GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
משה גפני: לפי דעתי, אתה עושה את מה שאתה יכול, אתה לא יכול הרבה.
משה גפני: באמת יש פה דברים שהם יותר גדולים ממך.
משה גפני: במערכת החינוך פוגעים.
משה גפני: מה שהחליטה הממשלה הקודמת שמתקדמים ומהר יותר, אתם מאטים את הקצב, בגלל שאומרים לכם: אין מספיק כסף.
משה גפני: אני חולק על האין מספיק כסף, אבל אתם הממשלה.
משה גפני: ולכן ההאטה הזאת, מה ששר האוצר כל הזמן אומר: אנחנו מתקדמים, המשרד הזה והמשרד הזה – לא ראיתי פה שום תוכנית שאנחנו מתקדמים איתה.
משה גפני: יש תוכניות לטווח הארוך, הן תוכניות שגם היו עם השר הקודם והיו גם במשרד הקודם.
משה גפני: אבל ההבדל הוא רק ההאטה.
משה גפני: עכשיו אני רוצה להגיד לך – אני מציע לא לכתוב את זה בפרוטוקול, שלוקחים את זה בציניות כזאת ואומרים אחרי זה: אמרת, עוד יהיו עלי פשקווילים – אני מקבל את התוכנית שלך לחינוך ציבורי.
משה גפני: תגיד לי מה זה חינוך ציבורי.
משה גפני: אני רוצה לפני שאתה אומר לי: תעבור לחינוך הציבורי - - -
משולם נהרי: תתקרב למיקרופון.
משה גפני: בסדר, כבר הפשקווילים מוכנים.
משה גפני: אני מחנך את הילד שלי, אני לא צריך להגיד לך תרי"ג מצוות, אתה רב, אתה יודע.
שי פירון: אז בוא תיפגש אתי.
שי פירון: אז בוא ניפגש על זה.
משה גפני: אתה רוצה שגם הפשקוויל יהיה שנפגשתי אתך על זה?
שי פירון: אדוני היקר, אתה כבר שלושה חודשים לא מוכן לשבת באופן גלוי.
שי פירון: אדוני היקר, תקשיב טוב.
משה גפני: אדוני היושב-ראש, יש איזה פריבילגיה לשר יותר ממני?
ניסן סלומינסקי: לא, אין.
שי פירון: כדאי שזה כן ייכנס לפרוטוקול.
שי פירון: אתה לא מוכן לשבת באופן גלוי ולדבר על הדברים האלה.
שי פירון: אתה מעדיף לעמוד ולהשמיץ, ולשבת באופן גלוי ולנהל משא ומתן בשאלה איך הופכים אותך להיות חינוך ציבורי, אתה לא מוכן.
שי פירון: כשמישהו שרצה להיות יועץ שלי מושיט לך יד אתה לא מושיט לו חזרה, כי אתה אומר לו: אתה יועץ של השר אז אני לא לוחץ את ידך.
שי פירון: אז אדוני היקר, אני אומר לך את הדברים באופן הפשוט ביותר: אני מוכן עד סוף התקציב, עד לאישור התקציב, בוא נשב ונבחן את המשמעות, מחר בבוקר, 24 שעות ביממה, מה הם הקריטריונים לחינוך ציבורי ומה זה אומר.
שי פירון: אני עכשיו אומר לך: בוא נשב אתה ואני, לא באופן נסתר, בלי להרחיב, בוא נשב אתה ואני באופן גלוי ונדבר על זה ונמצא פתרון.
שי פירון: מכאן בוא נצא שנינו ללשכתי ונשב על הדברים האלה.
שי פירון: אתה מוכן לבוא אתי?
משה גפני: אני יכול לדבר, אדוני היושב-ראש?
משה גפני: אני לא מכיר אף אחד, לא יועץ שר ולא יועץ לא שר, שהושיט לי יד ולא הושטתי לו יד.
משה גפני: פשוט לא היה דבר כזה.
משה גפני: ומי שמכיר אותי יודע.
משה גפני: אלא אם כן הוא אישה.
<קריאה: יועצת.
משה גפני: אז אני מתכופף ואני מכבד אותה והכול, אבל אני לא לוחץ את היד.
משה גפני: אבל אם הוא גבר, ואם אתה מתכוון לגבר, אין דבר כזה שלא לחצתי יד.
משה גפני: סתם, אריין געהאקט.
משה גפני: לא חשוב, אתה נוהג לעשות את זה הרבה פעמים.
משה גפני: אני לוחץ את ידם של כולם, אני מוכן להיפגש אתך.
ראובן ריבלין: טיבי מבין יידיש.
משה גפני: טיבי מבין את זה, תאמין לי, עוד יותר - - -
שי פירון: הוא מבין את הניגון.
משה גפני: תאמין לי, טיבי מבין פה הרבה דברים, מה שאתם עוד לא.
ראובן ריבלין: זה בשביל להרגיע את ה - - -
ניסן סלומינסקי: לא, אולי תהיה פגישת פסגה.
משה גפני: איזה פגישת פסגה?
משה גפני: אני נפגש אתו ואני אפגש אתו בגלוי ולא בסתר.
משה גפני: אני רוצה שהוא יגיד כאן לוועדה – עדיף שאני לא אגיד דברים אחרים שהיו בפגישות הסתר שלנו, ואני לא אגיד, אתה לא תצא מזה יפה.
שי פירון: אתה יכול להגיד הכול.
יעקב ליצמן: הפשקוויל יוצא שנפגשת אתו בסתר.
שי פירון: בדירות מסתור.
משה גפני: לא, גם לפיד אמר לי: אתה יודע מה אני אעשה לך? אני אודיע שיש בינינו הסכמים סודיים ואנחנו נפגשים בסתר.
משה גפני: ככה הוא אמר לי.
משה גפני: אני לא נפגש בסתר, לא רלוונטי כל העניין הזה.
יעקב ליצמן: אני לא נפגשתי אתו בסתר.
משה גפני: אדוני השר, בוא תמחק את הדברים שלך, הם מיותרים.
משה גפני: לפני שאתה אומר: החינוך הציבורי, אני מחנך את הילד שלי שחילול שבת זה הדבר הנורא ביותר.
משה גפני: ככה אני מחנך אותו.
משה גפני: אני מחנך אותו על תרי"ג מצוות.
משה גפני: מתי שאמרתי עליך: הרב, אז התפרצת, שמת לב?
משה גפני: אמרתי: אתה רב, אתה יודע איך אני מחנך את הילד וכמוני יש מאות אלפים.
משה גפני: ככה אנחנו מחנכים.
משה גפני: עכשיו, אם אתה רוצה שאני אהיה חלק מהחינוך הציבורי, האם אתה תגדיר גם לציבור החילוני – אני לא רוצה להגיד ציבור חילוני, אבל לציבור שאיננו דתי – שהנושא של חילול שבת, אני לא רוצה להגיד עבירות אחרות, הוא הדבר החשוב ביותר וזה מה שהמורה או המורה ילמדו בכיתה?
שי פירון: לא קשור.
שי פירון: חשבתי שאתה שואל אותי אם אני אתיר לך בתור חינוך ציבורי ללמד את זה ואני אגיד - - -
משה גפני: לא, אתה אמרת להשתלב בחינוך הממלכתי.
שי פירון: אני לא מבין את המשפט הזה.
שי פירון: לוגית, לוגית.
משולם נהרי: לא, הוא דיבר על שוויון בנטל, הוא התכוון.
ניסן סלומינסקי: טוב, בואו, אתה אבל - - -
משה גפני: מה אני אבל?
משה גפני: כל מילה שאני אומר הוא מתפרץ.
משה גפני: באמת, עם כל הכבוד.
ניסן סלומינסקי: לא, זה כבר היה אחרי הזמן.
משה גפני: אה, זה אחרי הזמן?
משה גפני: ממש לא, ממש בהתחלה הוא הפריע לי.
יעקב ליצמן: השעון לא צפצף.
ניסן סלומינסקי: צפצף מזמן.
יעקב ליצמן: השעון האחרון זה היה עלי.
משה גפני: טוב, בסדר, אני לא ממשיך על כל הדברים, אני רק רוצה להגיד דבר אחד: פעם ראשונה שכל כך דואגים לילדים שלנו.
משה גפני: באמת, לא מפסיקים לדאוג לילדים שלנו.
משה גפני: אני רוצה לדעת, אולי אתה יכול להגיד לוועדה, אדוני השר, באמת יש לך דאגה לילדים החרדים, אני רואה את כל הזמן, חלק גדול מהנאומים שלכם זה הילדים החרדים.
משה גפני: יש את פרויקט פר"ח שהוא באמת פרויקט "חבל על הזמן", הוא נמצא בכל המגזרים וגם אצלנו, ורק אצלנו זה לא מיושם.
משה גפני: האם טיפלת בזה?
משה גפני: וזה נעשה רק בגלל בירוקרטיה שמתמשכת חודשים.
משה גפני: האם אתה יכול להגיד דבר אחד?
משה גפני: אתה כבר כמה חודשים שר חינוך.
משה גפני: האם עשית איזו פעולה אחת טובה בשביל התלמידים החרדים או התלמידות החרדיות?
משה גפני: האם עשית משהו?
משה גפני: עכשיו, אם אני מקבל את עמדתך שאנחנו נהיה חינוך ממלכתי חרדי, ואני לא מקבל את עמדתך בגלל שאני רואה לאן אתם מוליכים את כל העניין, ואני מוכן להיפגש והכול בסדר, האם עד שתגיע הסכמה כזאת, הרי אי-אפשר לעשות את זה בכפייה, האם עד אז אתם תמשיכו לפגוע בנו?
משה גפני: הרי אתם פוגעים בנו על כל צעד ושעל.
משה גפני: הרי החינוך החרדי הולך להיפגע, יש דיונים בוועדת החינוך.
משה גפני: דרך אגב, אני לא מבין למה העברתם את שני חוקי החינוך לוועדת החינוך, למה לא השארתם את זה אצל ניסן, כמו שהשארתם פה את כיתה א'-ב', שזה לא נוגע דווקא לציבור החרדי.
משה גפני: לי יש ניחוש למה הוצאתם את זה מניסן והעברתם את זה לעמרם מצנע.
משה גפני: אבל זה דיון בפני עצמו, הוא דיון פוליטי, הוא באמת לא קשור לנושא המקצועי.
יעקב ליצמן: זה שקוף.
משה גפני: אני לא מבין בפוליטיקה אז אני לא יודע להגיד.
משה גפני: אבל אתה שר שלא יורד משפתיך הדאגה לילדים החרדים.
משה גפני: אם אתה יכול, בבקשה, מעבר לפגישות הסודיות שלנו ומעבר לזה שאני לא לוחץ יד לעוזרים שלך – דרך אגב, אני יושב איתם במזנון הכנסת, כולם רואים את זה – מעבר לעניין הזה – אתה, אל תעשה ככה, אתה באמת מתווכח אתי.
משה גפני: לא, זו פגיעה בי, בטבע שלי.
משה גפני: אני לא כזה בכלל.
משה גפני: האם אתה יכול להגיד לוועדה מה עשית במהלך החודשים האלה כדי לעזור לילד חרדי שנמצא במצוקה?
משה גפני: מה עשית בחינוך המיוחד במוסדות הפטור ששנה שעברה היה לזה תקצוב של 10,000,000 והיום אין כלום?
משה גפני: מה עשית עם זה?
משה גפני: לילד בחינוך המיוחד שאתה כל כך רגיש לזה.
משה גפני: הוא בסך הכול ילד חרדי, ואתה הרי לא מפסיק לדאוג לילדים האלה – מה עשית?
יעקב ליצמן: מה ההגדרה של חרדי?
ניסן סלומינסקי: ר' יעקב, עזוב.
ניסן סלומינסקי: קיבלנו אורכה מהיושב-ראש, ואנחנו יכולים להמשיך.
משה גפני: אתה צריך לנסוע היום.
יעקב ליצמן: גם אתה.
משה גפני: גם אני וגם אתה.
משולם נהרי: לאן?
משה גפני: לאילת.
ניסן סלומינסקי: יש כנס רואי חשבון באילת.
משה גפני: יש את הכנס, ראשי ועדי הכספים לדורותיהם.
ניסן סלומינסקי: טוב, באסל ואחר כך אראל.
יעקב ליצמן: אנחנו נריב שמה אתו?
משה גפני: לא, עם ניסן אנחנו לא רבים.
ניסן סלומינסקי: אתי לריב?
יעקב ליצמן: אתה מביא את השעון אתך לשם?
באסל גטאס: אל תפעיל את השעון עד שאני אתחיל לדבר.
משה גפני: אתה מביא את השעון לאילת?
ניסן סלומינסקי: טוב, רבותי, אני אומר שוב: קיבלנו אורכה קצת.
ניסן סלומינסקי: באסל, אבל זה לא אומר להאריך, כי גם ככה השר לא ידבר.
ניסן סלומינסקי: טוב, באסל, לחצנו.
באסל גטאס: אני פותח בהערה כללית, ששלחתי מכתב ליושב-ראש הוועדה ולמספר חברי הוועדה, שבה אני מבקש שיוצג בפנינו תקציב אמיתי של משרד החינוך, מפורט, כולל הוראות התקציב.
באסל גטאס: אנחנו לדעתי לא נוכל באמת לדון בתקציב ולשפוט אותו על-פי החומר שיוגש אלינו, אם זה בתקציר או אפילו מה שראינו במצגת.
באסל גטאס: דרוש לנו תקציב, פעם אחת שחברי ועדת הכספים באמת יהיה להם תקציב מפורט כולל הוראות התקציב, אחרת, ואני אומר את זה בשיא הרצינות, בשיא המקצועיות, אין לי כחבר כנסת את הכלים לדון בתקציב.
באסל גטאס: דבר שני, עכשיו אני מתייחס למה ששמעתי ומה שקראתי בתקציב.
באסל גטאס: העניין של צפיפות ומחסור בכיתות יש לו משמעות רבה בחינוך הערבי גם לעניין של הפתרון של בעיית 10,000 הבוגרים שיש להם תעודות הוראה, מוכנים להיקלט במערכת ואין להם עבודה.
באסל גטאס: יש כ-10,000 כאלה.
באסל גטאס: וה-500 בשנה שעם כל הכבוד ובאמת ההערכה שהמשרד היום משתדל להכניס למערכת בחינוך העברי, זה לא פותר את הבעיה.
באסל גטאס: הבעיה תיפתר ברגע שמורידים את הממוצע בחינוך של התלמידים בחינוך הערבי, שיהיה על-פי המתווה שמשרד החינוך מתכוון אליו להגיע לממוצע של ה-OECD, ואז כולם ייקלטו במערכת, לא צריך להוציא אותם למקום אחר.
באסל גטאס: ואני שוב חוזר לעניין הזה, שהמשרד צריך להיות עם דעה בעניין כמה בוגרים המערכת מייצרת בשנה מכל המכללות לעומת מה דרוש לשוק, אחרת הבעיה תחזור על עצמה ויהיו לנו אלפי מורים או אלפי בוגרים שמחכים להיכנס למערכת ואין להם איפה לעבוד.
באסל גטאס: עניין נוסף, אדוני השר, מערכת החינוך הערבית היא אולי, אני אומר לך בשיא הרצינות, המערכת האחרונה במדינה שהיא רקובה מבפנים וששולט בה השב"כ וזרועותיו.
באסל גטאס: אני יודע שזה קשה לשמוע, אבל בכל מינוי של מנהל בית-ספר, ותלך תקרא מה כתב מבקר המדינה, מבקר המדינה אומר את זה, לא אני, ופה עמדה מנהלת כוח אדם בחדר של ועדת הביקורת ואמרה שזה עומד להשתנות, שבכל מכרז על תפקיד במשרד החינוך נכנס גורם שנקרא "קריטריון חריג".
באסל גטאס: אף אחד לא יודע מה זה הקריטריון החריג הזה, ואפילו הצביע על זה שבאותו מכרז לאנשים שונים נתנו ציונים שונים על אותו "קריטריון חריג".
<דלית שטאובר: כבר שנים התופעה הזאת לא קיימת.
באסל גטאס: אני אומר לך: העניין הזה צריך להוציא אותו לאוויר, צריך לאוורר את המערכת, צריך להוציא את השב"כ מעניין המינויים.
באסל גטאס: ואני בשיא האחריות אומר לכם, גברתי המנכ"לית: שבוע שעבר או לפני שבועיים במינוי מנהל בבית-ספר יסודי באחד הכפרים, אני מוכן להעביר לכם את המידע, תוך כדי הראיונות קיבלו טלפון לעצור, להפסיק את הראיונות, להפסיק את המכרז.
באסל גטאס: זה קורה במקום אחר?
באסל גטאס: בעילבון, אני אומר לכם, בכפר עילבון תוך כדי הראיונות.
באסל גטאס: כי אחד המועמדים יש לו את הקשרים הראויים עם השב"כ, הוא ידע שכנראה לא הוא עומד להתמנות, אז הפסיקו את הריאיון.
באסל גטאס: ריבונו של עולם, זה כמו בשנות ה-50 וה-60.
באסל גטאס: מספיק.
באסל גטאס: מספיק להתערבות הכרונית הזו של השב"כ במערכת החינוך הערבית.
באסל גטאס: אתה יכול להפסיק את זה, אתה יכול באמת להסתכל על הבעיה ולפתור אותה, אל תתחמק ממנה, להגיד שאין את הדבר הזה.
ניסן סלומינסקי: אראל ואחר כך מיכל, ואני מבקש שוב, ממש קצר אפילו, כי יש לנו קצת אורכה, אבל זהו, אז לא יהיה פשוט זמן לשר להשיב.
אראל מרגלית: כבוד השר, אני מאחל לך בהצלחה.
אראל מרגלית: הרטוריקה שלך והדברים שאתה מדבר עליהם הם ברובם דברים שנעימים לאוזני.
אראל מרגלית: אני רוצה לדבר על הפערים בין הרשויות החלשות והמקומות המוחלשים לבין המקומות החזקים יותר.
אראל מרגלית: אשכול 1 זה 3,973 שקלים בשנה, אשכול 8 זה 10,238 שקלים בשנה.
אראל מרגלית: גם בעיר הזאת, בירושלים, שאני מכיר היטב את השכונות השונות, קשה לי להאמין איזה פערים מטורפים יש בין תלמיד שהולך לבתי-ספר במקום אחד מול מקום אחר באותה עיר, לפעמים 500 מ' אחד מהשני.
אראל מרגלית: מה באופן קונקרטי אתה והמשרד מתכוונים לעשות בנושא הזה?
שי פירון: זו השאלה הכי עניינית ששמעתי בתחום הכולל, לא המגזרי, שאני גם אגיב עליו.
שי פירון: אני רק אומר במילה שבשבוע הבא תתחיל לשבת ועדה משותפת למשרד החינוך והאוצר להעניק סוף כל סוף תקצוב דיפרנציאלי משמעותי עם אחוזים עמוקים בשוני בין עשירון עליון לעשירון תחתון, כדי להתחיל לצמצם את הבעיה הזאת במהירות.
אראל מרגלית: חשוב עם השלטון המקומי.
משה גפני: הוועדות, הן יושבות באותה שעה או בשעות אחרות?
משה גפני: אנשים מדברים אתכם – יש ועדה באוצר.
ניסן סלומינסקי: טוב, ר' משה.
ניסן סלומינסקי: מיכל ואחר כך זבולון.
ניסן סלומינסקי: אני מבקש קצר.
שי פירון: לא באוצר, בחינוך.
מיכל בירן: אני גם אהיה זריזה.
שי פירון: זה נושא סופר חשוב.
מיכל בירן: דבר ראשון, גם אני רוצה להחמיא לך ואני לא נוהגת לעשות זאת לכל השרים שעוברים כאן, בעיקר כן על האמירות הברורות ועל הרצון לראות מערכת ציבורית שוויונית.
מיכל בירן: אני רוצה בהקשר הזה לשאול שתי שאלות קונקרטיות.
מיכל בירן: האחת היא התבטאת גם בעבר, גם באמת בעד העסקה ישירה במערכת החינוך.
מיכל בירן: אני רוצה לשמוע איך הדברים התקדמו ומה אתה מתכוון לעשות בעניין.
מיכל בירן: והדבר השני, שגם לגביו התבטאת, אני גם אשמח לשמוע מה התוכניות, איך נלחמים בבתי-הספר המוכרים שאינם רשמיים באופנים שבו הם מנפים תלמידים במבחנים כאלה ואחרים, שבסופו של דבר חוזרים לכלכלי.
ניסן סלומינסקי: תודה רבה, כזה ראה וקדש.
ניסן סלומינסקי: זבולון ואחריו עליזה לביא שאיננה, אז גילה.
זבולון כלפה: אז קודם כול, אני כמובן גם מצטרף לברכות להצלחה במשרד ובפעילות כולה.
זבולון כלפה: אני ברשותך רוצה שתי נקודות, אחת אליך ואחת למנכ"לית, ושתיהן ספציפיות מאוד.
זבולון כלפה: האחת אליך זה סוגיה שהיא לא ישנה.
זבולון כלפה: דנו בה, מן הסתם דיברו אתך, עוד ידברו אתך, מן הסתם נדון בזה עוד הרבה.
זבולון כלפה: אבל יש פה משהו שבעיני הוא נראה קצת חסר פרופורציה ביחס לסעיפים אחרים.
זבולון כלפה: כשאנחנו מסתכלים על תקציב המשרד בסך הכול יש גידול, אבל יש תחום אחד שהוא מוכה בצורה יחסית חסרת פרופורציה לאחרים, זה כל מה שקשור בתקציב של הישיבות.
זבולון כלפה: אני לא מבין למה ב-2013 זה כ-25%, ב-2014 במצטבר, כי זה מתייחס כבר ל-2013 בעצם, בסך הכול כשמסתכלים על זה ביחס ל-2012 זה מגיע ללמעלה מ-50% בעצם.
ניסן סלומינסקי: 54%.
זבולון כלפה: 54%.
זבולון כלפה: הדבר הזה פוגע קשות בכל המערכות, הן ב – אחמד טיבי, לא הפרעתי לך.
אחמד טיבי: כמה זמן אתה בהתנחלות?
אחמד טיבי: מאז שאתה בהתנחלות אתה מפריע לי.
זבולון כלפה: אתה בהתנחלות, אני ב - - - זה ההבדל בינינו.
שי פירון: מותר לי לספר משהו מצחיק לדקה?
שי פירון: באמת יהיה קטע.
זבולון כלפה: על חשבון הזמן של אחמד טיבי, אני מוכן.
שי פירון: אני אגיד לך מי זה אחמד, שתדע.
שי פירון: אני יורד מהמטוס של ראש הממשלה, נכנס לאמבולנס, מחברים אותי למכשיר אק"ג, שמים לי מסיכת חמצן, אתה לא יודע מה הולך.
שי פירון: הטלפון נמצא פה, הוא מזמזם, אני לא עונה אליו.
שי פירון: מזמזם מזמזם מזמזם, בסוף אני מסתכל בו, כתוב: "אחמד טיבי: צריך גניקולוג?"
ראובן ריבלין: סיפור מעולה.
משה גפני: אם אתה היית מטפל בו, אז הוא היה נהיה יותר בריא.
זבולון כלפה: אני חוזר לאותה נקודה, ואני חושב שהדבר הזה מצריך התייחסות ומצריך טיפול ושינוי.
זבולון כלפה: לא נראה לי שהדברים האלה עולים בקנה אחד עם הגידול התקציבי של המשרד.
זבולון כלפה: זו נקודה אחת.
זבולון כלפה: נקודה שנייה שהיא מאוד ספציפית.
זבולון כלפה: בדרך מקובל, המנכ"לית, שכל רשות מוניציפלית מטפלת בתחומי החינוך בילדים שלה.
זבולון כלפה: זה הנוהל מאז ומעולם, כך לפחות אני מכיר.
זבולון כלפה: בדרום יש מועצה אזורית, ותיקה מאוד, בת שבע-שמונה שנים, קוראים לה אבו-בסמה, שלפני מספר חודשים התפצלה לשניים.
באסל גטאס: פיצלו אותה.
זבולון כלפה: פיצלו אותה.
זבולון כלפה: לא משנה כרגע הסיבות, זה בבדיחה במקום אחר.
זבולון כלפה: ומשום מה בענייני החינוך ההתנהלות היא לא חוצת רשויות, היא לא כל רשות מטפלת בילדים שלה, אלא משום מה הדברים קצת מעורבבים בצורה אחרת, שבעיני, בתור מי שחש את השטח ומכיר קצת את הדברים, גם את הגאוגרפיה, לא חלילה לומר שמישהו פה לא מכיר את הגאוגרפיה, זה נראה לי קצת משונה.
זבולון כלפה: ואני חושב שלטווח הקצר וגם לטווח הארוך, הדבר הזה הוא תקלה חמורה.
זבולון כלפה: בתור אחד שגם הנושא הזה מאוד קרוב אליו ורוצה באמת להשקיע שם שיהיה שם שינוי, נראה לי שזה לא עולה בקנה אחד עם הרצון לשנות שם ולהעצים את הכוחות במקום.
זבולון כלפה: אלה שתי ההערות.
ניסן סלומינסקי: גילה, ואחר כך ניתן קצר לכמה גופים.
גילה גמליאל: ראשית, אני רוצה לברך את השר על המנכ"לית שעושה עבודה מצוינת.
גילה גמליאל: ובהחלט על פעילותך, יש לך פעילות מורגשת לחלוטין בזמן הקצר שאתה מכהן כשר, ועל זה תבורך.
גילה גמליאל: אני חושבת שאת הנקודות הרגישות, גם עם המגזר החרדי וגם עם המגזר הערבי, בהחלט אני שמחה לראות שאתה מושיט את היד, וכאן לחברי: הרימו את הכפפה.
גילה גמליאל: אני חושבת שזה באמת ראוי.
משה גפני: גם קיבלתי קודם, אבל גם עכשיו קיבלתי.
גילה גמליאל: אני חושבת שבאמת יהיה ניתן דרך ההידברות להגיע להבנות.
גילה גמליאל: עכשיו, בעניינים של השר שאני חושבת שצריך לתת את הדעת שנוגעים גם כן לתקציב המדינה, וזה באמת רלוונטי כאן בשיח ערב תקציב, זה שני דברים לטעמי שמחייבים את התערבותך על מנת לקדם אותם.
גילה גמליאל: הדבר הראשון זה פרויקט ציל"ה.
שי פירון: דיברנו על זה בהרחבה.
ניסן סלומינסקי: הוא דיבר בהרחבה בהתחלה.
גילה גמליאל: יש פתרון?
שי פירון: דיברנו בהרחבה, היה בהרחבה יתרה.
<דלית שטאובר: היא רוצה לשים נקודה אחרת שלא הועלתה כאן, ששלוש רשויות ירדו מארבע לשלוש.
<דלית שטאובר: על זה היא רצתה לדבר.
גילה גמליאל: לא, שעלו משלוש לארבע.
גילה גמליאל: אני רוצה לחדד את הנקודה הזאת על מנת להבהיר.
גילה גמליאל: לדעתי, כבוד השר, מכיוון שנושא החינוך אני מאמינה בו כדבר הראשון במעלה בכל התחומים בהקשר של צמצום הפערים בחברה, השתלבות בעבודה, זה הבסיס בעצם לכל דבר ועניין, והעניין של הצהרונים יש לו משמעות מאוד מאוד חשובה עבור אותם ילדים.
גילה גמליאל: אז זה שפתחו את זה לשכבות אחד עד שלוש, לצערי זה חתך האוכלוסייה שמרביתו גם כלל לא מגיע לממש את הזכות הזאת.
גילה גמליאל: ודווקא השכבה הרביעית, שהיא כוללת את ירושלים, רובי, וכוללת גם ישובים שעלו לאחרונה ממש משלוש לארבע, אני ביקשתי מהאוצר לבחון את העלות של להחיל את הנושא של הצהרונים על כל השכבה הרביעית גם כן, ולראות האם הפער הזה הוא באמת כל כך דרסטי ומשמעותי?
גילה גמליאל: מה שבטוח, האפקט שלו כל כך קריטי.
גילה גמליאל: אז ביחס של המשקל אני פונה אליך שוב, השר.
שי פירון: לא שוב, פעם ראשונה.
גילה גמליאל: לא, אני פונה אליך שוב בנקודה הזאת.
גילה גמליאל: אליך זה פעם ראשונה אבל פניתי לאוצר בעניין הזה.
שי פירון: אני אבדוק את זה.
גילה גמליאל: אני חושבת שזה באמת יכול וצריך להיות הדגל של המשרד שלך.
ראובן ריבלין: בין הדגלים הראשיים.
גילה גמליאל: והנה, רובי גם אתי פה בעניין הזה, ואני שמחה על כך.
גילה גמליאל: ואז זה פותר בעצם את כל הסוגיה שעטנו עליה בסוגיית הצהרונים והסבסוד, כי זה באמת קריטי.
גילה גמליאל: דבר שני, שלדעתי הוא לא פחות חשוב, אני חושבת שאקדמאים במדינת ישראל זה חלק מהעוגן המאוד מאוד חשוב בצמיחה הכלכלית, זה חלק ממנגנוני הצמיחה של הכלכלה בישראל, זה ההון האנושי שקיים לנו ואנחנו חייבים לטפח אותו.
גילה גמליאל: האסטרטגיה שצריכה להוביל אותנו זה להפוך באמת את ההון האנושי שלנו למשאב הלאומי של המדינה הזאת, וככזה אני ממש לא יודעת איך אפילו למחות על ה-190,000,000 שקלים, שזה בסך הכול הסכום שמקיף העניין של ביטול נקודות הזיכוי לאקדמאים.
ניסן סלומינסקי: זה החלטנו שלא מדברים.
גילה גמליאל: זה קשור לשר.
ניסן סלומינסקי: לא, הפרדנו בין הנושא של השכלה גבוהה.
ראובן ריבלין: יש דיון נפרד שמה.
ראובן ריבלין: תאמיני לי, שמה יש לנו גם את ראשי האוניברסיטאות.
גילה גמליאל: לזה אתה הולך להגיע בנפרד.
ניסן סלומינסקי: כבוד השר.
משה גפני: שנייה, אדוני היושב-ראש, אני רמזתי בעיניים לשר שאני אתקן דברים שנאמרו פה.
משה גפני: נאמר לגבי הביטול של הסמינרים מ-18,000 ל-2,500 – זה לא קיים.
משה גפני: זה בוטל והדבר הזה לא קיים.
משה גפני: הוא היה בהצעת החלטה לממשלה, אבל לאחר מכן זה בוטל.
משה גפני: ההדרגה של הורדת החינוך העצמאי בתקצוב זה היה בהחלטת הממשלה וזה ירד.
משה גפני: אני לא אגיד מי הוריד את זה, כדי לא לגרום לו נזק, אבל הוא שר במדינת ישראל.
ראובן ריבלין: זה שר החינוך הוריד את זה.
שי פירון: וכנראה שהוא גם יטפל בתקציב הישיבות.
משה גפני: אבל אני לא רוצה לגרום לו נזק.
ראובן ריבלין: דיברת קודם, זה היה ידוע לא רק ליודעי ח"ן, אבל זה לא קיים יותר.
ראובן ריבלין: אתם יוצרים נקודות - - -
ניסן סלומינסקי: רבותי, השר פשוט לא יענה וחבל.
משה גפני: אבל, רובי, אני לא אמרתי את זה.
משה גפני: אני ביקשתי עכשיו רשות כדי לתקן את זה.
ראובן ריבלין: יש לנו מספיק על מה לריב.
משה גפני: רובי, אבל לכן תיקנתי את זה.
גילה גמליאל: מה שאני רוצה לומר, גפני, ואתה תסכים אתי, שבאמת עם כל המחלוקות יש פה שר באמת קשוב.
גילה גמליאל: והשר גם די יוצא מהקופסה ומהתבניות, ואני חושבת שזה דבר מבורך במערכת כזאת, במיוחד במשרד שהוא מאוד מאוד מקובע, שצריך ממש לפרוק אותו לגורמים.
גילה גמליאל: ואני מאחלת לך בהצלחה, ואנחנו גם נעזור לך להצליח.
משה גפני: אני מצטרף אלייך לברכות לשר.
ניסן סלומינסקי: רבותי, אני עושה משהו שבדרך כלל לא עושים, אני אוותר על זכות הדיבור שלי עצמי.
משה גפני: דבר על הישיבות.
ניסן סלומינסקי: אני רק אומר דבר אחד: אני מקווה שגם תקציב הישיבות וגם נושא בני חו"ל, כשבסופו של דבר נגיע להצבעות, הוא לא יהיה כפי שהוא היום.
ניסן סלומינסקי: עוד כמה סעיפים לא יהיו.
ראובן ריבלין: רגע, עד מתי הישיבה?
חמד עמאר: יש הצבעות עוד מעט, שלחו לנו כבר הודעות.
ניסן סלומינסקי: כן, אז אני אתן משפט אחד לגדעון פישר, שהוא יושב-ראש ועד ההורים.
ניסן סלומינסקי: ממש משפט.
<גדעון פישר: ה"טייטל" הוא ארגון ההורים הארצי.
<גדעון פישר: זה ארגון הורים יציג, יחידי במדינת ישראל, 4,000,000 הורים, כ-2,000,000 תלמידים.
<גדעון פישר: לפני כמה חודשים כשנבחרתי לתפקיד הזה יחד עם 31 יו"רים של מועצה ארצית מרחבי הארץ, באמת חששנו משני אלמנטים: חששנו שתקציב החינוך לא יעלה, כפי שהוא כן עלה בשנים האחרונות, ושתשלומי ההורים ייפגעו.
<גדעון פישר: ובעניין הזה ראינו שמשרד החינוך הצליח להעמיד תקציב שכן עולה.
<גדעון פישר: ובעניין הזה אנחנו מאוד שמחים, ואנחנו מברכים את השר ואת המנכ"לית וכו'.
<גדעון פישר: ויחד עם זאת, תשלומי הורים זאת בעיית אמת.
ראובן ריבלין: זה חריג - - - מברך את השר.
משה גפני: יושב-ראש ועד ההורים.
ראובן ריבלין: אנחנו פה כמה שנים.
ניסן סלומינסקי: בגלל זה נתתי לו לדבר.
שי פירון: רובי, אני רוצה שתרשום לפניך: התחלנו מחברי הכנסת הערבים ששיבחו את השר, עברנו ליושב-ראש ארגון ההורים, ואני מבטיח לך שתוך ארבעה חודשים גם גפני.
משה גפני: אני ברכתי אותך עכשיו.
חמד עמאר: גם אני מברך.
שי פירון: לא, לא עלי אישית, אלא על העשייה המשותפת.
ניסן סלומינסקי: שי, גם חמד.
שי פירון: ולחמד כבר שלחתי תשובה בפתק.
חמד עמאר: אני כתבתי לך כבר תשובה.
ראובן ריבלין: אני משנת תק"ע פה, מ-1809, מחכה שמשיח יגיע.
ראובן ריבלין: אם גפני בעוד ארבעה חודשים ישבח אותך, אז המשיח מגיע.
ניסן סלומינסקי: טוב, החמור שלו כבר נמצא פה.
ניסן סלומינסקי: גדעון, סיים.
<גדעון פישר: כן כן, בבקשה.
<גדעון פישר: בסוף כולם יבינו שבאנו לאכול את הענבים ולא לריב עם השומר.
<גדעון פישר: אז היום כבוד הרב, השר, הוא השומר.
<גדעון פישר: אני לא צריך לריב, אפשר לאכול את הענבים, כולם בסוף יאכלו את הענבים.
<גדעון פישר: אבל מה שכן חשוב לומר, שמצד אחד אנחנו שמחים על כך שתקציב משרד החינוך ממשיך לעלות.
<גדעון פישר: מצד שני אנחנו ממשיכים לפעול יחד עם משרד החינוך, לא מול אלא יחד עם משרד החינוך, כדי שתשלומי הורים ימשיכו לקטון ולהיות מסובסדים.
<גדעון פישר: ולכן גם המסעות לפולין וגם הטיולים השנתיים וגם מיזם השאלה הספרים, הרבה מאוד פרויקטים, כדי לגרום לזה שאנחנו ההורים, 4,000,000 הורים, ישלמו פחות ופחות.
<גדעון פישר: ואני שמח לציין שבעניין הזה יש לנו אוזן קשבת, אבל המלאכה עדיין מרובה.
ניסן סלומינסקי: איגוד ישיבות ההסדר, בבקשה.
<דובי שפלר: שלום, שמי דובי שפלר, אני מנהל ישיבת הסדר כבר 15 שנה ובוגר ישיבת הסדר בעצמי.
<דובי שפלר: מדברים בחודשים האחרונים הרבה על שוויון בנטל.
<דובי שפלר: אני לא קורא לזה נטל, אני קורא לזה זכות, אדוני השר.
<דובי שפלר: יש מגזר אחד שנושא בנטל הזה, הזכות הזאת, של המשך מסירת התורה, כמו שנאמר בפרקי אבות.
<דובי שפלר: המגזר הזה הוא ברובו חרדי, חלקו ציוני דתי ומיעוטו חילוני, כמו למשל בתי-המדרש של חברת הכנסת רות קלדרון ממפלגתך.
שי פירון: שהם עד היום לא מתוקצבים בכלל.
<דובי שפלר: נכון.
<דובי שפלר: אני מדבר על נשיאה בזכות לימוד התורה, בהעברת התורה מדור לדור.
שי פירון: לא, שלא תשים את הכול ביחד.
<דובי שפלר: זה נושא בעיני, אני חושב שבעיני רבים, ממלכתי ממדרגה ראשונה וציבורי ממדרגה ראשונה, כפי שהוצג במצגות על ידך, אדוני השר.
<דובי שפלר: אין צורך, אני חושב, גם לומר לך את זה בתור אחד שהיה שנים רבות שייך למסירת התורה מדור לדור.
<דובי שפלר: אני כאן היום לתבוע את עלבונו של עולם התורה על הקיצוץ שכבר הוזכר על-ידי חבר הכנסת קלפה, הבלתי פרופורציונלי.
<דובי שפלר: אנחנו בהחלט רוצים לשאת בנטל של הקיצוץ כמו כולם, זה בסדר גמור, אם זה 5% ואם זה 15%, זה סביר בהחלט ומקבל את זה, לא לדבר כלל על גידול טבעי השנה, אני מבטיח.
<דובי שפלר: אבל הקיצוץ הכספי הזה יגרום לפיטורי מורים אצלנו בישיבות ויגדיל את מעגל העוני, יגרום להקטנת המשרות ולקיצוץ בשכר ויגדיל את מעגל העוני, יגרום לקיצוץ במלגות לאברכים – כן, גם לנו יש אברכים בישיבות הציוניות, זו הפתעה, ואין לזה שום פתרון בשום תקציב ביטחון וכדומה, וזה יגדיל את מעגל העוני.
<דובי שפלר: ואני קורא לך, אדוני השר, לעשות מאמץ ניכר על מנת להקטין את הקיצוץ הזה.
<דובי שפלר: אני חושב שגם דרך העבודה שלכם בתחום אחר, דרך ועדת פרי, אם תגדילו, כמו שאתם מקווים, את מספר המשרתים בצבא, ממילא תקטינו באופן טבעי את מספר התלמידים בצורה סבירה ולא בצורה קיצונית, וממילא התקציב יקטן מעצמו.
<דובי שפלר: תודה רבה.
ניסן סלומינסקי: זיו בר, מרכז שלטון מקומי, ממש משפט.
<זיו בר: אני כן רוצה אבל לברך את השר ולאחל לו הצלחה בתפקיד.
<זיו בר: אנחנו רואים בחיוב גם את הגידול בתקציב וגם את הכנסת השיח הערכי ומתן משנה תוקף.
<זיו בר: אני רוצה כן להתייחס לנקודה שבעינינו היא קריטית, וחבר הכנסת אראל מרגלית התייחס אליה, וזה הפערים בתקצוב בין הרשויות המקומיות, שגם השר חשב שזה חשוב.
<זיו בר: אנחנו מודעים לפערים ורואים את זה ומבינים את עומק הקושי.
<זיו בר: מספיק פה גם להסתכל בטבלה של ההוצאות.
<זיו בר: מבחינת הוצאה לאומית אנחנו במקום טוב, אבל מבחינת הוצאה ציבורית אנחנו במקום פחות טוב, כי מי שמשלים את ההוצאה הציבורית זה גם ההורים וגם הרשויות המקומיות, וצריך לעשות עם זה איזשהו מהלך.
<זיו בר: לנו יש רעיון, קיימנו ישיבה בשבוע שעבר בוועדת החינוך בכנסת, ויצאה קריאה איך ניתן להגדיר סל תלמיד שייתן מענה, אותו סל תלמיד שיגיד מה הרף המינימלי שתלמיד בישראל צריך לקבל, גם במרכז וגם בפריפריה.
<זיו בר: אנחנו שוקדים על הכנת סל תלמיד וקוראים לעשות את זה בצוות משותף.
<זיו בר: אני מסיים.
<זיו בר: דיברת רק על איזשהו דיאלוג עם האוצר.
<זיו בר: חשוב להכניס גם אותנו לסיפור הזה.
<זיו בר: החינוך הוא מטרה משותפת והוא בנפשנו גם.
ניסן סלומינסקי: ועכשיו השר לתשובות.
שי פירון: אני רוצה לבקש בקשה.