GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יניב שקל: זאת אומרת, אם הוא יעלה לישראל הוא יפגע בשותפים שלו.
<ספי זינגר: לכן אני חושב שגם מבחינת התכלית של מה שרצתה הוועדה, שבמסגרת הדיונים כאן לא יילקחו הטבות מתושבים חוזרים ומעולים חדשים - - -
<שגית אפיק: אם זה היה מותר, מהדברים שלך עולה שיש פגיעה.
<יניב שקל: אם הוא יעלה לישראל הוא יפגע במשפחתו ובשותפיו.
ניסן סלומינסקי: אתה מאמין, ספי זינגר, שיכול להיות מקרה שיש שני שותפים, אחד ישראלי פשוט והשני עולה חדש, והישראלי הרגיל יצטרך לשלם מסים והעולה החדש לא ישלם מכיוון שאי אפשר לדון לגביו?
<קריאה: לא זאת השאלה.
ניסן סלומינסקי: יכול להיות מקרה כזה כתוצאה מהדיון?
<גדעון בר-זכאי: זה המצב כבר כעת, ב-5 השנים האחרונות.
<משה אשר: אתן לך דוגמה למה הדבר דומה, במה הדברים אמורים.
<משה אשר: כאשר אנחנו בוחנים האם החברה הזאת, שנדון בה עוד מעט, בכלל נכנסת לעולם הזה של הדיבידנד הרעיוני והמיסוי של הדבר הזה, בודקים מה שיעור הישראלים בה.
<משה אשר: אם הישראלים הם הרוב, למעלה מ-50%, אז יש מיסוי של הדיבידנד הרעיוני.
<משה אשר: לעומת זה, אם הרוב אינו ישראלי אז לא מחילים את זה.
ניסן סלומינסקי: עולה חדש ייחשב כלא ישראלי לעניין הזה.
<משה אשר: אם העולה החדש, שהוא כבר ישראלי, נחשב לא ישראלי אז למעשה היא "מירק" את הישראלי, ולא זאת הכוונה.
<משה אשר: זה שהוא עלה לישראל ויהיה זכאי בגין הדיבידנד שמיוחס אליו לפטור, זה ברור, לא נגענו בזה.
<משה אשר: אבל השאלה האם הוא צריך "למרק" את הישראלי.
<משה אשר: על זה הדיון, מפה זה מתחיל.
<גדעון בר-זכאי: כמי שכתב את החוק ויודע היטב למה התכוונה רשות המסים ומדינת ישראל כולה כאשר החוק הזה אושר, אני רוצה לומר כמה מילים.
<גדעון בר-זכאי: דבר ראשון, אני מוכרח להגיד בעניין הפיצול המהותי שהיה, אנחנו עוסקים כאן בדיני המס וידוע לכולנו שכאשר מדובר על תכנוני המס, הרמה הירודה ביותר של תכנוני מס זה להידבק ללשון הכתובה.
<גדעון בר-זכאי: אנחנו מסתכלים על מהות.
<גדעון בר-זכאי: כאשר ועדת הכנסת דנה – וקראתי את הפרוטוקול הבוקר 5 פעמים לוודא שאני לא אומר דברים לא נכונים – הנושא של חברות משלח-יד וחנ"ז לא עלה ולו ברמיזה בדיוני הוועדה.
<גדעון בר-זכאי: כלומר, היכולת להתלבט ולקבל החלטה אינטליגנטית בנושא לא עמדה בכלל בפני חברי הכנסת.
<גדעון בר-זכאי: נשאלה שאלת תם על-ידי אחד מחברי הכנסת לגבי ההשלכה של נאמנויות.
<גדעון בר-זכאי: אמר היועץ המשפטי של משרד האוצר: זה נושא אחר.
<גדעון בר-זכאי: זאת אומרת, אם אנחנו מדברים במהות, אני חושב שאם אנחנו בוחנים את ההליך הזה קשה לי מאוד להתרשם שוועדת הכנסת ידעה מה היא מחריגה ומה לא, כאשר ברור לכולם מדברי חברי הכנסת שהם מחריגים את האפשרות שתיקון 168, או התיקון שעוסק לדבריהם בתושבים חוזרים ובעולים חדשים, ייפגע.
<גדעון בר-זכאי: זה דבר ראשון שחשוב לציין.
<גדעון בר-זכאי: עכשיו למהות הדברים.
<גדעון בר-זכאי: הכוונה פה לא "למרק" או "לא למרק".
<גדעון בר-זכאי: זה חוזר פעם אחר פעם – יש כלל בחקיקה לפיו bad cases make bad law.
<גדעון בר-זכאי: אתה חושד במישהו ולכן אתה "הורג" את כולם כדי שלא יבוא רמאי אחד.
<גדעון בר-זכאי: זה חוזר על עצמו, ופה זה חוזר שבעתיים.
<גדעון בר-זכאי: הכוונה היתה פשוטה, שתושב שנמצא כרגע בחוץ-לארץ, וגם שמחר יהיה בחוץ-לארץ, לא שתגידו מעתה והלאה, מישהו שנמצא עכשיו בחוץ-לארץ והוא תושב חוץ, הוא גם "ממרק" את החברה בעבור ישראלים, אם להשתמש במונח "ממרק".
<גדעון בר-זכאי: אז לומר שדווקא התושב החוזר או העולה החדש הם אלו שאנחנו לא רוצים ש"ימרקו", זה אמירה שלא מחוברת לאפשרויות.
<גדעון בר-זכאי: המשמעות פשוטה.
<גדעון בר-זכאי: המטרה של התיקון היתה שהוא לא יחשוש מלעלות לארץ רק בגלל שיום אחרי שהוא עולה הוא חייב לפרק את השותפות, כי השותפים הישראלים שלו לא יוכלו להמשיך לעבוד אתו.
<גדעון בר-זכאי: כי כתושב חוץ הוא נהנה, והם נהנו, מהטבה – לא מהטבה אפילו, אלא מזה שהם לא חייבים במס בישראל כי הוא תושב חוץ.
<גדעון בר-זכאי: הם יימנעו מלבוא לישראל רק בגלל שהשותפים שלהם יגידו להם: לא, תישארו שם.
<גדעון בר-זכאי: זאת המטרה, זה בתכלית התיקון, וזה נוגע למהות.
ניסן סלומינסקי: עד עכשיו לא הצלחתי להבין מה אתה אומר.
ניסן סלומינסקי: זה פוגע או לא פוגע?
<גדעון בר-זכאי: זה פוגע אנושות.
<גדעון בר-זכאי: זה גורם לאנשים לקבל החלטה לא לבוא לישראל, חד-משמעית.
<טל ירון-אלדר פלר: ניקח חברה נשלטת זרה, זה דוגמה מצוינת, שיש לה מעל 50% תושב חוץ.
<טל ירון-אלדר פלר: יש 49% תושבי ישראל ו-51% תושב חוץ.
<טל ירון-אלדר פלר: החברה לפי כל ההגדרות היא לא חברה נשלטת זרה, כי מעל 50% הם לא תושבי ישראל.
<טל ירון-אלדר פלר: יום אחרי העלייה לישראל אותו אדם נשלל ממנו - - -
<משה אשר: אדוני היושב-ראש, אני מציע שנקבל את ההכרעה של שגית אפיק, כי זה עניין פרשני, ונתקדם הלאה.
ניסן סלומינסקי: הכוונה, שאנחנו לא נדון בזה.
ניסן סלומינסקי: אני לא יודע אם אפשר לפצל חלק.
<שגית אפיק: אפשר גם לפצל את הסעיף, אפשר גם לא לדון בו ולהוריד אותו.
<שגית אפיק: נפצל את כל מה שקשור לתושב חוץ ונבקש אישור לפיצול במליאה.
<שגית אפיק: צריך לפצל עכשיו כי אני צריכה להניח את הפיצול במליאת הכנסת.
משה גפני: נעשה את זה עכשיו, כדי שיראו שפיצול אחד עשית...
ניסן סלומינסקי: עכשיו הפסדת את כל עולמך.
ניסן סלומינסקי: אני התכוונתי לעשות פיצול.
ניסן סלומינסקי: איך נגדיר את זה?
<שגית אפיק: צריך לעשות גם שינוי נוסח בהגדרה "תושב ישראל" וגם לפצל את כל מה שקשור לעולים חדשים ותושבים חוזרים ותיקים.
<שגית אפיק: אנחנו נכין את הודעת הפיצול למליאה.
<שגית אפיק: הוועדה צריכה כעת להצביע על פיצול לפי תקנון הכנסת להחרגת כל מה שחל בחמי"ז ובחנ"ז ביחס לעולים חדשים ולתושבים חוזרים ותיקים.
<משה אשר: כפי שנאמר, לא בנאמנויות.
<שגית אפיק: בחמי"ז וחנ"ז.
<גדעון בר-זכאי: כשנדון בנאמנויות נטען שוב בעניין הזה.
<משה אשר: בנאמנויות יש אמנה קונקרטית.
<שגית אפיק: אנחנו לא בדיון על נאמנויות ולא יכולים להצביע על נאמנויות.
<שגית אפיק: אנחנו מנסים לשמור פה לפחות על איזו מסגרת סבירה.
ניסן סלומינסקי: לפי הנוסח שאמרה שגית אפיק, אני לא צריך לחזור עליו, מי בעד הפיצול?
ניסן סלומינסקי: בעד – 2
משה גפני: אתה רואה, אני לא מתנהג כרגע כאופוזיציונר.
משה גפני: הייתי יכולה להפיל אותך עכשיו, אחד נגד אחד.
ניסן סלומינסקי: הרי עמדת לעזוב.
ניסן סלומינסקי: הרי הייתי מחכה עוד 2 דקות ומצביע לבד.
ניסן סלומינסקי: רציתי לתת לך את הזכות להצביע.
משה גפני: יש עוד כמה דברים שאני מוכן להצביע אתך.
משה גפני: היתה כאן החלטה נכונה.
<משה אשר: ברשותכם, נקרא את התיקונים, כפי שהבטחנו קודם.
<ליאת גרבר: לעניין ההערה על קיזוז הפסד, הוספנו בעמוד 674, בפסקה (22), סעיף 75ב1, סעיף קטן (ג), בסיפה: "ואולם לעניין קיזוז הפסד כמשמעותו בסעיף 28, יראו את הדיבידנד כהכנסה ממשלח יד".
<גדעון בר-זכאי: גם 28 ו-29.
<ליאת גרבר: רק סעיף 28.
<ירדנה סרוסי: בהמשך להערה של טלי ירון-אלדר, לגבי ניכוי מס במקור על דיבידנד, שצריך להתייחס אליו כשזה מחולק מחברה ישראלית לבעל השליטה, בסעיף קטן (ה) בסיפה נוסיף: "חלה במדינת המושב של חברת משלח היד הזרה חובת תשלום מס זר, לרבות בדרך של ניכוי במקור בשל חלוקת הדיבידנד"- - -
<עופר מנירב: לא "בשל חלוקת הדיבידנד" אלא בשל הרווחים שלו.
<ירדנה סרוסי: "בשל חלוקת הדיבידנד".
<ירדנה סרוסי: מס חברות כבר נתנו.
<ירדנה סרוסי: אנחנו עכשיו בחלוקה בפועל, כאשר החלוקה בפועל היא לחברה, לא ליחיד, לחברה ישראלית.
<עופר מנירב: צריך לתת לחברה את מס החברות שהחברה שילמה שם.
<ירדנה סרוסי: זה כבר יש לך בסעיף קטן (ד).
<ירדנה סרוסי: "לרבות בדרך של ניכוי במקור בשל חלוקת הדיבידנד, יינתן זיכוי כנגד המס החל לפי סעיף קטן (ה) בגובה המס הזר ששולם בפועל כשהוא מוכפל בשיעור הזכויות של בעל המניות ברווחים ממשלח יד מיוחד של חברת משלח היד הזרה".
<קריאה: תתני לבעל המניות.
<ירדנה סרוסי: יש גם לבעל המניות וגם לבעל השליטה.
<ירדנה סרוסי: הרי יש לנו שני הסדרים.
<גדעון בר-זכאי: אתם תיתנו יותר ממה שהתכוונתם.
<ירדנה סרוסי: רגע, יש לנו המשך.
<ירדנה סרוסי: "סכום הזיכוי לפי סעיף קטן (ד) ולפי סעיף קטן (ה) לא יעלה על המס".
<שגית אפיק: אז אפשר לכתוב "לא יעלה על המס".
<שגית אפיק: ..
<שגית אפיק: חשבנו שאי אפשר לכתוב "לא יעלה על שיעור המס".
<ירדנה סרוסי: "לא יעלה על המס שבעל המניות חייב בו בישראל על הכנסתו על-פי סעיף זה".
<עופר מנירב: הרי הסברתם לי קודם שאי אפשר לכתוב דברים כאלה בחקיקה, אמרו שאי אפשר לקבוע 50%.
<עופר מנירב: תחליטו, אם זה פועל אז זה פועל לשני הכיוונים.
<עופר מנירב: ספי זינגר, תעזור לי.
<עופר מנירב: אפשר או אי אפשר?
<עופר מנירב: אם אפשר – אפשר בשני הכיוונים.
ניסן סלומינסקי: עופר מנירב, אני מבקש למחוק את זה, כי אי אפשר לכתוב את זה.
ניסן סלומינסקי: אז אני מבקש למחוק כפי שאתה מבקש.
<עופר מנירב: אין לי בעיה, בסדר.
<עופר מנירב: הם מפסידים, לא הנישומים.
<עופר מנירב: אנחנו מגינים פה על המדינה ואני חושב שכן צריך להיות התיקון הזה.
<עופר מנירב: אבל הוא צריך להיות גם הפוך.
<עופר מנירב: אמרו קודם שאי אפשר לעשות דברים כאלה בחקיקה, והנה ראה זה פלא, כאשר זה מתאים אפשר לעשות את זה בחקיקה, וכאשר זה לא מתאים אי אפשר.
ניסן סלומינסקי: כמה זמן אתה יושב פה?
ניסן סלומינסקי: שנים.
ניסן סלומינסקי: מה פה הוא "ראה זה פלא"?
<עופר מנירב: אבל אני מצפה מכבודו שלא יאפשר דברים כאלה משום שאם החוק מאפשר לעשות משהו ומסבירים לנו פה שאי אפשר, ואחר-כך מראים לנו שכן אפשר, משהו פה לא תקין.
<שגית אפיק: איך אתה רוצה את הצד השני?
<שגית אפיק: איך אתה מציע?
<שגית אפיק: אולי הם יסכימו.
ניסן סלומינסקי: זה כבר לא שייך, עזבו.
<עופר מנירב: אני לא יודע.
<עופר מנירב: ספי זינגר כל הזמן אומר לי למה אני לא מגן כאשר צריך, אבל אני לא מקבל את זה בחזרה ממנו.
<ספי זינגר: קיבלנו את ההערה.
<שגית אפיק: קיבלתם גם את ההערה המהותית או רק את ההערה הטכנית?
<שגית אפיק: היתה גם הערה מהותית, לעשות את זה בכיוון של הצד ההפוך.
ניסן סלומינסקי: דובר על זה כבר קודם.
ניסן סלומינסקי: אם מצאו פתרון גם כשאי אפשר אז זה בסדר, לא נתחיל לפתוח את זה עוד פעם.
<עופר מנירב: אבל זה לא סגור.
<עופר מנירב: יש את ההערה המהותית.
<עופר מנירב: זה לא סגור.
<שגית אפיק: תגיד אותה שוב.
<שגית אפיק: אולי ספי זינגר רוצה לשמוע.
<גדעון בר-זכאי: האם מישהו חושש שיהיה פה צורך לשלם יותר מ-50% מס ורשות המסים תחפוץ לגבות אותו?
<עופר מנירב: כן, היא חפצה, היא אומרת שכן.
<עופר מנירב: בהתחלה אמרו לא, ועכשיו אומרים כן.
ניסן סלומינסקי: ספי זינגר קודם הסביר לכם, אז עזבו.
<עופר מנירב: אבל ספי זינגר עכשיו הסכים עם אותו נוסח, אז אולי אפשר לנסות לחשוב עוד פעם.
<עופר מנירב: מותר?
<ספי זינגר: לא אמרנו שאסור.
ניסן סלומינסקי: לא אמרת שאסור.
ניסן סלומינסקי: אמרת שלא טוב לכתוב את זה כי יכולה להיות סיטואציה, ונתת דוגמה.
<ספי זינגר: שאולי זה ישתנה.
ניסן סלומינסקי: כך אני זוכר, אז בואו, עזבו.
<שגית אפיק: היו עוד שני דברים שהייתם צריכים לתת עליהם תשובות.
<שלומית ארליך: לעניין ה-10%.
<ליאת גרבר: בעניין ההוצאות.
<ליאת גרבר: בחישוב ההכנסה החייבת והרווחים של חברת משלח-יד זרה, בסעיף 75ב1(ב), בפסקה (2) בעמוד 674 למעלה, דיברנו על הוצאות.
<ליאת גרבר: הסעיף מתחיל במילים: "סכומים שנוכו לצורך מס באותה מדינה" ונוסיף "כאמור בפסקאות (1)-(5)".
<ליאת גרבר: פסקה (1) תהיה "ריבית רעיונית", פסקה (2) "תמלוגים", פסקה (3) "פחת בגין קביעת בסיס עלות חדש מבלי שעלות זו שולמה".
<גדעון בר-זכאי: תמלוגים רעיוניים.
<שגית אפיק: תגידי לנו שוב את הפסקאות.
<שגית אפיק: היא קוראת רשימה סגורה.
<שגית אפיק: "סכומים שנוכו לצורך מס באותה מדינה שאינם מוכרים כהוצאה או כניכוי לפי כללי חשבונאות מקובלים כאמור ב-5 הפסקאות הבאות", שהיא תאמר אותן עכשיו.
<שגית אפיק: גם אנחנו היינו שמחים לראות את זה קודם, אבל בסדר.
<יניב שקל: כאן אני אחראי, כי רק ביום חמישי העברנו את ההערות שלנו.
<שגית אפיק: מיום חמישי ועד היום אתה יודע כמה נוסחים עברו אצלנו?
ניסן סלומינסקי: אני אחראי שאתם ישבתם בכלל, אז אני כבר אחראי.
<ליאת גרבר: זאת הגדרה של ההוצאות, של הסכומים שנוכו.
<ליאת גרבר: פסקה (1) תהיה "ריבית רעיונית", פסקה (2) זה "תמלוגים רעיוניים", פסקה (3) היא "פחת בגין קביעת בסיס עלות חדש מבלי שעלות זו שולמה" – אפשר פשוט להגיד step up אבל נראה לי שזה לא מתאים בחקיקה.
<שגית אפיק: את זה באמת אי אפשר כנראה לכתוב.
<ליאת גרבר: פסקה (4) היא "פחת מעבר לעלות מחיר מקורי".
<ליאת גרבר: בסדר.
<ליאת גרבר: פסקה (5) היא "הוצאות נוספות כפי שקבע שר האוצר, באישור ועדת הכספים של הכנסת".
ניסן סלומינסקי: אם הייעוץ המשפטי לוועדה מסכים אז גם אני מסכים.
<גדעון בר-זכאי: רק לפרוטוקול, נרצה זמן לעבור על זה ולהבין.
<גדעון בר-זכאי: על פניו אנחנו מאוד בעד רשימה סגורה שתגביל, וזה הגיוני, אנחנו ממש בעד, אבל לגבי התוכן קצת קשה לעכל ככה, ייקח זמן לעקוב.
ניסן סלומינסקי: אין לי שום בעיה.
<שגית אפיק: תעבירו לנו נוסח של כל הפרק הזה אחרי שתיכף נסיים את כל העניין.
ניסן סלומינסקי: אבל אני לא מתלה את זה.
ניסן סלומינסקי: תוכל לראות את זה.
<גדעון בר-זכאי: אני לא מבקש להתלות, אני רק רוצה שיהיה ברור שאנחנו רואים את זה לראשונה וצריכים לחשוב מתי נוכל להעיר.
ניסן סלומינסקי: אין לי שום בעיה, תוכל לראות את זה לפני ה-31 ביולי, אחרי 31 ביולי.
<עופר מנירב: כבודו, איך אתם מקבלים החלטה כאשר אפילו אנחנו, שאמורים להבין את הדברים, עוד לא הספקנו להבין את זה?
<עופר מנירב: אם אדוני מבין טוב יותר ממני במסים אז אין לי מה לדבר יותר מילה.
ניסן סלומינסקי: היתרון שלי עליך הוא שבדברים שנניח אני פחות מבין אני שומע אתכם, שומע אותם, שומע את זה, ואני רואה איפה זה מסתדר וכולי.
ניסן סלומינסקי: אתה לפעמים "נעול" עדיין על הדעה שלך, אבל אני שומע את גידי בר-זכאי, שומע את האחרים ורואה שהנושא הזה כבר נסגר, אז אני מתקדם.
<עופר מנירב: אני לא "נעול".
<עופר מנירב: אני עוד לא יודע.
<עופר מנירב: שמעתי עכשיו לראשונה 5 פסקאות.
<עופר מנירב: מה לעשות, אני קשה קליטה, לוקח לי קצת זמן לחשוב.
<שגית אפיק: עופר מנירב, אתה צודק.
<שגית אפיק: הם יעבירו את הנוסח.
<עופר מנירב: ב-15 השנים האחרונות שאני משתתף כאן בישיבות הוועדה לא נתקלתי ולו במקרה אחד שלא היה נוסח בפני הישיבה ושלא ידעו על מה מדובר קודם.
ניסן סלומינסקי: אנחנו חדשניים, ואגיד לך את הסיבה.
ניסן סלומינסקי: הסיבה פשוטה, כי אם לא היינו עושים את זה כל הסעיפים הללו לא היו בחוק ההסדרים והיו נדחים, ואם הם היו נדחים הם גם לא היו עוברים בכלל.
ניסן סלומינסקי: מה אפשר לעשות שאנחנו החלטנו בוועדה שאנחנו רוצים לסייע לרשות המסים ככל האפשר לחסום ולעשות דברים, ובתנאי שיהיו טובים.
ניסן סלומינסקי: לכן אני מוכן לשבת פה ולעשות את המשא ומתן, ולפעמים לנצח על המשא ומתן מן הבחינה הזאת, כדי שנגיע להסדרים, מה שהיה צריך לעשות בלעדיי אבל אני מסכים אפילו את זה לעשות.
<עופר מנירב: אין לי בעיה, כבודו.
ניסן סלומינסקי: אתה תקבל את הנוסח ותוכל לעבור עליו.
ניסן סלומינסקי: אמרתי, להיפך, בשמחה רבה.
<שגית אפיק: לפני ההצבעות בוועדה תהיה הזדמנות לזה.
<עופר מנירב: רק למען הסדר הטוב, כבודו חוזר ואומר פעם אחר פעם שאנחנו עורכים דיונים כאילו זה לא חוק ההסדרים, אבל צר לי, אני מרגיש אחרת.
<עופר מנירב: אני מרגיש שאנחנו לא ממצים את הנושא עד תום.
<עופר מנירב: אני מרגיש שאנו נמצאים בלחץ זמנים ואנחנו לא יכולים לעבור על הנושאים כפי שצריך.
<עופר מנירב: אני לא יודע מה המהות של האמירה הזאת, למה היא נועדה.
<עופר מנירב: בסך הכול יש כאן נושאים כבדים וכאשר אני לא מצליח אפילו לעבור עליהם ואני מגיע לישיבה ומקבל עכשיו נוסח, ואומרים לי: טוב, גם אחרי 31 ביולי תוכל להתייחס אליהם, הווה אומר:
<עופר מנירב: אחרי שהם יעברו בחקיקה, אז אני חושב שזה לא מיצוי נכון.
<עופר מנירב: אבל עוד פעם, כפי שאדוני אמר, אדוני התרשם, אדוני חושב שזה בסדר, אז בסדר.
ניסן סלומינסקי: ראשית, אמרתי את זה במילתא דבדיחותא, אבל לא חשוב, זה בסדר.
ניסן סלומינסקי: שנית, אני כל פעם צריך להזכיר שאתם לא חברי כנסת.
ניסן סלומינסקי: נניח שהיום זה היה בחוק רגיל, בלי חוק ההסדרים, והיינו דנים, ונניח שנגיע לשלב שאתה תעמוד על הרגליים האחוריות ותגיד: לא, ובסופו של דבר רשות המסים תגיד: כן, ואנחנו נשתכנע ונאמץ את זה ונגמר הסיפור.
ניסן סלומינסקי: זה מה שהתכוונתי.
<עופר מנירב: מאה אחוז, אבל אני עוד לא אמרתי.
<עופר מנירב: אני עוד לא יודע מה להגיד.
ניסן סלומינסקי: אפילו אם תגיד לא.
ניסן סלומינסקי: רציתי רק לשים את זה בקונטקסט הנכון.
<עופר מנירב: אין ספק, לרגע אחד אין חילוקי-דעות, כבודו, זה ברור לחלוטין.
ניסן סלומינסקי: אז אין לנו חילוקי-דעות, זה מצוין.
<שגית אפיק: משה אשר וגם עופר מנירב, כדי שתישמר פה איזושהי מסגרת, אפילו קלושה, של הליך חקיקה נאות וסביר, קודם כול, יש לכם עוד 3 דברים שתיכף נגיד לכם שאתם צריכים גם אותם לנסח.
<שגית אפיק: תעבירו את הנוסח, אנחנו נפיץ את הנוסח לגופים, גם אנחנו נעבור עליו, גם אתם.
<שגית אפיק: אם יהיו לכם הערות, אפשר יהיה להעביר אותן לפני ההצבעות בוועדה.
<טמיר כהן: כפי ששגית אפיק אמרה, אנחנו נעשה אפילו יותר.
<טמיר כהן: תעבירו את הנוסח ונפיץ אותו באתר האינטרנט לכולם.
<טמיר כהן: זה לא יהיה מיועד לפלוני או אלמוני אלא לכולם, כל מי שירצה יוכל לראות את זה.
ניסן סלומינסקי: אני אומר שוב, זה לא אומר שאנחנו מתלים דברים.
<עופר מנירב: בוודאי שלא.
ניסן סלומינסקי: אם אנחנו מתלים את זה, המשמעות היא שאנחנו מפצלים.
<שגית אפיק: מכיוון שגם האינטרס של רשות המסים שיהיה פה הליך סביר אז תגידו את הדברים הנוספים.
<שלומית ארליך: הנושא הנוסף שנשאר פתוח הוא לחייב במס רק מי שמחזיק ב-10%, בדומה למודל של החנ"ז.
<שלומית ארליך: ניסחתם את זה?
<שגית אפיק: אתם מקשיבים או שאנחנו עושים את זה לעצמנו?
<ליאת גרבר: אני מציעה שניקח את הנוסח שיש בחברה נשלטת זרה, שיגיד: ""בעל שליטה" – תושב ישראל שמחזיק במישרין או בעקיפין, לבד או יחד עם אחר.
<ליאת גרבר: .." – כל ההגדרה של בעל שליטה.
<שגית אפיק: באיזה עמוד את קוראת?
<שגית אפיק: מה את רוצה להחיל?
<שגית אפיק: לאן את רוצה להכניס?
<שגית אפיק: תעזרי לנו להיכנס לעניין.
<ליאת גרבר: יש לי את הנוסח.
<ליאת גרבר: אני צריכה לראות איפה בדיוק לשים אותו.
<ליאת גרבר: אולי נקרא את הנוסח ואחר-כך נשים אותו במקום הנכון.
ניסן סלומינסקי: לא עד כדי כך.
<ליאת גרבר: העיקרון מוסכם.
<משה אשר: אנחנו צריכים להביא נוסח שמשלב למעשה את בעל השליטה ביחד עם אחר בתוך המנגנון של חברת משלח-יד זרה.
<משה אשר: נשלב את זה.
<שגית אפיק: הדיון מתקיים עכשיו.
<שגית אפיק: אנחנו רוצים להבין מה אתם רוצים להביא.
<שגית אפיק: ייתכן גם שאחרי שיועבר הנוסח, כפי שאמר היושב-ראש, לא יהיה דיון נוסף, כי הוא לא רוצה להתלות את הדברים.
<משה אשר: הסברנו שמי שיהיה חייב באותו דיבידנד רעיוני הוא בעל השליטה.
<שגית אפיק: ולו רק שהפרוטוקול ישמע את מה שאתם מבקשים.
ניסן סלומינסקי: השאלה שלי, אם ניתן לכם 3-5 דקות זה יהיה יותר מסודר?
<ליאת גרבר: כן.
ניסן סלומינסקי: בסדר, אז קחו את 3 הדקות הללו.
<שלומית ארליך: אולי נגיד את כל מה שהם צריכים לנסח.
<שלומית ארליך: נשאר לנו ה-10%; יש לנו הערה לגבי "מס הכנסה לא יראה ביחיד חייב במקום החברה עד גובה מס החברות שהעבירה החברה"; ויש לנו את ההסמכה למקרים שבהם לא יראו את שינוי המבנה.
ניסן סלומינסקי: רבותי, בואו נמשיך.
<שגית אפיק: אין דבר כזה "על אף האמור ברישה".
<שגית אפיק: למה את מתכוונת?
<שגית אפיק: על אף האמור במה?
<ליאת גרבר: "על אף האמור ברישה, על בעל מניות תושב ישראל שהוא בעל שליטה".
<שגית אפיק: נעשה את זה (ג1) ו-(ג2).
<שגית אפיק: "על אף האמור בסעיף קטן (ג1)" - - -
<ליאת גרבר: "לעניין בעל מניות שאינו בעל שליטה כאמור ...
<ליאת גרבר: יחולו הוראות על סעיף זה", או "סעיף (ג1)", מה שזה יהיה, "רק במועד החלוקה בפועל".
<ליאת גרבר: זה אומר, מצד אחד הדיבידנד הרעיוני - - -
<קריאה: שני השלבים יהיו בבת אחת.
<גדעון בר-זכאי: כשהוא מחלק יש לו את אירוע המס של החלוקה.
<גדעון בר-זכאי: למה צריך את הסעיף הזה?
<ליאת גרבר: לא, למעשה עכשיו זה שני אירועים.
<גדעון בר-זכאי: זה ניסוח קצת בעייתי.
<ליאת גרבר: זה אומר שהאירוע הרעיוני יחול בעצם רק על בעל שליטה, שאותו השווינו לבעל שליטה בחברה נשלטת זרה, ולעניין בעל מניות שאינו בעל שליטה – בעת החלוקה בפועל יחול בעצם האירוע הכפול.
<ליאת גרבר: כך אמרנו, עליו לא יחול האירוע הרעיוני כי הוא לא שולט, אז במועד החלוקה בפועל יהיו לו כאילו שני אירועים.
<גדעון בר-זכאי: לא יותר פשוט לכתוב שעל החלוקה יחול שיעור מס שולי, וגמרנו?
<ליאת גרבר: קודם כול, על חברה אתה צריך להגיד שזה 126(ג).
<קריאה: צריך לתת את הזיכוי גם על החברה למטה.
<גדעון בר-זכאי: בסדר, זה טכניקה.
<משה אשר: יש סעיף נוסף שאנחנו רוצים לתקן, לגבי שינויי המבנה.
<ליאת גרבר: באותו עמוד, בעמוד 674, בפסקה 75ב1(ב)(1), שמתחילה במילים "דיבידנד או רווח הון", בסופה יבוא: "ולמעט שינויי מבנה שיש בהם דחיית"- - -
<שגית אפיק: "דיבידנד או רווח הון גם אם הם פטורים ממס או שאינם מהווים הכנסה לפי דיני המס באותה המדינה; לעניין זה יחושב רווח ההון בהתאם להוראות חלק ה';"
<ליאת גרבר: "ולמעט שינויי מבנה שמהותם דחיית אירוע מס ושאינם כוללים חילופי" - - -
<מנשה ישי חיבה: צריך לשים את זה לא בסוף, אלא לפני השורה האחרונה.
<מנשה ישי חיבה: "באותה מדינה, למעט ...".
<ליאת גרבר: נכון, זה צריך להיות לפני "לעניין זה יחושב רווח ההון...".
<גדעון בר-זכאי: צריך לוודא ש"לעניין זה" לא יתחבר למשפט שאתם מוסיפים עכשיו, שלא יפרשו ש"לעניין זה" מתייחס דווקא ל"למעט".
<שגית אפיק: תיכף נמצא פתרון לרווח הון.
<שגית אפיק: תמשיכי לקרוא כדי שנבין מה יוצא לנו מהסעיף.
<ליאת גרבר: "ולמעט מקרים שקבע המנהל, באישור ועדת הכספים של הכנסת".
<שגית אפיק: איבדנו את הקשב.
<שגית אפיק: תעזרי לנו מהתחלה.
<יניב שקל: חילופי מקרקעין במקרקעין.
<יניב שקל: אם אני מעביר מקרקעין כנגד מניות, כמו ב-104, אין בעיה.
<משה אשר: יש למטה, יש למעלה.
<משה אשר: עזוב.
<יניב שקל: אם זה מקרקעין כנגד מניות – אין בעיה.
<יניב שקל: הבעיה שלך שהנכס הנרכש הוא לא מקרקעין.
<לאה טבע-עכו: זה צריך להיות שחלוף.
<לאה טבע-עכו: למעט שחלוף.
<קריאה: "למעט שחלוף כהגדרתו בסעיף 96".
<קריאה: "שאינם שחלוף".
<קריאה: לא "למעט".
<ליאת גרבר: אני רוצה להבהיר שה"למעט" השני זה לא "למעט" נוסף אלא למעט את המיעוט.
<ליאת גרבר: אולי "אלא אם קבע המנהל, באישור ועדת הכספים של הכנסת", או "אלא אם נקבע אחרת על-ידי המנהל, באישור ועדת הכספים של הכנסת".
ניסן סלומינסקי: אנחנו חוזרים לדיון.
<שגית אפיק: תקריאו שוב את הנוסח.
<שגית אפיק: שינויי מבנה" – המונח הזה קיים בחקיקה?
<שגית אפיק: יש לכם את זה בפקודה?
<מנשה ישי חיבה: לא בהגדרה, אלא בכותרת של חלק ה'2.
<שגית אפיק: כלומר, זה מובן?
<מנשה ישי חיבה: זה מובן לנו.
<משה אשר: הרעיון הוא שזה שינויי מבנה שיש בהם דחיית אירוע מס.
<משה אשר: זה מוגדר למדי.
<שגית אפיק: אתם צריכים להביא נוסח גם ל"תושב חוזר" כדי להחריג אותו מ"תושב ישראל", או להוסיף ל"תושב ישראל"?
<גדעון בר-זכאי: לא.
<גדעון בר-זכאי: שם צריך לבטל את המחיקה.
<גדעון בר-זכאי: מחקו חלק ולא צריך למחוק אותו.
<שגית אפיק: צריך להחזיר את החלק הזה לנוסח.
<שגית אפיק: אז בואו נגיד איזה חלק חוזר לנוסח.
<ליאת גרבר: בהגדרה "תושב ישראל" בסעיף קטן 75ב1(א).
ניסן סלומינסקי: רבותי, קודם כול נשאל את הציבור פה.
ניסן סלומינסקי: זו הכנסת כפי שאומרים.
ניסן סלומינסקי: אנחנו עובדים עכשיו על זמן מליאה ובדרך כלל אסור וצריך לקבל אישור מיושב-ראש הכנסת.
ניסן סלומינסקי: יש לי אישור מיושב-ראש הכנסת לדון, עובדה שאנחנו יושבים כאן אחרי שעה 16:00.
ניסן סלומינסקי: בעוד 3 דקות תתקיים אזכרה לראש ממשלת ישראל לשעבר, מר יצחק שמיר.
ניסן סלומינסקי: בזמן הזה יושב-ראש הכנסת לא מוכן לתת לי אישור להמשיך בדיון.
ניסן סלומינסקי: הכוונה היא שלמשך כחצי שעה אני צריך לעשות הפסקה.
ניסן סלומינסקי: אני לא חייב להיות במליאה, אבל אני לא יכול להפעיל את הוועדה.
ניסן סלומינסקי: הנציגים ורשות המסים רשאים להמשיך לשבת ולעשות את הניסוחים וכולי, מה שאתם עושים כל הזמן.
ניסן סלומינסקי: השאלה אם תוכלו להמתין.
ניסן סלומינסקי: אין לי בעיה לחדש את הישיבה מייד לאחר מכן, נניח בשעה 17:10 לחדש את הישיבה הפורמלית.
ניסן סלומינסקי: בינתיים תסגרו את כל הנוסחים.
ניסן סלומינסקי: אם זה אפשרי נתחיל עכשיו את הנושא הבא לכמה דקות ואחר-כך תחזרו לזה.
<משה אשר: לגבי עולים חדשים ותושבים חוזרים ותיקים, בואו נקרא את הנוסח.
<דוד גולדברג: אדוני היושב-ראש, ברשותך, אנחנו באמת מקדישים את כל מרצנו וזמננו, גם על חשבון משרדינו לטובת הציבור, לטובת הנוכחות כאן.
<דוד גולדברג: נכון שאנחנו לא חברי כנסת, כבודם במקומם מונח, אבל אנחנו עושים עבודת קודש.
<דוד גולדברג: אתה רואה כמה דברים כאן מתוקנים בעבודת קודש כזאת.
<דוד גולדברג: יש לי בקשה.
<דוד גולדברג: הבנתי שביום חמישי רוצים כנראה להוסיף נושאים, ואנחנו עכשיו ביום שלישי, וביום רביעי אולי נקבל בשעה 14:00, אינני יודע מתי, את הנושאים הנוספים, ורשות המסים עכשיו מבקשת גם מחר להיפגש.
<דוד גולדברג: אנחנו בסד זמנים מטורף, לא הגיוני, באמת לא הגיוני, ועכשיו אנחנו עושים הפסקה ולא יודעים מתי נסיים, ויש לנו גם סדר יום הגיוני של מתנדבים מן הציבור שבאים ורוצים להביע את דעתם לטובת הציבור בשביל האיזונים.
<דוד גולדברג: זה לא סביר.
ניסן סלומינסקי: אתה בא אליי בטענות?
<דוד גולדברג: אני לא בא בטענות לאף אחד.
<דוד גולדברג: זה לא אישי.
ניסן סלומינסקי: המשא ומתן – כל זה, זה אתם.
<דוד גולדברג: זה לא אנחנו.
<דוד גולדברג: זה לוחות הזמנים.
<דוד גולדברג: אנחנו עושים את המיטב, האמן לי.
ניסן סלומינסקי: מה ב"תכלס", בשורה התחתונה, אתם לא יכולים לחכות?
ניסן סלומינסקי: הסברתי מה המגבלה שיש לי.
ניסן סלומינסקי: אם אנשים לא יכולים להמתין, אני מבין, ויכול להיות שגם בלי הפסקה תאמר: עד כאן אני יכול.
ניסן סלומינסקי: בסדר, מה אני יכול לעשות.
ניסן סלומינסקי: לי יש מגבלה מבחינת יושב-ראש הכנסת, שבחצי השעה הקרובה אסור לי לנהל ישיבה.
<דוד גולדברג: לא סביר שמחר תהיה פגישה עם רשות המסים וביום חמישי פגישה, אינני יודע באילו שעות, שאנחנו לא יודעים עדיין את סדר היום שלה, ובשבוע הבא מסתיים הדיון בנושא ויש הצבעות.
<דוד גולדברג: הבנתי שגם מקדימים קצת את ההצבעות.
<דוד גולדברג: לוח הזמנים לא סביר בשביל לעשות עבודה ראויה בהיקף כזה.
<דוד גולדברג: אתה רואה אילו נושאים עולים כאן.
ניסן סלומינסקי: מה המסקנה שלך, שיהיה לך קשה להשתתף?
<דוד גולדברג: זה לא להשתתף.
<דוד גולדברג: זה - - -
ניסן סלומינסקי: מאחר ואני מוכן לשבת, אם יצטרכו, גם ביום שישי ובמוצאי שבת, אם ארגיש שלא סיימנו, אז אין לי ברירה.
ניסן סלומינסקי: אז אני אשב ומי שיוכל להצטרף, יצטרף.
ניסן סלומינסקי: חבר'ה, אני רוצה שנבין, הדרך השנייה היא לעשות את זה "חפיף", גם זה אפשרי.
ניסן סלומינסקי: גם מי שהעביר לנו את כל הדברים האלה יכול להיות שעשה עבודה "חפיף".
<משה אשר: אני חושב שאנחנו לא עושים עבודה "חפיף".
<משה אשר: אנחנו עושים עבודה מצוינת.
<משה אשר: וגם אנחנו נפגשים עם נציגי לשכת רואי החשבון, גם היום, גם בעבר, גם מחר יש לנו פגישה איתם במשך יום שלם כדי להמשיך לדון, ועם לשכת עורכי-הדין ערכנו לא מעט ישיבות.
<משה אשר: למעשה כיסינו כמעט את כל הנושאים והנושא בשל להכרעות.
ניסן סלומינסקי: רבותי, אני עושה עכשיו הפסקה פורמלית של ישיבת הוועדה כי נאסר עליי על-ידי יושב-ראש הכנסת להמשיך בדיון.
ניסן סלומינסקי: אני מתכוון לחדש את הישיבה בשעה 17:00 או 17:10, בתום ישיבת המליאה באזכרה ליצחק שמיר.
ניסן סלומינסקי: לכן עכשיו יוצאים להפסקה.
ניסן סלומינסקי: כאשר אני יוצא להפסקה, זה לא אומר שאתם לא יכולים לשבת ולהמשיך לדבר על כל מה שאתם רוצים ועל הנוסח.
ניסן סלומינסקי: כשאני אחזור יקראו את הנוסח ואז זה יהיה רשמי.
<קריאה: אנחנו נהיה פה.
ניסן סלומינסקי: מי שיהיה, יהיה.
ניסן סלומינסקי: אין לי דרך אחרת.
ניסן סלומינסקי: אני שוב מתנצל.
ניסן סלומינסקי: בוקר טוב, אנחנו פותחים את ישיבת הכספים.
ניסן סלומינסקי: ליאת?
<ליאת גרבר: נתחיל עם סעיף (40).
יעקב ליצמן: לא, רגע, יש לי הערה.
יעקב ליצמן: אתמול במליאת הכנסת סגן שר האוצר נתן לי ולאיציק כהן קומפלימנטים על שהיינו בדיון על האפוטרופוס הכללי, ומחה כנגד מפלגת העבודה ועוד מפלגות אחרות שלא היו בדיון החשוב כל-כך שהתקיים כאן בוועדה, בנושא האפוטרופוס הכללי.
יעקב ליצמן: אז מהיום והלאה, אני מודיע לך אדוני, אנחנו נתחיל לתת על במת הכנסת קומפלימנטים לכל מי שנמצא בדיונים.