אין לי שום בעיה עם זה.
יעקב ליצמן: אני גומר.
יעקב ליצמן: אבל מה שכן מפריע לי – מילא משר החינוך, מיאיר לפיד, אני לא מצפה לשום דבר.
יעקב ליצמן: מה שאני מצפה מחברי כנסת נאורים כאן בוועדה, ויש כאלה, שהם לפחות יגידו את דבריהם לראות מה עושים, שמישהו יסביר, למה תלמיד ישיבה מחו"ל צריך לבטל אותו ולמה סטודנט מחו"ל מקבל.
יעקב ליצמן: מישהו יכול להגיד לי את זה?
יעקב ליצמן: ומי שלומד בצהרונים וכל הדברים האלו, אם האישה לא עובדת, אז מה, לא מגיע לה?
יעקב ליצמן: מילא אתה, השר, לא מבין, מילא לפיד, בסדר, אלה ההנחיות שלו, זה הבייביסיטר, אבל מה זה שייך לכל חברי הכנסת האחרים?
יעקב ליצמן: זו הבקשה שלי.
ניסן סלומינסקי: לגבי חו"ל אנחנו מקווים שיהיו שינויים.
ניסן סלומינסקי: עדי קול ואחר כך עיסאווי.
ניסן סלומינסקי: אבל שוב, רבותי, תשתדלו.
עדי קול: אני רוצה להודות לשר שהגיע לכאן ועל העבודה הבאמת מרגשת שהוא עושה במשרד החינוך בשלושה חודשים האחרונים.
עדי קול: אני מלמדת קורסים באוניברסיטה בנושא חינוך כבר הרבה שנים, ומבקרת את מערכת החינוך ואת העומדים בראשה, וזה מרענן לראות מישהו שבאמת - - -
עדי קול: אני מסיימת עוד שנייה.
ראובן ריבלין: לא, הוא לא שומע.
ניסן סלומינסקי: לא, המיקרופון.
עדי קול: הוא שומע.
ניסן סלומינסקי: לא, אני רוצה שכולם ישמעו.
עדי קול: אמרתי את זה בשבילו.
יעקב ליצמן: אולי היא לא רוצה.
עדי קול: לא, אמרתי את זה בשבילו.
עדי קול: מרענן לראות מישהו שמגיע עם הדעות, עם הרגישות, עם ההבנה של המערכת ושל המטרות שלה, שרואה את הילדים לפני כל דבר אחר.
עדי קול: זה נדיר ומרגש כאחד.
ניסן סלומינסקי: עיסאווי ואחריו גפני.
עיסאווי פריג': אני באמת רוצה לעמוד בשלוש דקות.
עיסאווי פריג': קודם כול, כבוד השר, אני אמשיך באותו קו של חברת הכנסת קול, להגיד תודה לשר שהגיע ונמצא יחד אתנו.
עיסאווי פריג': אני חייב להגיד מהשיחות והפגישות שקיימתי אתך, יש לך כוונות "חבל על הזמן".
עיסאווי פריג': אני אישית משוכנע במיליון אחוז בכוונות שלך ואתה באמת הולך לעשות.
עיסאווי פריג': אבל מה לעשות, אדוני השר, אתה לא היחידי במערכת.
עיסאווי פריג': יש דבר שנקרא הנהלת משרד החינוך, ומי שעומד בראש הנהלת משרד החינוך, גברת המנכ"לית דלית, אם אני לא טועה.
ניסן סלומינסקי: היא יושבת לידו.
עיסאווי פריג': שנים על גבי – כמה שנים במערכת?
שי פירון: שנה וחצי.
עיסאווי פריג': אה, שנה וחצי, אז חדשה יחסית.
אחמד טיבי: שנה על גבי חצי שנה.
עיסאווי פריג': שנה על גבי חצי שנה.
עיסאווי פריג': הכשל המקצועי שצועק לשמיים.
עיסאווי פריג': למה אני אופטימי ולא אופטימי?
עיסאווי פריג': אופטימי בגללך, כי יש לך כוונות ושכנעת אותנו.
עיסאווי פריג': לא אופטימי בגלל החישוקים שנמצאים בהנהלת המשרד.
עיסאווי פריג': כל התיזה וכל הדוחות שאנחנו רואים, היפים, מי הכין אותם?
עיסאווי פריג': הפקידות שמודעת לכשל במשך 60 שנה.
עיסאווי פריג': היא הכינה אותם, היא יודעת מהם.
עיסאווי פריג': אני שואל את השאלה: אני כבן לחברה הערבית יש לי נציגות בהנהלת המשרד שהוא מנהל האגף הערבי, אבל לבדיקתי גיליתי דבר חשוב, שמנהל האגף יש לו מזכירה והוא שליח בין בתי-הספר לבין הנהלת המשרד.
עיסאווי פריג': זה מה שגיליתי, אבל תואר אדיר.
עיסאווי פריג': אם אני אמנה את כל העניינים אני לא אסיים בשלוש דקות, אדוני השר.
עיסאווי פריג': אבל אני מאוד חולם ומקווה שאפילו 10% מהכוונות שיש לך יבוא לידי מימוש.
עיסאווי פריג': והבעיה היא לא תקציבית.
עיסאווי פריג': אני רוצה קודם כול למקסם את מה שיש לי.
עיסאווי פריג': ומקסום מה שיש לי הוא לא קיים, והפקידות והנהלת המשרד מודעת לזה.
עיסאווי פריג': מה עשתה?
עיסאווי פריג': טוב?
עיסאווי פריג': עולם המוכתרים ימשיך?
עיסאווי פריג': יש משטר מוכתרים בידיעה ובשתיקה ובהסכמה של הנהלת המשרד לאורך שנים על שנים.
עיסאווי פריג': מה עשו לצורך העניין הפקידות וההנהלה?
עיסאווי פריג': כלום.
עיסאווי פריג': ועכשיו, עם כל הכוונות והרצון החזק שיש לך, שאני חש אותו אצלך מהפגישות שלנו, איך יקבל ביטוי, אני לא יודע.
עיסאווי פריג': יש לי שתי שאלות לסיום, שכני.
עיסאווי פריג': שני שכנים, אורנית ואלקנה, מה לעשות, מגיע לי.
יעקב ליצמן: אתה גר באלקנה?
ניסן סלומינסקי: כפר-קאסם.
עיסאווי פריג': אלקנה גרה בחלק מאדמותי.
ראובן ריבלין: אלקנה גרה בכפר-קאסם.
עיסאווי פריג': אלקנה גרה בכפר-קאסם.
ראובן ריבלין: גם ראש-העין, דרך אגב.
עיסאווי פריג': אז אני אומר, אדוני השר: הכשל המתמשך שכל הדוחות האלו חוזרים ונשנים כל שנה, ונאדה, אין שום התקדמות.
עיסאווי פריג': רק שאלה, אני לא אכנס לכל המדדים, החברים התייחסו והדוחות מדברים בעד עצמם.
עיסאווי פריג': לא צריך להיות גאון הדור בשביל להבין את המדדים ואת הקביעות בכישלון.
עיסאווי פריג': יש תופעה שמאוד מדאיגה אותי, אדוני השר, שהיא הפרטת החינוך הערבי.
עיסאווי פריג': וזה מאוד מדאיג אותי.
עיסאווי פריג': רוב בתי-הספר התיכוניים במגזר הערבי שייכים לגורמים פרטיים – "עתיד", "טומשין", אנא עארף, שמות מעולם אחר.
עיסאווי פריג': כולוּ גורם עסקי.
עיסאווי פריג': ומי משלם את המחיר?
עיסאווי פריג': התלמיד.
עיסאווי פריג': על-פי תוצאות התלמיד משלם את המחיר.
משולם נהרי: אבל המדינה לא מקימה בתי-ספר תיכוניים או רשויות או מועצות
משולם נהרי: אין, זה הכול מוכר שאינו רשמי.
עיסאווי פריג': יפה, היא נוקטת בדרכים שלה, לא משנה.
עיסאווי פריג': שאלתי מנהל, אדוני השר.
שי פירון: הכתובת היא ראשי הרשויות, היא לא אנחנו.
משולם נהרי: כן, נכון, זה מה שאני אומר.
שי פירון: אנחנו מתנגדים לזה בנחרצות.
ניסן סלומינסקי: חבר'ה, הוא רוצה לסיים.
ניסן סלומינסקי: הוא כבר בזמן פציעות.
עיסאווי פריג': תנו לי לסיים.
עיסאווי פריג': כל העולם בנוי על היצע וביקוש, ואתה רוצה את ההיצע של אלפי מורות ומורים בחברה הערבית שאין להם עבודה.
עיסאווי פריג': במקביל המכללות שהן בנויות על בסיס כלכלי מובהק, המכללות להכשרת מורים, המכללות בכל מיני, לא צריך להזכיר שמות, ידוע, מכניסות מורים בסיטונאות, העיקר שהמורה ישלם כסף.
באסל גטאס: התלמיד, עוד לא מורה.
עיסאווי פריג': אה, סליחה, התלמיד.
עיסאווי פריג': אם זה בצפון – סכנין, יש חיפה בצפון, כל מיני מכללות, העיקר לדחוס תלמידים.
עיסאווי פריג': ואיך נקבל מורה משם אם זה על בסיס כלכלי?
עיסאווי פריג': נקבל אותו על-פי תוצאות הבגרות שלנו.
עיסאווי פריג': זו הסוגיה השנייה.
עיסאווי פריג': והסוגיה השלישית, אדוני השר, והפקידות הבכירה יושבת כאן, האם לא חשבתם על איגום כל המשאבים שניתנים לחינוך מכל מיני משרדים בכדי למקסם את הסוגיה?
עיסאווי פריג': שאר הדברים אני לא אתייחס כי המפקח שמתחת לאלוהים זה ידוע.
ניסן סלומינסקי: ר' משה ואחריו באסל.
אחמד טיבי: כמה זמן יש לגפני?
ניסן סלומינסקי: יש לו שלוש דקות וזה התחיל.
ניסן סלומינסקי: רבותי, אל תגזלו מזמנו.
משה גפני: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, חבר הכנסת עיסאווי, אני מסכים שאנחנו חיים במדינה לא שוויונית, החינוך הערבי מקופח, זה רב-שני.
משה גפני: אם הפנית טענות כלפי המנכ"לית, אז אתה טועה בעניין הזה, היא לא הנושא בזה.
משה גפני: להיפך היא עושה את מה שהיא יכולה לעשות.
משה גפני: ובטענה הזאת גם זה לא כלפי השר.
משה גפני: יש לי טענות עליו, אבל לא בנושא הזה.
משה גפני: זה נושא מובנה שצריך לטפל בו.
משה גפני: אם הייתי שר החינוך, הייתי פותר את הבעיה, אבל אני לא.
עיסאווי פריג': אני אשמח לשמוע.
עדי קול: היית פותר ברגע.
משה גפני: לא ברגע, בתהליך.
משה גפני: אני נגד האי-שוויוניות הזאת.
משה גפני: אבל זה לא מדיניות של משרד החינוך, זאת מדיניות כללית של המדינה.
אחמד טיבי: יפה, גפני.
משה גפני: אני הקשבתי להרצאה שלך, אדוני השר.
משה גפני: עניין אותי לדעת, האם אתם הולכים לאיזה התפתחות באמת, עלייה בכל מיני נושאים ופרויקטים?
משה גפני: והתברר לי שאתם רק מאטים.
משה גפני: אתם מאטים את הנושא של תוכנית הלימודים ביום לימודים ארוך, גם בנושא של הצהרונים.
משה גפני: אתם גם מביאים בחוק ההסדרים את הסבסוד, אז זה לאו דווקא המשרד שלכם, אבל כל הנושא הזה, אני לא רואה איזושהי תוכנית.
משה גפני: אתם מעכבים בשנה את "עוז לתמורה" או את "אופק חדש", אני לא זוכר את מי שאמרת.
משה גפני: ואני לא מבין את העניין הזה.
משה גפני: זאת אומרת, למשל הנושא של הצהרונים, אנחנו פה ביטלנו את בג"ץ פרי, 6 מיליארד שקל נתנו לאוצר, והאוצר אמר שבכסף הזה או לפחות בחלקו הוא יעשה את כל התוכניות האלה, מה שאתה, אדוני השר, קורא לזה יום לימודים ארוך.
משה גפני: זה מה שאמר האוצר.
משה גפני: עכשיו מגיע האוצר ואומר לכם: לא, יש חור בתקציב.
משה גפני: מה זה חור בתקציב?
משה גפני: לא היינו מבטלים את בג"ץ פרי.
משה גפני: הרי ביטלנו אותו, זאת הייתה החלטה שכתוצאה ממנה יהיה אפשר לקדם את הנושא של יום לימודים ארוך.
משה גפני: יום לימודים ארוך הכוונה גם סבסוד הצהרונים, גם המעונות, גם ההתקדמות בעניין הזה של יום לימודים או חינוך חינם מגיל שלוש.
משה גפני: כל הדברים האלה יש לזה תקציב, ולא מתקציב האוצר אלא מתקציב ועדת הכספים, בגלל שעל-פי הבג"ץ היה צריך לשלם 6 מיליארד שקל.
משה גפני: עכשיו, אני רוצה כללית.