GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<איתי חוטר: זה משהו שסוכם כבר, זה היה מגיע עם ההסכם הזה שנעשה עם הרשויות העצמאיות או בלעדיו.
<עוזי סלמן: אדוני היושב ראש, משפט אחד בנושא הזה.
<עוזי סלמן: ה-0.3 נועדו, חשוב להבין את המטרות, כדי לממן את ההלוואה, פשוט מאוד.
<עוזי סלמן: הסיפור הזה של לבטל את מקדם השחיקה נועד כדי לאפשר במעבר בין שנה לשנה להמשיך לתת את אותה רמת שירותים בעיר.
<עוזי סלמן: זה ותו לא.
<עוזי סלמן: זה בדיוק כמו שאני אבוא, אדוני, שמכיר היטב את תקציב הכנסת ואני אומר לך שמראש שחיקה של 20%- - -
ניסן סלומינסקי: לא, אל תיתן, עזוב, אל תיתן את הדוגמאות.
<עוזי סלמן: אבל עדיין תיתן את אותה רמת שירותים, זה בלתי אפשרי.
<יואל בריס: רק דבר אחד אני חייב להגיד, מכיוון שעלתה האשמה חמורה כאילו הסתרנו דבר.
<יואל בריס: חלילה, שום דבר לא הוסתר, זה מופיע בדברי ההסבר, גם בהחלטת הממשלה, ומופיע בצורה מאוד מאוד מבוארת, גם בדברי ההסבר.
ראובן ריבלין: שגית אומרת שדובר ואני לא הייתי.
ראובן ריבלין: אם שגית אומרת, אני מקבל.
ניסן סלומינסקי: גם זה אבל גם בדברי ההסבר הוא חלק מ - - -
ראובן ריבלין: כן, אני לא שמתי לב.
<יואל בריס: חבר הכנסת ריבלין, מעולם לא היינו מנסים להכניס את המהלך כזה וגם לא היינו חושבים שמישהו מצביע עליו בלי להבין על מה הוא מצביע.
ניסן סלומינסקי: אוקי, סיימנו את הפרק הזה.
<עוזי סלמן: יש לי הערה טכנית לסעיף.
<עוזי סלמן: הערה טכנית לגבי הסעיף הזה, שמדבר בכלל על נושא הטייס האוטומטי.
<עוזי סלמן: הטייס האוטומטי מורכב משני מדדים, מדד השכר הציבורי ומדד המחירים לצרכן.
<עוזי סלמן: בחוק עצמו שקובע את זה, החוק מפנה לפרסום מסוים של הלמ"ס שבו נמצא אותו מדד ציבור, לירחון הסטטיסטי, אני כרגע לא זוכר את מספר העמוד המדויק שם, אבל החוק עושה הפניה היכן ניתן למצוא בדיוק את אותו מדד.
<עוזי סלמן: מה שקרה זה שהלמ"ס שינו את מקום הפרסום.
<עוזי סלמן: זה כבר לא נמצא שם, זה נמצא במקום אחר ולכן אנחנו ביקשנו או מבקשים לעשות תיקון, כדי שאחרי זה לא יבואו אלינו, ואנחנו יודעים שיש תמיד באורח קבע משרדי עורכי דין שדואגים לזנב בדברים האלה, שלא יבואו ויתבעו ויגידו 'החוק אומר שזה פורסם בגיליון זה וזה של הירחון ההוא ולא במקום הזה ולכן אתם לא יכולים לעדכן את הארנונה'.
ראובן ריבלין: אני מבקש להתנצל בפני היועץ המשפטי של משרד האוצר.
ראובן ריבלין: אומרת לי היועצת המשפטית שאני יצאתי בשלהי הדיון ולא שמעתי את הנושא הזה.
ראובן ריבלין: אני באמת חשבתי שבהזדמנות חגיגית זו באים ואומרים 'יאללה, נכניס את הסעיף הזה'.
ראובן ריבלין: דרך אגב, אתם מאה אחוז צודקים ברמה העקרונית.
ניסן סלומינסקי: אתם שמעתם מה שהוא אמר?
<שגית אפיק: כן, זאת הייתה גם ההערה שלנו.
<שגית אפיק: יואל, אתה מסכים להערה?
<שגית אפיק: לשנות את ה - - -
<יואל בריס: כן, את צורת הפרסום, אפילו יש לנו הצעה לנוסח: אחרי סעיף קטן (1) להוסיף 'בסעיף 7 לחוק הההסדרים במשק המדינה לשנת 92', בהגדרה 'מדד השכר הציבורי', במקום "לפי ענפים כלכליים ראשיים נבחרים לעניין עובדים ישראליים בענף סך כל השירותים הציבוריים" יבוא "לפי מגזר או תת מגזר, או ענף כלכלי ראשי בסך כל השירותים הציבוריים", ובמקום "הסטטיסטי לישראל" יבוא "שכר ותעסוקה".
<יואל בריס: ובהמשך, בסעיף קטן (3), בשנת הכספים 2014 יקבעו את הגדרת שיעור עדכון מדד השכר הציבורי כך שבמקום האמור יבוא "שיעור השינוי במדד השכר הציבורי בין המדד שנקבע לחודש מסוים, להלן חודש הייחוס, שהיה המדד האחרון הידוע ב-20 באוקטובר של שנת הכספים הקודמת ובין מדד השכר הציבורי שנקבע לחודש הקודם, שקדם ב-12 חודשים לחודש הייחוס לפי המדגם החדש כמשמעותו בפרסום הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, האמור בהגדרת מדד השכר הציבורי".
יעקב ליצמן: אני מקווה שאתה הבנת משהו.
<יואל בריס: זה עניין טכני לחלוטין של אופן פרסום מדד.
יעקב ליצמן: מאיפה אני אמור להבין מה שאתה - - -?
יעקב ליצמן: תגיד לי.
ראובן ריבלין: שגית תגיד אם זה בסדר.
<שגית אפיק: כן, זה בסדר.
יעקב ליצמן: יש לי רק דבר קטן.
יעקב ליצמן: היות שהסעיף שדנו היום זה הסעיף הכי קל בחוק ההסדרים, אני חושב שצריך להוסיף עוד הרבה זמן לדיונים כי אנחנו הולכים לדון ברצינות על כל סעיף וסעיף.
ראובן ריבלין: ליצמן, נלך לבחירות ונחזור אחרי זה.
יעקב ליצמן: אני מתכוון לדון ברצינות על כל תג וסעיף בחוק הזה ולכן צריך להוסיף זמן, כי הזמן היום היה מעבר לזמן המתוכנן.
ניסן סלומינסקי: אז אני אומר שוב, בואו נחזור עוד פעם, אנחנו עובדים ימי ראשון, שני, שלישי, רביעי וחמישי.
ניסן סלומינסקי: ימי ראשון, שלישי וחמישי אנחנו עובדים עד ארבע לפחות, כי אין מליאה שמפריעה לנו, לגבי חמישי נקבל הודעה, אני מקווה.
ניסן סלומינסקי: זה יהיה בגוש דן, לפי בקשת רוב החברים, אז נקבל את המיקום.
ניסן סלומינסקי: בימי שני, יהיה לנו עד הזמן שאפשרי, זה שתיים- שתיים ורבע, וימי רביעי זה יהיה מתשע עד אחת עשרה, אולי נגנוב עד אחת עשרה ורבע ואחר כך אנחנו מבקשים אישור מהיושב ראש, כשייגמרו החוקים זה משתיים לפחות עד ארבע.
ניסן סלומינסקי: בימי רביעי, קיבלתי כבר אישור, אבל אני צריך משתיים עד ארבע, כך שננסה למצות את הכול ואני מקווה שלא נצטרך להוסיף מוצאי שבתות.
יעקב ליצמן: אני רוצה לבקש שוב פעם לבדוק כל מיני הערות שהערנו ברצינות בדיון.
ניסן סלומינסקי: מאה אחוז, בסדר גמור.
ניסן סלומינסקי: רבותיי, גמרנו את זה, אנחנו עוברים לסעיף הבא.
ניסן סלומינסקי: אנחנו עוברים לחוק של יריב לוין.
ניסן סלומינסקי: החוק עבר בקריאה ראשונה אלינו - - -
יריב לוין: לא, קריאה טרומית, הכנה לקריאה ראשונה.
יריב לוין: הצעת החוק הזו היא בעצם המשך של הצעה שהגשתי בכנסת הקודמת שעניינה הסדרה של הסוגיה שידועה כמכתבי החרגה בעת רכישת דירות.
יריב לוין: מכתב החרגה הוא מכתב שנותן הבנק המלווה לרוכש הדירה שבו הוא כותב שבהנחה שרוכש הדירה יעמוד בשורה של תנאים, שהעיקרי שבהם הוא כמובן תשלום מלוא תמורת הדירה לחשבון הליווי של פרויקט הבנייה, אותו בנק מלווה, שנתן את האשראי לקבלן ויש לו שעבוד על אותו פרויקט, יחריג את הדירה או הנכס שאותו קונה קנה מכלל השעבוד ויאפשר כמובן לרשום את הזכויות בו כשהן חופשיות בלשכת רישום המקרקעין או לבצע בו פעולות אחרות.
יריב לוין: לא אחת נוצר מצב שישנם חילוקי דעות בין הבנק המלווה לבין היזם או הקבלן שבונה את הדירה, או את הנכס.
ראובן ריבלין: צו ההחרגה נרשם כהערת אזהרה בטאבו?
ראובן ריבלין: אז איך הם יכולים למנוע את העברת ה - - -
יריב לוין: לא, יש להם שעבוד לבנק על כל הפרויקט.
יריב לוין: הרי השיטה היא שהבנק משעבד את כל הפרויקט.
ראובן ריבלין: אז אתה קונה כשיש שעבוד.
יריב לוין: לא, בוודאי שאתה קונה, אלא שמה שקורה הוא שלאחר שאתה השלמת את תשלום מלוא התמורה לחשבון הליווי, אתה מוצא - - -
ראובן ריבלין: לבנק?
יריב לוין: לבנק המלווה, שלטובתו רשום השעבוד, אתה פתאום מוצא את עצמך במקום שבו בגלל סכסוך שישנו בין הבנק לקבלן, הבנק לא מוכן לשחרר את השעבוד על מכלול הפרויקט ואתה נמצא במצב שבו אתה הופך ל - - -
ראובן ריבלין: בחפציבה היה מקבל הקבלן את הכסף כדי להעביר, פה אתה מעביר ישר לבנק.
יריב לוין: לא, אני רוצה להדגיש שאת בעיית חפציבה - - -
ניסן סלומינסקי: שם לא שילמו.
ראובן ריבלין: לא, שילמו לקבלן במקום לשלם ל - - -
יריב לוין: את בעיית חפציבה החוק הזה לא פותר, כי אתה לא יכול להטיל על הבנק ולומר לו 'תסיר את השעבוד' במקום שלא שולם הכסף לחשבון הליווי.
יריב לוין: אבל אם אני שילמתי את חלקי המלא לחשבון הליווי על פי החוזה, במצב הזה אני לא יכול להיות בן ערובה במישור היחסים שבין הבנק לבין הקבלן ולכן קיים המנגנון הזה של מכתבי ההחרגה שנועד לבוא ולומר שבמקרה הזה אני מחריג את הדירה שלך, שילמת לי, אתה משוחרר.
יריב לוין: הבעיה במכתבי ההחרגה קיימת בשני מקומות.
יריב לוין: האחד, במקום שבו כאשר נחתם החוזה לא מומצא המכתב הזה ואחר כך מכל מיני סיבות לא רוצים להמציא אותו, או לא מסכימים להמציא אותו ומי שאיננו עומד על כך לפני שהוא חתם על החוזה מוצא את עצמו בחשיפה שהיא בלתי מוצדקת לחלוטין.
יריב לוין: הבעיה קיימת גם במישור אחר, שהוא אולי היותר נפוץ, שכאשר לא מבקשים את המכתב מראש, אלא בדיעבד מבקשים אותו כאשר באיזה שהוא שלב בדרך מישהו עולה על זה שאין לו את המכתב הזה, הבנק אומר, 'אני מוכן לנפק אותו', אבל גובה עבורו איזה שהיא עמלה בשיעורים שיוכלים להגיע גם לאלפי שקלים במצבים מסוימים.
יריב לוין: וגם הדבר הזה בעיניי הוא בלתי סביר.
יריב לוין: לכן הצעת החוק הזו בעצם באה לקבוע שכחלק בלתי נפרד מכל מערך ההתקשרות המשולש הזה, של הקבלן, הבנק ורוכש הדירות, יינתן מכתב החרגה בתוך 30 יום ממועד התשלום הראשון, שבו יאמר הבנק שבהנחה שהוא באמת קיבל את כל התשלומים באופן מסודר למקום שאליו הם אמורים להיות משולמים, הוא מחריג את אותה דירה והמכתב הזה יינתן כחלק מכל ההתקשרות, ללא איזה תשלום שהקונה נדרש לשלם, יוסדר במערכת היחסים שבין הבנק לקבלן כחלק מכל הסכם הליווי שלהם ובצורה הזאת באמת תבוא הסדרה של העניין הזה.
יריב לוין: בעקבות הצעת החוק שהגשתי בשעתו הייתה התדיינות עוד במהלך הקדנציה הקודמת, גם עם בנק ישראל, גם עם משרד המשפטים, גם עם משרד השיכון, ואני באמת רוצה להודות לכולם על הנכונות והרצון - - -
אראל מרגלית: אין איזה אלמנט של ביטוח לסיפור הזה?
יריב לוין: לא, להבנתי לא, משום שיש הפרדה בין מה שקשור לערבויות הבנקאיות, שהן סיפור אחד, יש ערבות שאתה מקבל על התשלומים ויש ביטוח שאתה יכול לעשות במישור יחסים של הקבלן, כי הרי הנכס הוא לא של הרוכש, הוא לא יכול לבטח אותו כל עוד הוא לא קיבל את החזקה לידיו, לבין הצד שבא ואומר, אתה שילמת, אנחנו מזיזים אותך ומחריגים אותך מהוויכוחים שיש לנו עם הקבלן, אולי במישור רחב יותר, ובאמת הנוסח הזה שמובא כאן הוא נוסח שהוא תולדה של ההתדיינות המשותפת שבעקבותיה הגשתי בכנסת הזאת את החוק כבר על בסיס ההסכמות והניסוחים כפי שהיו.
יריב לוין: אני מניח שכשנעבור על זה אולי יידרש כאן איזה שהוא פיין טיונינג כזה או אחר, אבל בסך הכול העניין הוא בהסכמה.
יריב לוין: היו כמה הערות בעיקר משני גורמים, אחד מאיגוד הבנקים שעמדו, ובצדק לטעמי, על כך שיובהר כאן באופן ברור שהדבר הזה מותנה בכך שהכספים שולמו כפי שצריך לחשבון הליווי, ומקרה כמו מקרה של חפציבה לא ייפול לתוך החוק הזה.
יריב לוין: נדמה לי שזה ברור, זה גם האינטרס הציבורי, שאנשים ישלמו את הכסף בצורה מסודרת למקום שאליו זה אמור להגיע, ולדבר הזה אני לפחותב אופן אישי מסכים לחלוטין.
יריב לוין: והיו מספר הערות שהגיעו שעניינן בעיקר מהתאחדות בוני הארץ, מהנציגות של הקבלנים, שאני מניח שנשמע אותה, שאת רובן אני לא כל כך מקבל, יכול להיות שבשוליים ישנם תיקונים שכן אפשר יהיה לעשות.
יריב לוין: זאת הצגת הדברים מבחינתי.
ראובן ריבלין: איך בכל זאת באמת הדבר היום מבחינת המציאות הקיימת לפני החוק הזה, בין הדרישה של הרישום בפנקס המקרקעין, שיש שעבוד, לבין החובה של הבנק לבוא ולשחרר אותך מהשעבוד, כי בכל זאת הרי יכולים אחרי זה, כתוצאה מהחוק הזה, לעשות בו שימוש לא נכון, שימוש מטעה.
ראובן ריבלין: אני, אם היית מייצג אותי ברכישת דירה שלי, הייתי רוצה להיות בטוח שכשאגמור לשלם אני אוכל להעביר בטאבו.
ראובן ריבלין: בכל זאת יש רישום של משכנתא.
ראובן ריבלין: אז אני הייתי מבקש מהבנק בכל פעם שאני נותן לו את הכסף, לבוא ולשחרר או לתת מכתב לרישום המקרקעין שבו אני משוחרר מאותן התחייבויות.
יריב לוין: זה בדיוק מכתב ההחרגה, זה החוק.
יריב לוין: החוק אומר שאתה מקבל מכתב התחייבות מהבנק שאומר שבהנחה ששילמת את ה - - -
ראובן ריבלין: היום זה לא קיים?
יריב לוין: היום המכתב קיים, רק לא חובה לתת אותו והוא בדרך כלל - - -
ניסן סלומינסקי: צריך להזמין אותו או לשלם עליו כסף.
יריב לוין: צריך לבקש אותו באופן מיוחד.
יריב לוין: אגב, רובי, בהרבה מאוד מקומות, לצערי, או אנשים לא מיוצגים או אנשים שהייצוג שלהם לא היה מספיק טוב לא קיבלו מכתב כזה.
ניסן סלומינסקי: יריב מתקן את הנושא.
יריב לוין: המכתב הזה הוא לא רשות, הוא חייב להיות חלק מההתקשרות, חלק מהותי ממנה.
ניסן סלומינסקי: טוב, אני רוצה לדעת אם חברי הכנסת רוצים להתייחס.
ניסן סלומינסקי: חברי הכנסת רוצים להתייחס?
אראל מרגלית: רק השאלה היחידה ששאלתי, אני אשאל אותה עוד פעם, אין פה איזה שהוא אלמנט ביטוחי סטטיסטי על זה שלא תהיה התאמה, נגיד במקרה כמו חפציבה או במקרים אחרים, שבו עם הקבלן קורית איזה שהיא בעיה, הבנק - - -
ניסן סלומינסקי: לא, הוא צריך לשלם את זה, כשאתה משלם את זה מסודר לבנק.
ניסן סלומינסקי: זה לא קשור לזה.
יריב לוין: אראל, המנגנון קיים גם היום והוא נפוץ ב-95% מהמקרים, אני רוצה להגן על ה-5% שלא מקבלים את זה ואני רוצה למנוע את התשלום המופקע שנלקח על זה בדיעבד.
ניסן סלומינסקי: מה שאני מציע, אנחנו נקרא את החוק וכל מי שמסביב שרוצה להתייחס, יתייחס לפי הסעיפים כבר.
ניסן סלומינסקי: וגם יהיה לנו כאן שינויי נוסח קטנים.
<שלומית ארליך: אז אנחנו מתחילים.
<שלומית ארליך: (מקריאה): "הצעת חוק המכר (דירות) (הבטחת השקעות של רוכשי דירות) (תיקון - - -", פה אנחנו נבקש לעשות התאמה ניסוחית למהות של ההסדר ולקרוא לזה 'הודעה בדבר מחיקת רישום שעבוד', שזו תהיה הכותרת.
<שלומית ארליך: "התשע"ג-2013".
<שלומית ארליך: "הוספת סעיף 2ג.
<שלומית ארליך: 1.
<שלומית ארליך: בחוק המכר (דירות) (הבטחת השקעות של רוכשי דירות), התשל"ה-1974 (להלן – החוק העיקרי), אחרי סעיף 2ב יבוא: "2ג.
<שלומית ארליך: הודעה בדבר" - - - גם כאן זה יהיה 'מחיקת רישום שעבוד או התחייבות לשעבוד'.
<שלומית ארליך: "(א) בתוך 30 ימים ממועד התשלום הראשון", נכניס כאן 'ששילם הקונה', אני קצת משנה רק מבחינה ניסוחית, "באמצעות פנקס שוברים", לא חובה לציין לפי סעיף 3ב.
<שלומית ארליך: משרד השיכון פה?
<שלומית ארליך: אמיר, מבחינת
<שלומית ארליך: כם זה משפיע איכשהו על הנוסח אם אנחנו מפנים לסעיף 3ב?
<אמיר פז: לא.
<שלומית ארליך: בסדר, אז אנחנו נמחק 'לפי סעיף 3ב'.
<שלומית ארליך: עכשיו כאן, לפי הנוסח "יפעל המוכר למתן הודעה בכתב בנוסח המובא בתוספת".
<שלומית ארליך: השאלה כאן אם באמת להשאיר את הנוסח כך שידובר בכך שיפעל המוכר, כיוון שמי שממציא את מכתבי ההחרגה האלה היום אלה בעצם תאגיד בנקאי, המלווה/המבטח.
<שלומית ארליך: השאלה אם לא להפנות ישירות ולציין שימציא תאגיד בנקאי מלווה או מבטח את ההודעה בכתב.
<לבנת קופרשטיין  דאש: לא, החובה היא על המוכר, לא על התאגיד.
ניסן סלומינסקי: מי המדברות?
<לבנת קופרשטיין  דאש: אני עורכת דין לבנת קופרשטיין דאש, מאיגוד הבנקים.
<לבנת קופרשטיין  דאש: חוק מכר הדירות מטיל את החובה על המוכר לפנות לתאגיד הבנקאי ולהוציא את פנקס השוברים.
ראובן ריבלין: ומה אם המוכר לא פנה?
ראובן ריבלין: אני הקונה, עליי אתם צריכים להגן.
ראובן ריבלין: המוכר, מצוין, אומר יריב לוין שאנחנו רוצים להגן על הקונה.
ראובן ריבלין: המוכר צריך לומר לבנק, הבנק צריך לשמוע מה המוכר, כל אחד צריך לשמוע ואני, שום דבר לא תלוי בי, אני רוצה לקבל מהמוכר נייר, להביא אותו לטאבו ולומר לו 'אדוני, תרשום את זה, כל הערת האזהרה לא מתייחסת לדירה שלי'.
ראובן ריבלין: זה הכול, זה מה שהוא אומר בחוק.
<לבנת קופרשטיין  דאש: אוקי, אז המוכר מוכר לקונה את הדירה, המוכר צריך להמציא את הבטוחות הנדרשות והוא בא ויש מספר בטוחות שאפשר להמציא לקונה, הוא יכול הערת אזהרה במקרים מסוימים וערבות בנקאית במקרים אחרים.
<שלומית ארליך: אבל מי ממציא את כתב ההחרגה היום, בפועל?
<לבנת קופרשטיין  דאש: לא, זה משהו אחר, החרגה זה משהו אחר.
<לבנת קופרשטיין  דאש: את מדברת על הערבות?
<שלומית ארליך: לא, אני מדברת על ההחרגה.
<שלומית ארליך: אנחנו מדברים על ההחרגה.
<שלומית ארליך: מה שכתוב היום בנוסח זה שיפעל המוכר למתן הודעה בכתב, שהיא למעשה ההחרגה.
<גילי רווה: למה צריך את המוכר?
<גילי רווה: למה המוכר צריך להיות פה בתמונה?
ראובן ריבלין: הקבלן מקבל הלוואה מהבנק, בתמורה חלק מהבטוחות הוא נותן משכנתא שרשומה בטאבו.
ראובן ריבלין: בא קונה, אומר 'אני רוצה לקנות את הדירה הזו, אני רק מפחד שאני משועבד לך', אומר לו הבנק, 'אם תשלם לי את כל הדברים בהתאם לזה אני אשחרר אותך כל פעם על חלקך בבניין שהקבלן בונה'.
ראובן ריבלין: זאת אומרת יש פה שלושה צדדים, כל אחד הוא בפני עצמו והם כולם קשורים אחד לטבורו של השני.
ראובן ריבלין: אחד זה הקבלן, השני זה הבנק והשלישי זה הקונה, שהוא היחידי שמשלם, הוא לא יודע מה היחסים בין אלה לבין אלה.
ראובן ריבלין: פה אנחנו רוצים בחוק הזה ליצור מצב שהחוק מגן על הקונה אשר הוא משלם לא לקבלן אלא לבנק, משום שהקבלן אמר לו 'תשלם לבנק'.
<גילי רווה: ולכן מי שאמור להוציא את ההודעה הזו זה הבנק.
<גילי רווה: ולמה בניסוח דהיום כתוב שהמוכר יפעל לבנק.
<גילי רווה: למה להכניס את הגורם המתווך הזה כאשר הבנק יודע אם שולם הנכס.
ניסן סלומינסקי: יריב, הם מנסים להוציא את המילה 'מוכר', אני מבין?
<גילי רווה: זה לא רק המילה.
ראובן ריבלין: המוכר ו/או הבנק.
<גילי רווה: אם הבנק מסרב, למשל, למה ה - - -
ניסן סלומינסקי: רגע, בואו נעשה סדר.
ניסן סלומינסקי: את התחלת עם ההצעה, את אומרת שמאחר שהבנק צריך להוציא את הנייר הזה, אז למה יפעל המוכר?
<שלומית ארליך: בדיוק, מה המשמעות של 'יפעל המוכר'.
ניסן סלומינסקי: אלא לכתוב 'הבנק ימציא'.
<שלומית ארליך: פשוט 'ימציא התאגיד'.
ניסן סלומינסקי: מתי הוא ימציא?
ניסן סלומינסקי: מי צריך לבקש?
יריב לוין: לא, החוק קובע, תוך 30 יום ממועד התשלום הראשון.
ניסן סלומינסקי: משרד השיכון?
<אמיר פז: הסיבה שזה נכתב כך, ושוב, אני לא אומר שאי אפשר לשנות, אני מנסה להסביר כדי להיות קוסטינטנטי עם החוק.
<אמיר פז: החוק אמנם מטיל חובות מסוימות על הבנקים, בעקבות התיקון, אבל הקשר הישיר והחוזי הוא בין הדייר למוכר, כלומר הקבלן.
<אמיר פז: זאת הסיבה שזה הוכנס כך.
<אמיר פז: מבחינה צרכנית בוודאי שהחובה, חובת הפעולה בסופו של דבר מבחינת התוצאה שמחפש הקונה, היא של הבנק, כי הוא צריך להוציא את המכתב, הקבלן לא יכול להוציא במקומו מכתב כזה, כי הוא לא בעל השעבוד.
ניסן סלומינסקי: זאת אומרת אתה אומר שהמוכר צריך להיות בתמונה, כי ההסכם הוא עם המוכר ולא עם הבנק.
<קריאה: מצד שני כל הכסף עובר לבנק.
ראובן ריבלין: יש פה הסכם בין שלושה צדדים, עם כל הכבוד.
<אמיר פז: נכון, יש פה משולש.
<שלומית ארליך: אמיר, אם אנחנו ננסח את זה כך שהמוכר יפנה לבנק על מנת שהבנק ימציא את הכתב?
<אמיר פז: במקום 'יפעל', יפנה אל הבנק?
<שלומית ארליך: כי כשאנחנו אומרים 'יפעל המוכר' לא כל כך ברורה המשמעות.
<שלומית ארליך: מה זאת אומרת יפעל?
<גילי רווה: ומה אם הבנק יסרב, למשל?
ראובן ריבלין: הוא לא יכול למסור, כי המסירה שלו לא שווה כלום אם אומרים שאין את הרשומה לטובת הבנק.
יעקב ליצמן: הדיון כאן מי חייב.
ניסן סלומינסקי: מי שיכול להוציא זה רק הבנק.
ניסן סלומינסקי: הקשר העסקי שקיים זה בין - - -
יעקב ליצמן: מי שאחרי זה הקבלן.
ניסן סלומינסקי: כן, זה הקשר העסקי ומצד שני הבנק, בגלל השעבוד, הוא זה שמוציא.
ניסן סלומינסקי: צריכים כאן למצוא את הנוסח מי פונה.
ניסן סלומינסקי: מי שחייב להוציא זה הבנק, מי פונה אל הבנק.
<אמיר פז: אל הבנק בוודאי לא פונה הרוכש, אין בבנק משרד מכירות ש - - -
ניסן סלומינסקי: אוקי, לכן הכנסתם פה 'יפעל המוכר למתן הודעה בכתב'?
<שלומית ארליך: אבל המוכר גם פונה, אמיר?
ראובן ריבלין: זה לא מדויק מה שרשם הקבלנים אומר.
<אמיר פז: אני לא רשם הקבלנים.
ראובן ריבלין: לא חשוב, משרד השיכון.
<אמיר פז: גם הסמכויות הן לא של רשם הקבלנים.
ראובן ריבלין: המוכר הוא הקבלן, בא הקונה ואומר 'הלכתי לטאבו וראיתי שיש שעבוד, איך אני מבטיח את עצמי?' הוא אומר 'אתה מרגע זה יוצא ידי חובתך על ידי כך שאתה נותן כל תמורה שאתה מחויב כלפיי לבנק המלווה', ולכן הוא נקרא בנק מלווה.
ראובן ריבלין: זאת אומרת מאותו רגע נוצר הקשר המשפטי בין הבנק לבין הקונה והקונה יוצא ידי חובתו כלפי המוכר ברגע שהוא נותן לבנק.
ראובן ריבלין: אז יש פה מחויבות כל עוד יש מחויבות של המוכר, כי המוכר הוא המוכר של הדירה וההסכם לרכישת הדירה הוא בין המוכר לקונה, אבל המוכר, מתוך הסכמה, אומר 'התחייבויותיך כלפיי הם על ידי מילואם כלפי הבנק'.
ראובן ריבלין: מאותו רגע נוצר מצב שבו אתה לא יודע מתי או מי, לכן צריך להיות המוכר בוודאי, כי הוא המוכר.
ניסן סלומינסקי: רבותיי, שלומית, על דעתו של יריב.
ניסן סלומינסקי: יש כאן איזה רעיון, תשמע אולי.
<שלומית ארליך: אולי נעשה 'ימציא התאגיד הבנקאי המלווה או המבטח לבקשת המוכר', ואז זה יפתור את הבעיה.
יריב לוין: לא, אבל אני אומר לך מה מטריד אותי.
יריב לוין: צריך לזכור שבסוף יש חוזה, החוזה הוא חוזה של הקבלן מול הקונה.
יריב לוין: אם לא מולא התנאי הזה, לא קיים הקבלן את חובתו החוזית כלפי הקונה.
יריב לוין: ברגע שאני אטיל את זה על התאגיד הבנקאי אני כאילו מוציא את הקבלן מהמעגל הזה.
יריב לוין: לכן אני מסכים עם ההערה של רובי, שמבחינת המבנה הבסיסי של ההתקשרות הקונה עומד קודם כל מול הקבלן.
ניסן סלומינסקי: לא, אז למי יש את הבעיה?
יריב לוין: ואם לא נציע לקונה את הדבר הזה יש הפרה של ההסכם שהיא הפרה על ידי הקבלן, שמצדיקה למשל דחייה של התשלומים.
ניסן סלומינסקי: יריב, תשמע רגע את הנוסח שלה, אם זה לא עונה גם על זה.
<שלומית ארליך: אבל אם אנחנו אומרים, 'ימציא התאגיד לבקשת המוכר', עדיין הבעיה עומדת, לדעתך?
<אמיר פז: עדיין יש חובה אז על המוכר לבקש.
ניסן סלומינסקי: רגע, אני רוצה לשמוע את יריב, אם זה מניח את דעתו.
<שלומית ארליך: חבר הכנסת לוין, ממה שאני הבנתי, מה שקורה היום בפועל זה שהמוכר מבקש מהתאגיד והתאגיד מוציא.
<שלומית ארליך: אז אם אנחנו כותבים שימציא התאגיד לבקשת המוכר, אנחנו - - -
יריב לוין: אבל על מי חלה האחריות להמציא?
יריב לוין: על התאגיד או על המוכר?
<שלומית ארליך: התאגיד.
יריב לוין: אני לא יכול לשחרר את המוכר מהחבות שלו בהמצאת המסמך הזה.
<אמיר פז: לכן זה לבקשת המוכר.
<אמיר פז: יש עליו חובה.
<אמיר פז: אם זה ימציא הבנק לבקשת המוכר, אז יש גם חובה על המוכר לבקש - - -
ניסן סלומינסקי: מה שאנחנו רוצים לעשות כאן, לחייב שני גופים ובואו נכתוב את זה ברור ונגמור.
ניסן סלומינסקי: משרד השיכון, אנחנו רוצים לחייב מצד אחד את המוכר לפנות לבנק ומצד שני אנחנו רוצים לחייב את הבנק לתת.
ניסן סלומינסקי: אז בואו נכתוב את שני הדברים במפורש ונגמור את זה.
ניסן סלומינסקי: למה אנחנו צריכים להסתבך?
<שלומית ארליך: אז בעצם זה יהיה 'ימציא תאגיד בנקאי מלווה או מבטח', אנחנו בסוף נתייחס לתאגיד בנקאי מלווה שאינו תאגיד בנקאי מבטח, 'ימצא תאגיד בנקאי מלווה או מבטח, לבקשת המוכר'.
<לימור שושט שועה: למי הוא ימציא?
<שלומית ארליך: אנחנו ממשיכים להקריא.
<שלומית ארליך: זה יהיה הודעה בכתב לקונה.
<לימור שושט שועה: אפשר הערה?
<לימור שושט שועה: אני עורכת דין לימור שושט שועה, גם מטעם איגוד הבנקים.
<לימור שושט שועה: קודם כל נכון להיום גם בערבויות חוק מכר החובה חלה על המוכר ועדיין זה מגיע לרוכשים ואין חובה ישירה על הבנק, ועדיין ההסדר הזה יוצא אל הפועל.
<לימור שושט שועה: דבר נוסף, לבנקים אין קשר ישיר עם הרוכשים וגם לרוכשים לא תמיד עדיף שיהיה להם - - -
<שלומית ארליך: לכן אמרנו 'לבקשת המוכר', המוכר יבקש מהבנק והבנק ימציא.
<לימור שושט שועה: אבל עדיין חובת ההמצאה היא על הבנק.
<לימור שושט שועה: לבנק אין קשר ישיר עם הרוכש.
<לימור שושט שועה: הוא ממציא את זה לרוכש.
ניסן סלומינסקי: אז מה הנוסח שאת היית רוצה שיהיה כתוב?
<לימור שושט שועה: אנחנו, גם לגבי ערבויות, לפחות חלק מהבנקים ממציאים את המסמכים למוכר והוא זה שמעביר אותם הלאה.
<לימור שושט שועה: אין לנו קשר ישיר עם הרוכשים.
ניסן סלומינסקי: אז אנחנו לא כותבים כאן שום קשר שביניכם לבין הרוכשים.
יריב לוין: אדוני היושב ראש, אני חושב שהניסוח כמו שהוא מופיע כאן מבטא בדיוק את הסדר הנכון של הדברים.
יריב לוין: מי שממציא זה המוכר ומי שאחראי זה המוכר, ומי שמכין את הניירת מטבע הדברים זה הבנק - - -
ניסן סלומינסקי: אבל איפה כאן כתוב שהתאגיד הבנקאי מחויב לתת את זה.
<לימור שושט שועה: גם בערבות חוק מכר לא רשום ו - - -
ניסן סלומינסקי: אני שואל את יריב.
יריב לוין: לא כתוב שהתאגיד הבנקאי מחויב.
ניסן סלומינסקי: אבל אתה לא רוצה להטיל עליו את החובה הזו?
יריב לוין: אני לא יודע אם אני רוצה להטיל עליו את החובה, כי - - -
ניסן סלומינסקי: אז מה פירוש?
ניסן סלומינסקי: המוכר יפנה והבנק לא ייתן.
יריב לוין: הבנק לא ייתן?
יריב לוין: אז המוכר הפר את ההסכם.
יריב לוין: ההפרה היא של המוכר.
ניסן סלומינסקי: לא, רגע, אנחנו רוצים שהקונה יקבל, נכון?
ניסן סלומינסקי: כדי שהקונה יקבל אתה צריך להטיל מחויבות על שני גופים, על המוכר ועל התאגיד.
ניסן סלומינסקי: זה מה שאני שואל, בנוסח שפה, מה שאני קורא ככה ברפרוף, אין חובה על התאגיד לתת.
ניסן סלומינסקי: המוכר יפנה והתאגיד לא ייתן, מה עשינו?
ראובן ריבלין: ההערה של היושב ראש צודקת מאוד.
ניסן סלומינסקי: אני רוצה שיהיה כתוב, שמצד אחד המוכר חייב לפנות ומצד שני התאגיד חייב לתת.
יריב לוין: אפשר להגיד יפעל המוכר וייתן התאגיד.
ניסן סלומינסקי: לכן אנחנו צריכים להוסיף כאן מחויבות גם על התאגיד.
ראובן ריבלין: ברשותך, אני רוצה לחזק את דבריך.
ראובן ריבלין: יש קשר בין הקונה לבנק, שהוא נוצר על ידי העובדה שהקונה בא לבנק ואומר לו 'אני רוצה לקנות מהמוכר דירה, אבל היא משועבדת לך ולכן אני רוצה שאתה תיתן לי הסכמה שהוא יכול למכור לי, כי אני לא רוצה להיות תלוי בו כאשר אני תלוי גם בך'.
ראובן ריבלין: ברגע שהוא בא ואומר לי 'תשלם לי', הוא כותב לו מכתב ואומר לו 'אם תשלם לי - - -
יריב לוין: הוא לא כותב, זה חלק מהחוזה.
ראובן ריבלין: חלק מהחוזה, 'אם תשלם לי את כל התחייבויותיך כלפי המוכר, אתה יכול לראות מבחינתי את הסכמתי ואת חובתי לשחרר את המשכנתא מכל הקשור ברכישה שאתה רכשת'.
ראובן ריבלין: לכן יש פה - - -
ניסן סלומינסקי: רבותיי, המוכר צריך להיות מחויב לפנות לתאגיד ומחויב התאגיד לתת ונגמר הסיפור.
ניסן סלומינסקי: תמצאו רק את הנוסח המתאים.
<לימור שושט שועה: רק שיהיה רשום שניתן למוכר.
ניסן סלומינסקי: בוודאי, לכן אני לא מזכיר את הקונה, מחויב המוכר לפנות לתאגיד ומחויב התאגיד לתת למוכר, ונוסח.
<שלומית ארליך: אז זה יהיה 'בנוסח המובא', במקום 'הקבוע בתוספת' (ממשיכה להקריא): "(להלן – ההודעה)".
<שלומית ארליך: עכשיו כאן יש קצת חזרתיות, השאלה אם יש נחיצות ב- "מאת התאגיד הבנקאי המלווה או מאת המבטח, כמשמעותו בסעיף 2(2)".
<שלומית ארליך: מבחינתנו אולי אפשר להשמיט את השורה וחצי הזו.
<שלומית ארליך: אם אנחנו אומרים שיבקש המוכר או יפנה המוכר וימציא התאגיד הבנקאי, אין צורך לחזור על זה 'מאת התאגיד הבנקאי המלווה או מאת המבטח'.
<אמיר פז: אז זה ימציא התאגיד או המבטח.
ניסן סלומינסקי: כן, התאגיד או המבטח.
ניסן סלומינסקי: צריך את שניהם, התאגיד או המבטח, זה כן.
<שלומית ארליך: אין בעיה, 'כמשמעותו בסעיף 2(2)' יישאר.
<שלומית ארליך: (ממשיכה להקריא): "לפיה" – פה אני מציעה שפשוט ננסח את זה כך שיימחק רישומם בהתאם לכל הסדר שקבענו, 'יימחק רישומם של שעבוד או התחייבות לשעבוד, לפי העניין'.
<לימור שושט שועה: לא, אי אפשר.
<שלומית ארליך: זה בעצם מה שאומר ההסדר.
<לימור שושט שועה: כן, אבל זה רק בשלב סופי.
<לימור שושט שועה: בשלב ראשון לבנק יש שעבוד על כל הפרויקט ויכול להיות, לדוגמה, שנמכרו חצי מהדירות.
<לימור שושט שועה: בשלב הזה מבחינה רישומית אי אפשר למחוק חצי מהשעבוד ולכן יש את מכתבי ההחרגה.
<שלומית ארליך: אבל זה יימחק בהתאם לתנאים האמורים בהודעה, לא אמורה להיות לך בעיה.
<לימור שושט שועה: לא, אבל המחיקה היא רק בשלב מאוחר יותר, כאשר נרשם ב - - -
ניסן סלומינסקי: מה בשלב הזה קורה?
<לימור שושט שועה: בשלב הזה יש את מכתבי ההחרגה.
<לימור שושט שועה: מכיוון שלא ניתן למחוק את השעבוד בפועל בעצם אנחנו מוציאים מכתבי החרגה שמודיעים להם, 'אם נממש את השעבוד, לא נממש אותו מתוך הנכס ש...'.
יריב לוין: ברור, זה בסדר, את זה לא יכולים לשנות.
<שלומית ארליך: בזה לא נוגעים.
<אמיר פז: מה שהיא מתכוונת גם, את לא יכולה להוריד את המילים 'לא ימומשו', את לא יכולה להישאר רק עם 'יימחקו', כי אלה שתי חובות, גם לא ימומש וגם יימחק.
<אמיר פז: כי יימחק קורה בסוף והלא ימומש זו התחייבות מלכתחילה.
יריב לוין: אי אפשר למחוק עד שלא מייחדים את הדירה הספציפית, אבל אי אפשר לממש בשום שלב וצריך למחוק ברגע שאפשר לבצע את הייחוד הזה.
יריב לוין: ועוד דבר אני אומר, שאם המשמעות של המכתב הזה שעד שלב הרישום בטאבו, כאשר הקבלן יוציא לך אישור זכויות על הדירה, היא תהיה נקייה מהשעבוד הזה של הליווי.
יריב לוין: זה העניין.
יריב לוין: זה סוגר את כל המעגל.
ראובן ריבלין: אחרת הוא תלוי ברצון של כל אחד, 'תן לי עוד, כדי שאתן לך את המכתב'.
<שלומית ארליך: אז אנחנו משאירים את הנוסח.
ראובן ריבלין: החוק הזה מחייב אותו לתת.
ראובן ריבלין: זה לא משאיר את זה לשיקול דעת או להתניות ממין ההתניות הקודמות.