GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<משה אשר: אבל יש גם השקעות מגופים פיננסיים שהם גופי השקעות כלליים, שהם לא מזהים בצורה מלאה או חלקית אפילו את התושבים שעומדים מאחורי זה, לכן זה אפקטיבי לגבי אותם גופים.
<משה אשר: דבר שני, מדובר בהשקעות שלפעמים למשל זו השקעה של פערי זמן קצרצרים.
<משה אשר: האמירה הזאת שהמיסוי שלהם יהיה כמו מיסוי של ישראלים ולא פטור שבא לעודד את הכלכלה הריאלית בישראל, זה כשלעצמו יוצר מעין חסם.
יעקב ליצמן: השאלה, כמה כסף זה מביא?
<משה אשר: זה משפיע על הפרמטרים הכלכליים, נתוני המקרו של מדינת ישראל, וממשיך ומייצר יציבות של שער החליפין וכדומה.
<ברק אטינגר: לגבי האפקטיביות – מאז שהוטל הצו ב-2011, אם רגע קודם המשקיעים הזרים החזיקו 35% משוק המק"מ, מה שהיווה סיכון יציבותי למדינה בעת משבר, היום הם מחזיקים קרוב לאפס, אז האפקטיביות ודאית.
<ברק אטינגר: קרוב לאפס, פחות מ-1%.
אורלי לוי אבקסיס: זה בגלל התקנה?
<לאה גרבר: בגלל החוק.
<שגית אפיק: כשעשינו את הוראת השעה ביקשנו מכם נתונים ואז ולא העברתם.
<שגית אפיק: אין לכם עד היום?
<ברק אטינגר: יש לי כל נתון שאת רוצה.
<ברק אטינגר: איזה נתון את רוצה בדיוק?
<ברק אטינגר: אמרתי הרגע שזה ירד מ-35% משוק המק"מ, 46-45 מיליארדי שקלים, לפחות מ-1%.
<ברק אטינגר: אני לא רוצה לנקוב בספרה המדויקת, אבל פחות מ-1%.
<משה אשר: אפשר לקרוא את הסעיף?
ניסן סלומינסקי: כן, תקראו בבקשה את הסעיף.
<לאה גרבר: סעיף 49 – "בחוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס 186), התשע"ב-2011, בסעיף 2, הסיפה החלה במילה "ואשר" – תימחק.
<משה אשר: סיימנו.
ניסן סלומינסקי: תודה לאנשי מס הכנסה.
ניסן סלומינסקי: מתי אנחנו מתראים אתכם?
ניסן סלומינסקי: הלילה?
ניסן סלומינסקי: מחר בבוקר כרגיל?
ניסן סלומינסקי: רבותי, אנחנו פותחים את הישיבה בנושא של תקציב משרד החינוך, ושר החינוך נמצא אתנו והמנכ"לית, והצוות כולו, אני רואה, גם יושב שם.
ניסן סלומינסקי: ואחרי שאני אעביר את רשות הדיבור לשר הוא יחלק את זה בין אנשיו.
ניסן סלומינסקי: אז קודם כול, אני רוצה לברך אותך שתצליח.
ניסן סלומינסקי: לברך אותך גם בבריאות.
ניסן סלומינסקי: ושמענו גם שיש תוכנית חדשה, אז אנחנו רוצים לברך אותך, למרות שאתה יודע, בתפיסה שלי אני בכלל כל הזמן תמיד תוהה מתי התלמידים ילמדו, אז יכול להיות שבאמת היום זו שיטה יותר טובה ללמוד, אני מקווה שלא יפרסמו, זה בצחוק, השאלות גם של הבגרות.
ניסן סלומינסקי: בכל אופן, רבותי, אנחנו נמשיך במסורת שלנו בוועדה: מי שמדבר לא מפריעים לו.
ניסן סלומינסקי: ולמרות שיש שאלות שרוצים לשאול בדיוק באותו רגע, יש הערות, יש כאלה שיש להם מטענים אולי, רבותי, מי שמדבר, ודאי שהשר, אבל כל אחד, אתם יודעים, אנחנו מגינים על כל אחד, וכל מי שרוצה ירשום לו את השאלות.
ניסן סלומינסקי: אחרי שהשר ידבר ואנשי משרדו, אנחנו נעשה סבב, כל אחד יוכל לומר את דברו, השר ירשום את השאלות ואנשי משרדו, ואחר כך יהיה סבב שני לתשובות.
ניסן סלומינסקי: ואם נספיק, אולי גם עוד סבב – נראה.
ניסן סלומינסקי: אבל אני מבקש שוב, רבותי, השר מדבר, לא מפריעים.
ניסן סלומינסקי: אנשי משרדו ידברו, לא מפריעים, ואחר כך כל אחד מהח"כים.
שי פירון: קודם כול, אני מאוד שמח להיות כאן.
שי פירון: אני רוצה להדגיש שהסקירה שאני אתן הבוקר נוגעת להיבטים הכלכליים של משרד החינוך.
ראובן ריבלין: בלי קמח אין תורה.
שי פירון: בלי קמח אין תורה.
שי פירון: קמח נדמה לי זה ראשי תיבות קבלה, מוסר וחקירה, אם אני זוכר נכון.
ראובן ריבלין: כל אחד את הראשי תיבות שלו עושה.
שי פירון: אז אני מבקש ברשות
שי פירון: כם לתת סקירה בעיקר בהיבטים הכלכליים של התקציב ולהיכנס פחות לשאלות של תכנים.
שי פירון: אני גם אשתדל לעשות את זה לא באריכות יתירה, דווקא חשוב לי לשמוע שאלות והערות, כל עוד הן ענייניות.
שי פירון: גם אם אנחנו חולקים ולא מסכימים, זה בסדר גמור, הכול בסדר.
שי פירון: הסקירה תתמקד באופן כללי במבט-על על התקציב, ואחר כך בשאלות פרט ניכנס.
שי פירון: אני רק אציג את אנשי הצוות שלי שנמצאים כאן: המנכ"לית דלית, משה שגיא, סמנכ"ל, ודודי איש צוותו.
שי פירון: ערן, שהוא היועץ שלי בתחום הזה, ערן ושירלי ונעה מהאוצר.
שי פירון: אנחנו נשמח כמובן לענות לכל שאלה.
משולם נהרי: ואסף מהבינוי.
שי פירון: בוא הנה, אסף, אתה יושב מאחורי המסך.
שי פירון: תוסיף לעצמך איזה עשרה ס"מ, או שתוריד את המחשב, תבחר מה יותר קל.
שי פירון: שלום, אסף, אסף דטנר מהבינוי.
שי פירון: גם אני קיבלתי אתמול בלילה בשעה מאוחרת את הדוח של הממ"מ ב-18:00 בערב.
שי פירון: אני מניח שכולכם הספקתם לקרוא אותו בלילה.
שי פירון: שהרי זה די זמן לפני, ואפשר ללמוד ולהתייחס ברצינות, וזה אחלה מינהל תקין שבעולם שיכול להיות.
יעקב ליצמן: בלילה עושים דברים אחרים.
ניסן סלומינסקי: תנוח דעתך, שאני עוד לא הספקתי לקרוא את זה.
שי פירון: זה היה אחרי תיקון חצות, הרב ליצמן, ולפני הדף היומי והתפילה במקווה של הבוקר.
יעקב ליצמן: אצלנו לומדים.
שי פירון: אל תדאג.
שי פירון: אז אמרתי: זה היה אחרי תיקון חצות ולפני הדף היומי של הבוקר.
יעקב ליצמן: אני לא יודע מה זה תיקון חצות – אין לי מה לתקן.
ניסן סלומינסקי: אנחנו לא קראנו את זה אפילו.
שי פירון: אל תגיד שאין לך מה לתקן, גדולי ישראל עשו תיקון חצות.
שי פירון: חלילה וחס, הרב ליצמן.
יעקב ליצמן: הם תיקנו את כלל ישראל.
שי פירון: אני בכל אופן לומד "שפת אמת" בלילה, אז אני מקווה שאין לך בעיה עם זה.
יעקב ליצמן: לא בטוח אם זה יעזור שאתה לומד, עדיף שלא תלמד.
ניסן סלומינסקי: שה, ליצמן.
ניסן סלומינסקי: שאדם לא ילמד תורה?
ניסן סלומינסקי: להגיד למישהו לא ללמוד תורה?
יעקב ליצמן: לא, שיגיד לי שהוא לומד "שפת אמת"?
יעקב ליצמן: אתה יודע מה זה "שפת אמת"?
ניסן סלומינסקי: נו, מה, "שפת אמת" זה בסדר.
שי פירון: השאלה אם אתם יודעים מה זה "שפת אמת".
יעקב ליצמן: אני לומד ועוד איך.
שי פירון: טוב, אז אם כן החזון, נתחיל.
ראובן ריבלין: זה ועדת כספים, אדוני השר.
ראובן ריבלין: רק ועדת כספים.
<קריאה: אנחנו אוהבים גם חזון.
שי פירון: חבר הכנסת ריבלין, אני יודע שאתה אוהב לשמוע את החזון שלי, אז אני אעשה את זה עוד פעם, זה מוקדש לך באהבה.
משולם נהרי: אנחנו מחכים לנושאים הכלכליים.
יעקב ליצמן: "שפת אמת".
שי פירון: הרב ליצמן, הרב נהרי, אני מבטיח לתת לכם את כל הזמן שבעולם לתת את ההצגה שאתם צריכים לתת היום ולא להפריע לכם.
משולם נהרי: הבעיה שאנחנו לא מציגים.
עיסאווי פריג': למה אתה קורא לזה הצגה?
שי פירון: באמת, אתם תקבלו את כל הזמן הרלוונטי.
שי פירון: לא אקטע אתכם, אפילו לא במילה אחת.
ניסן סלומינסקי: זה תן לי לעשות.
שי פירון: אנחנו חייבים לדאוג לכך שמחר יהיו בעיתונים שלכם הכותרות הרלוונטיות.
משולם נהרי: בינתיים הצגות, אתה הקדמת אותנו.
יעקב ליצמן: אני אפילו לא רוצה להכיר בך.
יעקב ליצמן: אני הולך לשחק לידיך?
אחמד טיבי: אפשר להתחיל את הישיבה?
משולם נהרי: אל תצחיק אותנו, ליצמן.
יעקב ליצמן: ביידיש אומרים: טויטע באנקעס.
ניסן סלומינסקי: ר' יעקב, בבקשה.
שי פירון: טוב, אנחנו רוצים בעצם לנסות לייצר מצב, והחזון הזה חשוב כי התקציב צריך לבטא את החזון, ולכן חלק מהעניין שאנחנו רוצים לעסוק בתקציב זה בעצם לייצר מציאות כזאת שבה ניתן יהיה לממש את הדברים באמצעות המשאבים העומדים לרשותנו.
שי פירון: אני חושב שמערכת החינוך צריכה להיות הגורם המרכזי שמביא לידי ביטוי את הערכים של מגילת העצמאות, ומייצר מצב שבו מדינת ישראל יכולה להיות נאמנת לחזונה, מסוגלת להפוך את ישראל לחברת מופת, ומאפשרת לכל פרט גם מימוש אישי ומקצועי.
שי פירון: המטרות האלה מתפרטות לשש מטרות משנה שאני אציג אותן במהירות.
שי פירון: המטרה הראשונה היא קידום של ערכי השוויון, סולידריות, שיח ער בסוגיות של זהות ותרבות לאומית, תוך מתן ביטוי לעמדות שונות ודעות שונות וקהילות שונות, שהן חברות בחברה הישראלית וכל אחת מהן צריכה לקבל את הביטוי המקסימלי הראוי לה ולערכיה.
שי פירון: אחר כך אנחנו צריכים לייצר מצב שבו המימוש האישי והמקצועי מביא לכך שמדינת ישראל תהיה מובילה בתחום של חדשנות ויזמות, בעיקר תוך התאמת תכני הלמידה וסגנון הלמידה למאה ה-21.
שי פירון: אחר כך אנחנו רוצים לדבר על שיח של אמון והעצמה בין כלל המשתתפים בעשייה החינוכית.
שי פירון: אנחנו חושבים שאחת הבעיות המרכזיות בחברה הישראלית הוא העדר אמון, חשדנות, דקלרציה, יצירת מצב שכל אדם הוא בחזקת לא זכאי אלא אם כן יוכח אחרת, ויש פה צורך שמערכת החינוך תיקח על עצמה את המשימה לעודד שיח של אמון בתוך החברה הישראלית.
שי פירון: הערך הרביעי זה חיזוק החינוך הציבורי הממלכתי והכלת כלל החברה הישראלית בתוכו, תוך יצירת ליבה משותפת.
שי פירון: ליבה זה לא רק לימודי ליבה, ליבה זה בעצם יצירת שדרה מרכזית של ערכים שמאפשרת לחברה להתנהל ולייצר קשר בין אדם לאדם, בין איש לאיש.
שי פירון: חינוך ציבורי, המשימה המרכזית שלו זה ליצור מצב שבו יש מי שאחראי על היכולת לממש אתוס לאומי.
שי פירון: חינוך ציבורי לא אומר שהוא צריך להחניק את העמדות האחרות, חינוך ציבורי צריך להיות כזה שהוא מותיר די זמן לכל קהילה וקהילה לממש את ערכיה ואת אמונותיה.
שי פירון: חינוך ציבורי צריך להיות כזה שהוא מניח לכל אדם ואדם לבטא את אישיותו.
שי פירון: לכן המשפך צריך להיות כזה שבבסיס נמצאת המדינה וערכיה, אחר כך הקהילה וצרכיה, ובסוף הפרט וחלומותיו.
שי פירון: ואז נוצרת בעצם מערכת חינוך אמיתית שבה כל אחד ואחד יכול להביא לידי ביטוי את חלומותיו, את צרכיו ואת האידאולוגיה שלו.
שי פירון: אני רוצה לציין, שחיזוק החינוך הממלכתי הציבורי לא נועד כדי לדרוס עמדות ודעות אלא דווקא כדי להכיל ערכים של שוויון, דווקא כדי להכיל ערכים לאומיים מרכזיים.
שי פירון: ומי שחושב שליבה תפקידה להחניק או לבטל או למנוע או להכות, אז הוא טועה.
שי פירון: ליבה באה לייצר יותר אחווה ויותר אחריות משותפת, ליבה באה לייצר יותר מצב שבו כל אחד חייב בכבודו ובערכיו של האחר.
שי פירון: ואני מקווה שהדברים האלה ברורים.
שי פירון: המטרה החמישית היא לקדם פדגוגיה אחרת.
שי פירון: אנחנו נמצאים בתקופה שבה יש שינוי עצום במטרות הלמידה וביעדיה, ואנחנו צריכים להתאים את צורת הלמידה ואת תכני הלמידה למציאות שבה אנחנו חיים.
שי פירון: נאמר רק במשפט אחד, שבחברה שבה כל ילד מחזיק בכיס שלו מכשיר שיש בו את רוב הידע, נאמר ככה: יש בו יותר ידע ממה שהמורה מנחיל בכיתה, הכיתה צריכה להיות מקום אחר.
שי פירון: היא צריכה להיות מקום מסקרן, היא צריכה להיות מקום מעורר למחשבה, היא צריכה להיות מקום שיש בו חוויה גדולה.
שי פירון: והדבר האחרון, לבנות את המבנה של מערכת החינוך, של משרד החינוך, את השקיפות שלו, את האוטונומיה של המנהלים והמורים ושל משתמשי הקצה.
שי פירון: צריך לעשות שינוי מרחיק לכת במבנה ובאופן שבו המשרד מתנהל.
שי פירון: שש המטרות האלה אינן מטרות לחודש ולחודשיים.
שי פירון: אני מזכיר שאנחנו 104 ימים במשרד, חלק גדול מהדברים שצריך לטפל בהם לא ניתן לטפל בהם בתקופה קצרה.
שי פירון: מי שמגיע למשרד החינוך צריך לקבל אחת משתיים: או החלטה שהוא רוצה לעשות החלטות נקודתיות שייצרו נראוּת וייתנו תחושה שקורים דברים גדולים, או החלטות שיש להם משמעויות ארוכות טווח ויכול להיות שבכלל מי שייהנה מפירותיהן יהיו הדורות הבאים.
שי פירון: ואנחנו קיבלנו החלטה, אני חושב שהיא החלטה לא פשוטה, ללכת על הדברים היסודיים, השורשיים, אותם אלה שפעמים הרבה מעוררים מחלוקת, אותם אלה שפעמים הרבה לוחצים על מיצי הקיבה שלנו.
שי פירון: ואני מדגיש, חשוב שנדע: כולנו דתיים, לכל אחד יש את האמונות שלו וכל אחד רוצה לקדם את הערכים שלו, ואף אחד לא יכול לומר מי יותר דתי מהאחר, ולכל אחד יש דברים שהוא רוצה להילחם עליהם ומבחינתו הם מלחמת קודש, ולכל אחד יש דברים שהם הערכים שבשבילם הוא בא לעולם.
שי פירון: ולכן אני מציע שאת הדיון הזה לא נחלק למי שהם דתיים נאמנים לדרכם, שומרים את מסורת האבות, ולכאלה שבאו לדרוס או לבטל או לוותר.
שי פירון: כולנו נלחמים על דברים שאנחנו מאמינים בהם, כולנו נלחמים על דברים שהם באמת חשובים לנו, כולנו נלחמים על דברים שבשבילם באנו למקום הזה.
שי פירון: ומבחינתי למשל חיזוק החינוך הציבורי יש בזה ערך שאפשר לעגן אותו בהרבה מאוד אמירות גם יהודיות, גם פילוסופיות, גם חינוכיות.
שי פירון: אני חושב שמדינת ישראל צריכה להבין שלמעלה מ-65 שנה אחרי ייסודה היא חייבת להשקיע יותר זמן בשבירת השבטים ובשבירת הקהילתיות, וביצירת אתוס לאומי כל כך מפורז ומפורד.
שי פירון: ואם אנחנו לא נהפוך את הנושא הזה ליעד, ונפסיק להציב את הפחד ואת החשש ואת התחושה כאילו כל מי שרוצה לדבר על ביחד בא לדבר על דורסנות, וכאילו כל מי שרוצה לאחד בא לפלג, וכאילו כל מי שרוצה לייצר משהו משותף בא בעצם להשליט את עמדתו ושיטתו על האחר, אנחנו נהרוס את החברה שלנו מבפנים.
שי פירון: ולכן מאוד חשוב בעיני להבהיר, שהמסר הוא אתוס לאומי משותף, שהמסר הוא ביחד, שהמסר הוא לאפשר בתוך החינוך הציבורי אוטונומיה מקסימלית ויכולת תפקוד מקסימלית של כל קהילה וקהילה וכל קבוצה וקבוצה.
שי פירון: על בסיס זה אני רוצה להציג את התקציב.
שי פירון: קודם כול, אנחנו רוצים לראות את מספר התלמידים במערכת החינוך.
שי פירון: אז כמו שאתם רואים, אנחנו נמצאים בתהליך של גידול מתמיד, גם במספר התלמידים – 22% בגידול מתש"ס, מ-2000-1999 עד עכשיו.
שי פירון: התחלנו בתחילת המאה ה-21 כמו שאומרים ב-1,305,000 תלמידים.
ניסן סלומינסקי: כשאתה אומר תלמידים, לאיזה - - -
שי פירון: מא' עד י"ב, מערכת החינוך.
<דלית שטאובר: זה ללא גנים.
<דלית שטאובר: עם הגנים אנחנו 2,010,000.
שי פירון: זה מופיע עוד רגע בשקף הבא.
שי פירון: במספר המוסדות אנחנו בגידול של 26%, במספר הכיתות אנחנו בגידול של 30%, ובמספר עובדי ההוראה אנחנו בגידול של 35%.
שי פירון: אני רק רוצה לציין, זה לא שאני מבקש שתזמין אותי עוד פעם, די לי בזה, אבל על אף שאני מה שנקרא גם שר ההשכלה הגבוהה, הנתונים הללו לא מתייחסים בשום צורה שהיא לנתוני ההשכלה הגבוהה.
שי פירון: אנחנו הפרדנו אותם מכאן.
שי פירון: אם אנחנו רוצים לראות את הפער, את החילוק בין המגזרים השונים, כולל ילדי הגנים, סך הכול יש לנו למעלה מ-2,000,000 תלמידים, כמיליון וחצי תלמידים בחינוך העברי וכחצי מיליון תלמידים בחינוך הערבי.
שי פירון: יש כאן את החלוקה בין החינוך היסודי לחינוך העל-יסודי.
שי פירון: אני חושב שראוי ונכון לשים לב שאין פרופורציה, ואני שם את זה כנקודה, רק כנתון, אני צריך להתעסק בו בוועדת החינוך, שבאופן יחסי כשאתה בוחן את מספר התלמידים בחינוך הערבי בחטיבה העליונה, אתה נתקל בתופעה הדרמטית של נשירה גדולה ללא יחס למספרם באוכלוסייה, וזה אחד מהיעדים, איך לייצר מצב של התמדה גדולה יותר במערכת החינוך הערבי, הגדלת האיכות שלה וכו'.
ניסן סלומינסקי: משהו לא מסתדר.
ניסן סלומינסקי: החינוך היסודי, המספר שלהם, וחטיבת הביניים, החטיבה העליונה, הפער הוא הרבה יותר גדול.
שי פירון: למה יש יותר חטיבות עליונות?
ניסן סלומינסקי: לא, כי אם בחינוך יסודי מסיימים 932,000 או לומדים 932,000, ואחר כך בחטיבות זה הרבה פחות.
<דלית שטאובר: יש גידול טבעי - - -
ניסן סלומינסקי: אבל זה לא הפרש של 21.
ניסן סלומינסקי: יכול להיות שכל כך הרבה עוברים לפרטי?
שי פירון: לא, אני אסביר.
שי פירון: יש פה בעיה מסוימת של תפוחים ואגסים.
שי פירון: בחינוך העברי כמעט כולם נמצאים בא' עד ז', בז' עד ט' ובי' עד י"ב.
שי פירון: בחינוך הערבי יש יותר בתי-ספר שהם א' עד ח'.
ניסן סלומינסקי: לא על זה שאלתי.
ניסן סלומינסקי: שאלתי אפילו על הסך הכול.
ניסן סלומינסקי: הפער, אני אומר, בין מה שיש בחינוך היסודי, הרי זה אותו מספר כיתות בסך הכול, נכון?
ניסן סלומינסקי: זה שבע?
משולם נהרי: שאינו רשמי גם אין.
שי פירון: זה מה שאמרתי לא, שבחינוך הערבי זה עד סוף ח', היסודי.
ניסן סלומינסקי: לא ערבי, עזוב.
משולם נהרי: זה גם במוכר שאינו רשמי.
ניסן סלומינסקי: אפילו בחינוך העברי, לא משנה.
שי פירון: חלק מהחטיבות העליונות הן שש שנתיות - - -
משולם נהרי: ניסן, גם במוכר שאינו רשמי.
ניסן סלומינסקי: אה, בכל אופן, שמה זה נופל.
משולם נהרי: זה משמעותי, זה 200,000 תלמידים.
ניסן סלומינסקי: יכול להיות שזה מה שחסר פה כדי להשלים.
ראובן ריבלין: החלוקה בין יהודים וערבים - - -
ניסן סלומינסקי: לא חלוקה.
ראובן ריבלין: לא, אני מדבר באחוזים.
ראובן ריבלין: החלוקה הדמוגרפית – זה השתנה - - -
משולם נהרי: אין ספק שהגידול הטבעי אצל החרדים והערבים יותר - - -
ראובן ריבלין: לא, זה אני יודע.
משולם נהרי: אז זה משנה, אז זה משתנה.
שי פירון: אוקיי, אנחנו רוצים להציג את החלוקה של התקציב לפי מיון כללי, גם בשנת 2013 וגם בשנת 2014, למרות שאנחנו נמצאים כבר בתהליך מתקדם מאוד ב-2013.
שי פירון: אם כן, החלוקה היא כזו שבעצם 72%, כמעט 73% מתקציב המשרד, לב הפעילות שלנו, הולך לכיוון אותן שעות הוראה, למעלה מ-30 מיליארד שקלים מיועדים למה שנקרא שעות הוראה.
שי פירון: מדובר על הגנים, חטיבות הביניים, חינוך יסודי, חטיבה עליונה.
שי פירון: כאן זה גם כולל את המורים במכללות להוראה ובחינוך מבוגרים ואולפנים, כשאנחנו מסתכלים כרגע על תקציב המשרד בכללותו.
שי פירון: סדר גודל של 13% הולך למה שנקרא השכר שמועבר דרך השלטון המקומי – כל אותם לבורנטים, מזכירות, אבות בית, סייעים, פסיכולוגים, קב"טים וכן הלאה.
שי פירון: סדר גודל של 11% הולך להוצאות שאינן שכר, כגון בחינות בגרות, מלגות, כגון השתלמויות, תוכניות חינוך בלתי פורמלי ועוד כהנה וכהנה.
שי פירון: סדר גודל של 0.64%, כ-272,000,000, הולך לצורך שכר עובדי המשרד.
שי פירון: וב-2014 פחות או יותר, אם אנחנו מסתכלים על החלוקה, באחוזים אני מדבר, לא בסכומים, אז בסך הכול אנחנו די דומים בחלוקה של 2014 לעומת 2013.
שי פירון: מה הם עיקרי השינויים בהצעת התקציב לשנת 2013?
שי פירון: כאן אני מבקש ברשות
שי פירון: כם לעמוד על הדברים.
שי פירון: אז קודם כול, בשנת 2013 יש תוספת של 6.1 מיליארד שקל, ובשנת 2014 התוספת תהיה תוספת של 1.7 מיליארד.
שי פירון: יש לציין שהתוספת של 6.1 מיליארד ב-2013 כוללת גם תוספות שהוחלט עליהן ב-2012 ו-2011.
משולם נהרי: טרכטנברג.
שי פירון: בעיקר טרכטנברג.
שי פירון: ולכן התוספת כאן היא תוספת שנראית מאוד גדולה ולכאורה לא מידתית.
שי פירון: זה נובע מתוספות שהיו במהלך החלטות ממשלה במהלך השנתיים הקודמות.
שי פירון: אז מה הם השינויים המרכזיים?
שי פירון: רפורמת "עוז לתמורה" באמת מייצרת תוספת משמעותית; סיום יישום רפורמת "אופק חדש" – אנחנו בפעימה האחרונה של רפורמת "אופק חדש"; חינוך חינם לגילאי 4-3; מסגרת של צהרונים לגילאי 8-3; תוספת עבור גידול טבעי במערכת החינוך – אני מציין שזה לא כל התוספת משום שחלק – שליש, רבע במקרה של השנה מהתוספת על הגידול הטבעי המשרד מממן מתקציבו שלו.
משולם נהרי: זה הקיצוץ.
שי פירון: זה חלק, כן, נכון.
שי פירון: שזה קיים כל שנה, כמו שאתה יודע, אדוני סגן השר המיתולוגי לשעבר.
משולם נהרי: עובד המשרד, לא סגן השר.
שי פירון: עובד המשרד.
שי פירון: ואם אתה מוכן, ואני מבטיח לא לגלות בעיתונים שאתה שיבחת אותי, אז אתה גם תדע לומר שפעמים הרבה זה שליש וירדנו לרבע מימון.
שי פירון: רק אם תרצה, אתה לא חייב, אני לא מחייב אותך.
שי פירון: אני רק אומר שכיוון שאתה מכיר את המשרד היטב תוכל לומר שבדרך כלל זה שני שליש, שליש, והשנה ירדנו לשלושת רבעי, רבע.
שי פירון: ותוכל לומר שזה קיטון אבל זה בסדר.
משולם נהרי: ותוכל לומר שהמשרד נהנה הרבה בגידול הטבעי מהגידול במגזר החרדי.
שי פירון: קודם כול, אנחנו נהנים מהמגזר החרדי באופן כללי.
משולם נהרי: הם מעלים את הממוצע במשרד החינוך מבחינת הגידול.
שי פירון: וגם אוכל לומר עוד דבר, שחשוב להגיד את זה, שהגידול הטבעי, הבעיה הגדולה במימון של הגידול הטבעי הופכת להיות קשה משום שערך השעה נהיה גבוה יותר בגלל השינויים ברפורמות.
שי פירון: ולכן בעצם הקושי להתמודד עם הגידול הזה הוא גדול יותר מאשר בשנים עברו, כי בעצם ערך כל שעה שווה יותר כסף בעקבות הרפורמות שנכנסו.
שי פירון: יש פה תוספת – סבסוד תשלומי הורים.
שי פירון: כפי שהסברתי, 100,000 מתוכם אלה מלגות שמועברות באופן ישיר למנהלי בתי-הספר, תוך הותרת שיקול דעת מלא למנהל בית-הספר באיזה אופן לחלק את המלגות הללו; חיזוק תנועות הנוער, תקציב קבוע ליישום חוק חינוך חובה י"א-י"ב; אנחנו מדברים על חוק פיצול כיתות א'-ב', ניהול עצמי, ועוד קבוצות כאלה ואחרות.
שי פירון: סך הכול התקציב נמצא מול העיניים שלכם.
שי פירון: מה אנחנו רוצים בעצם לייצר פה בשינוי?
שי פירון: אותו דבר אני אומר, חבל לקרוא את הדברים ב-2014.
שי פירון: ב-2014 ישנם הדגשים שונים קצת, בעיקר "אופק חדש" ששוב אנחנו נצטרך לרענן אותו עוד כמה שנים.
שי פירון: אני מדגיש שככל שאנחנו מכניסים יותר ויותר מורים לתוך המערכת, המשמעות של העניין הזה מייצרת תוצאות לא פשוטות בעול שמוטל על מערכת החינוך, אבל אנחנו גאים בכך ששכר המורים בישראל עולה, אף על פי שזה עדיין רחוק, ואני רוצה לומר את זה באופן הכי בהיר, רחוק ממה שהיה ראוי ונכון להיות.
שי פירון: זה פחות או יותר התקציב של 2014-2013, כולל השינויים המרכזיים שאנחנו רצינו להטמיע בתוך התקציב.
שי פירון: אני רוצה ברשותכם להקדיש חמש דקות ולא יותר כדי לעמוד על הקושי הגדול.
שי פירון: אנחנו לא מנסים להעלים את הבעיות שמערכת החינוך מתמודדת איתן, אלא להיפך להיכנס לתוכן ולקחת את זה על עצמנו כאתגר.
שי פירון: קודם כול, הבעיה המרכזית שאנחנו רוצים להציג היא העובדה שמדינת ישראל במונחי PPP מוציאה פחות כסף פר-ראש על ילד מאשר ממוצע ה-OECD.
שי פירון: אנחנו נמצאים באיזה מין אגדה כזאת שכאילו בישראל מוציאים הכי הרבה כסף לחינוך, אבל אנחנו לא לוקחים בחשבון את הגידול הטבעי, ואנחנו לא לוקחים בחשבון את מספר הילדים בישראל שהוא גדול באופן משמעותי מאשר ממוצע מדינות ה-OECD.
שי פירון: ולכן כשאנחנו בוחנים את הדבר הזה אנחנו מגלים תוצאה בעייתית.
שי פירון: אני רק רוצה לומר בשורה אחת טובה, שהפער הוא כנראה יותר קטן ממה שמצוין כאן, כי נתוני ה-OECD הם מ-2010 ובינתיים היו השקעות, בעיקר הרפורמות ועוד כהנה וכהנה במהלך השנים האחרונות, השנתיים האלה, ולכן אני מניח שבפרסום הבא הפער יצומצם, אבל הוא עדיין יהיה גדול מספיק כדי להצביע על כך שילדים בישראל מקבלים פחות מבני גילם במדינות ה-OECD.
שי פירון: זה נתון אחד שהוא נתון מאוד בעייתי.
שי פירון: הגרף הבא מראה את הטרגדיה בצורה יותר קשה, משום שהוא מסביר את העובדה שבחלק מהמדינות יש מצד אחד – במירכאות כפולות אם אפשר לומר את המילה הזאת – צמיחה שלילית במספר התלמידים וגידול עצום בהשקעה.
שי פירון: ואצלנו אנחנו רואים שהגידול בתלמידים הוא גבוה יותר מאשר הגידול בהשקעה.
שי פירון: זה רק מסביר את הבעייתיות שאיתה אנחנו מתמודדים.
יעקב ליצמן: כי זה החרדים.
שי פירון: לא רק.
שי פירון: הרב ליצמן, אני אומר בכנות, עכשיו בוא לא נתפלמס לכמה דקות.
יעקב ליצמן: אני לא התפלמסתי עד לרגע זה מילה אפילו.
יעקב ליצמן: יש לי הרבה מה להגיד.
שי פירון: אז אני רק רוצה לומר: הגידול הטבעי בישראל גם בציבור החילוני, אומנם הפער - - -
יעקב ליצמן: זה הסיבה שהפער בין - - -
שי פירון: לא, זה לא הסיבה, זה חלק מהסיבה.
שי פירון: ברשותך, אני אומר עוד פעם: הפער בין אחוז הילודה בציבור החילוני בישראל לבין אחוז הילודה בממוצע ה-OECD עדיין גבוה יותר.
משה גפני: למה עדיין?
משה גפני: עוד יותר גבוה, בגלל שהוא גדל בשנים האחרונות.
שי פירון: נכון, הוא גדל מאוד בשנים האחרונות.
שי פירון: זה לא רק בגלל החרדים, החרדים רק מגדילים את הפער.
יעקב ליצמן: השר, אנחנו מדברים על גידול טבעי בחרדים, שם זה המקום של הגידול הטבעי.
משה גפני: גם אצל החילונים.
שי פירון: זה לא מה שאני אומר, אני אומר משהו אחר.
שי פירון: אני אומר: גם אם תשווה חילונים ל-OECD אנחנו בממוצע גבוה יותר בילודה.
שי פירון: לא בפער הזה, אבל גם אם תסתכל רק חילונים מול ה-OECD, ממוצע הילדים בישראל גם בקרב הציבור - - -
ראובן ריבלין: וטוב שכך.
שי פירון: וטוב שכך.
אלעזר שטרן: משפט אחד: אני לא יודע איך זה ב-OECD, אבל נגיד ביחס למערכת הביטחון, כל הפנסיות של המורים הן לא כאן.
אלעזר שטרן: גם זאת השקעה בחינוך בהיבט הזה.
שי פירון: בהיבט של ההוצאה המוחלטת – לא.
שי פירון: אבל ככה סופרים את זה בכל העולם.
אלעזר שטרן: אמרתי: במדינת ישראל - - - הביטחון לא סופרים את זה ככה.
משה גפני: התוצאה של מה שאתה מראה ב-OECD במספר התלמידים, המשמעות שבעוד כמה שנים האוכלוסייה שמה - - -
שי פירון: אתה יכול לראות שבחלק מהמדינות שאנחנו נורא משבחים את מערכת החינוך שלהם, כנראה שמערכת החינוך שלהם מצטיינת כיוון שיש באמת מעט מאוד ילדים.
ניסן סלומינסקי: בגלל זה הם משקיעים כל כך הרבה בקצבאות כדי לדרבן.
ניסן סלומינסקי: תראה, אחרי מלחמת העולם בכלל בצרפת לא היו ילדים.
ניסן סלומינסקי: אנשים אמרו: לא רוצים.
ניסן סלומינסקי: והשקיעו הון עתק בקצבאות כדי לעודד אותם.
משה גפני: וזה לא עזר.
ניסן סלומינסקי: לא, זה עזר רק לאוכלוסיות אחרות.
משה גפני: גם עכשיו זה לא עוזר.
שי פירון: הרב גפני, שים לב רגע, שלמשל יפן, צ'כיה, ספרד, פורטוגל, מדברות על אחוז שלילי באופן מובהק, וה-OECD בממוצע הכולל הוא מינוס 5% ביחס לשנים הקרובות, וזה בעצם מגדיל לכאורה את הפער בין ישראל.
שי פירון: המצב הטוב שלנו לכאורה מגדיל את הבעיה, ונצטרך לייצר חשיבה אסטרטגית שאנחנו ניכנס לדיונים אליה ממש מיד אחרי התקציב, איך אנחנו מתמודדים בראייה של עשר שנים קדימה, בפערים שבין הגידול המבורך – אני מדגיש, המבורך, למען הסר ספק – הגידול המבורך מצד אחד והצורך להתאים את התקציב ליעדים ולאתגרים החדשים.
שי פירון: הדרמה השנייה שאנחנו רואים אותה כבעיה מרכזית בישראל זה גודל הכיתות.
שי פירון: אבל אני רוצה ברשות
שי פירון: כם לומר פה משפט שמקטין את הבעיה ומשפט של מי שמצמיח את הבעיה.
שי פירון: המשפט שמקטין את הבעיה הוא שצריך לומר שרוב המחקרים בעולם לא מצאו זיקה בין הישגים לימודיים לבין גודל הכיתה.
שי פירון: הם מצאו זיקה בין איכות המורה לבין ההישגים הלימודיים.
שי פירון: אבל מצד שני צריך לומר שכל המחקרים האלה בודקים את ההישגים הלימודיים במובן היבש של המילה, אבל כשאני מדבר על תהליך חינוכי ועל שיחה אישית - - -
משולם נהרי: רואים את זה בארץ.
משולם נהרי: אלה שהולכים לבתי-הספר הפרטיים בתנאים הקשים, הם לא הולכים בגלל התנאים.
שי פירון: אפשר לומר, דרך אגב, את זה באופן הפוך.
שי פירון: צריך גם לומר שבמדינות בעולם מערכת החינוך הפרטית לא מגיעה להישגים גבוהים יותר בהכרח מאשר המערכת הציבורית, אבל נגיע לזה בהמשך.
משולם נהרי: כמו בארץ.
שי פירון: בארץ נדבר על זה תיכף, נגיע לזה.
משולם נהרי: לא לקחו את זה בחשבון, ה-OECD.
עיסאווי פריג': יש לך פילוח של המספר?
שי פירון: כן, יש לי פילוח.
שי פירון: צפיפות הילדים בכיתות הערביות גדול יותר באופן משמעותי מאשר צפיפות הילדים במגזר העברי.
שי פירון: המגזר החרדי הוא המגזר שבו מספר התלמידים לכיתה הוא הקטן ביותר, המגזר הממלכתי-דתי הוא השני בקוטן, הממלכתי הוא השלישי והערבי הוא הצפוף ביותר, ללא שום יחס לצערנו לדברים האחרים.
שי פירון: זאת בעיה שצריך להתמודד בה בכלים של תוכנית לאומית ולא בכלים של - - -
אחמד טיבי: 6,200 חדרים חסרים בתחילת כל שנה.
שי פירון: אנחנו מחויבים לדבר הזה.
שי פירון: בכל אופן, אז זה לגבי גודל הכיתה.
אחמד טיבי: אדוני השר, יש פילוח בשקף הקודם בין ילדים יהודים וערבים?
שי פירון: יש לי פילוח כזה.
שי פירון: אני רוצה לומר משהו, כדי להוריד גם את הסעיף הזה בדיון בהמשך, אבל אני מאוד מאוד מודה לממ"מ על הדוח הממצה והמיוחד.
שי פירון: כחלק מהשינויים במשרד אנחנו במהלך החודש הקרוב נעלה את כל נתוני משרד החינוך באופן שקוף לאתר, ללא יוצא מן הכלל.
שי פירון: זה ייקח חודש-חודשיים, אבל נעשתה עבודה.
שי פירון: אתם יודעים, השלב הראשון להסדרה זה השקיפות.
שי פירון: אז אנחנו בעזרת השם במהלך החודש וחצי, החודשיים, הקרובים נעלה לכלל הציבור את כל הנתונים שמשקפים את מערכת החינוך.
שי פירון: יש שם נתונים שהם מאוד בעייתיים, אני אומר את זה בכנות, גם לגבי המגזר החרדי בצרכים של בתי-ספר, אבל פה יש שאלה של ציבורי ולא ציבורי, איך פותרים את הבעיה.
משה גפני: עזוב את הבעיות, בוא נדבר על עובדות.
שי פירון: העובדות הן שאם אתה מסתכל על החינוך החרדי, בהנחה שאני חייב לו – כרגע אני לא חייב, כי יש הבדל בין מוכר שאינו רשמי - - -
משה גפני: למה פרשנות כל הזמן?
שי פירון: זה העובדות, העובדות החוקיות.
שי פירון: ויש סוגיית כל הכיתות בחטיבות הביניים, כפי שאתם רואים.
שי פירון: כי אתה עוצר אותי באמצע.
משה גפני: אני לא עוצר כלום.
משולם נהרי: אגב, יש החלטת ממשלה בנושא.
שי פירון: בחינוך החרדי חסרות הרבה מאוד כיתות.
שי פירון: הייתי שמח שהוא יהיה חינוך ציבורי, ואני מתחייב לבנות את כל הכיתות החסרות.
יעקב ליצמן: לעולם אין לך את התקציב.
שי פירון: אני מוכן להבטיח לך, שבתוכנית לאומית - - -
יעקב ליצמן: אתה צריך 20 מיליארד שקל.
שי פירון: אני מאוד אוהב את הסיטואציה.
שי פירון: כמה כיתות חסרות?