GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שי פירון: חברת הכנסת רוזין, חבר הכנסת מרגלית, חבר הכנסת קלפה – הוא לא נמצא פה אפילו – חבר הכנסת חמד, אני מתחייב במהלך יום המליאה לכל אחד ואחד מכם, פשוט בגלל הזמן, לתת תשובה נקודתית וממוקדת על כל אחת מהשאלות שהעליתם, בעיקר בשאלות שהן פרטניות, ולנסות יחד למצוא את הפתרון הללו ולא להשאיר את זה.
שי פירון: אני רק אתייחס לדברים הכלליים שנאמרו וכמובן לח"כים שנמצאים כאן.
שי פירון: אל"ף, כל השאלות הנוגעות להגדרת סל אישי לתלמיד ותקצוב דיפרנציאלי ויצירת שינוי ארוך טווח במתווה של שיטת ההקצבה מחד בשיתוף השלטון המקומי בתוך התהליך הזה מקובל לחלוטין, ייעשה בהקדם.
שי פירון: נתחיל את התהליך קודם כול בתוכנו, בזמן הקרוב.
שי פירון: אני אשמח מאוד לשבת ולראות את המודל של סל אישי לתלמיד.
שי פירון: בדברים האלה לא בהכרח שיש הסכמה בין משרד החינוך לבין משרד האוצר במתווה הזה, אבל בוא נתחיל.
שי פירון: זה בעיני היעד האסטרטגי החשוב ביותר, להגדיר סל אישי לתלמיד ולעשות אותו דיפרנציאלי וממילא לא להתלות אותו בשום שינויים פוליטיים כאלה ואחרים ולהשאיר אותו ארוך טווח.
שי פירון: בעיני זה אחד מהדברים המשמעותיים ביותר שיכולים לקרות למערכת החינוך, ולכן אני רואה בסל אישי לתלמיד ובתקצוב דיפרנציאלי יעד אסטרטגי שיכול להשפיע ולהוריד חלק גדול מהדיונים שנעשים פה, כי הדברים יהיו קבועים וברורים ולא ניתנים לוויכוח.
שי פירון: זו הערה אחת.
שי פירון: הערה שנייה, ברמת הקונספט.
שי פירון: יש צורך עמוק בשינוי מהותי ביחס לתשלומי הורים ולמקומם של ההורים בתוך המערכת.
שי פירון: לצערי הרב, במהלך השנים האחרונות בכמה וכמה הצעות שהועלו, כגון מעורבות של הביטוח הלאומי בתוך הסוגיה הזאת, כגון מעורבות של השלטון המקומי בסוגיה הזאת ועוד כהנה וכהנה לא נמצא פתרון.
שי פירון: אני רואה בתשלומי ההורים שני כשלים מרכזיים, או שלושה.
שי פירון: הכשל הראשון והגדול הוא עצם קיומם.
שי פירון: אבל גם בשלב הביניים אני רואה שני כשלים.
שי פירון: האחד, אני לא חושב שמנהל בית-ספר צריך לעמוד מול הורה שמתקשה מסיבות כאלה, ולהתווכח אתו על השאלה אם הוא ישלם או לא ישלם, ואפילו אם להתלבט בדילמה אם הוא ייתן לילד להשתתף בפעילות כזאת או לא ייתן.
שי פירון: והמדינה חייבת להפקיע את הסיטואציה ההזויה הזאת מתוך בתי-הספר.
ניסן סלומינסקי: הלוואי.
שי פירון: ולקיים אותה במקום אחר, ואנחנו נפעל בעניין הזה.
שי פירון: זה לא יכול להיות בין מורים לתלמידים, בין מנהלים להורים – זה לא המקום.
שי פירון: והדבר השני, לא יכול להיות שתשלומי ההורים הם לא דיפרנציאליים.
שי פירון: לא יעלה על הדעת שטיול שנתי של כלל הילדים עולה אותו דבר.
שי פירון: ולכן שני הדברים האלה נקיים בהם דיון משותף, ואני מקווה למצוא להם פתרונות במהלך הזמן הקרוב.
שי פירון: אז זה קודם כול ברמת התקציב הכולל.
<גדעון פישר: תודה רבה, השר.
שי פירון: דבר נוסף, נעשו הרבה מאוד פרויקטים במערכת החינוך, ואני מבטיח ללא שום קשר לחרדים וללא חרדים, כי אני מאוד מעריך את האיש, ואפילו אומר לפרוטוקול: אוהב אותו, אני אשמח מאוד לשבת עם חבר הכנסת גפני ולהראות לו את תוכנית המשרד - -
זבולון כלפה: זה כבר בפשקווילים, גפני.
שי פירון: - - את תוכנית המשרד בתחומים החינוכיים, מה אנחנו באמת מתכוונים לעשות ומה הצגנו בוועדת החינוך בתחומים האלה.
שי פירון: אני חושב שזה דברים שאנחנו מציגים אותם לכל אורך הדרך במגוון רחב של דברים.
שי פירון: אני רוצה לומר שני דברים קונספטואליים בנוגע לציבור הערבי ובנוגע לציבור החרדי ובזה לסיים.
שי פירון: קודם כול, יש פה עוול של שנים, גם לגבי הציבור החרדי וגם לגבי הציבור הערבי.
שי פירון: מדינת ישראל לא נהגה כלפי שני הציבורים האלה באופן ראוי ונכון.
שי פירון: הפתרונות לדבר הזה צריכים לבוא בשני אופנים.
שי פירון: האופן הראשון הוא הגדרה למי המדינה חייבת מבחינה חוקית ומבחינה מנהלית, וכן מה משרת אינטרסים נוספים, כגון יצירת תוכנית לאומית של חינוך.
שי פירון: זה צד אחד.
שי פירון: והצד השני, התנאי השני, הוא פריסה של הדבר על-פני עשור, זה לא דבר שיכול להיפתר ביום או ביומיים, כי הפערים הם גדולים מדי.
שי פירון: חינוך ערבי, חינוך דרוזי, חינוך חרדי – הפערים במגוון רחב של תחומים הם גדולים מדי.
משה גפני: יש פרמטר שלישי.
משה גפני: מה עושים בינתיים?
שי פירון: אני מבטיח לך שאני לא אתחמק מהמשפט הזה.
שי פירון: אני אחלק עכשיו את הדברים.
שי פירון: לגבי החינוך הערבי והדרוזי, כיוון ששאלת הבעלות וכיוון ששאלת הניסיון לייצר באמת את אותו אתוס ושוויון כזה או אחר קיים בבסיסו, אני מתחייב להגיש תוכנית במהלך התקופה הקרובה שתייצר שינוי רדיקלי גם בשאלות של מבנה וגם בשאלות של תוכן וגם בשאלות שנוגעות לאופן ההתנהלות של המערכת בכללותה.
שי פירון: אותן הערות – צודקות, דרך אגב, בשלושת החודשים שאני נמצא במשרד –לגבי מקומם של מפקחים באופן כזה או אחר.
שי פירון: אני תומך לכן בחוק שהציג כאן
שי פירון: חבר הכנסת טיבי על קציבת זמן כהונתם של מפקחים ועוד כהנה וכהנה, זה בכלל דבר ראוי ונכון.
שי פירון: ולכן אני אטפל בזה.
שי פירון: לגבי הציבור החרדי.
שי פירון: כל שלב ביניים אחרי החלטה עקרונית לשנות את המתווה הקיים של חינוך נפרד – נפרד זה לא בנים ובנות, אלא חינוך נפרד מהחינוך הציבורי – כל שלב ביניים נתון למשא ומתן, ולא יושתו גרזנים אם תהיה ברורה התמונה הסופית.
שי פירון: אם אנחנו נגדיר מתווה שבסופו יהיה ברור מה יקרה בסופו של התהליך, כאשר אנחנו יודעים מה הקונספט וכאשר אנחנו יודעים לאן אנחנו הולכים, גם אם תהיה תקופת ביניים קצרה או בינונית, נמצא את הדרך לעבור אותה בלי להזיק.
שי פירון: אבל המחשבה שאומרת: בוא נמשיך לריב ואו שהפריץ ימות או שלא יודע מה יקרה, ובסופו של דבר נחזור לסיטואציה הקודמת, חשוב לי שיידעו: נגמרה התקופה שבה מדינת ישראל מעלימה עין מהיווצרותו של חינוך פרטי כזה או אחר.
שי פירון: האם יש לי מה לומר על איכותו של החינוך החרדי?
שי פירון: כן, רק דברים טובים.
שי פירון: האם הייתי רוצה שתהיה השפעה הדדית בין שתי מערכות החינוך?
שי פירון: האם אני מזדהה עם הדברים שחבר הכנסת ליצמן אמר על החינוך הכללי?
שי פירון: אז אני, אף על פי שאני לא שייך אליו, לדבר אחד אני רוצה להגיד, משום שהרי הוא אמר שהוא לא מדבר אלי אז אני פטור מהתייחסות, אבל אני רוצה לתבוע את עלבונם של כלל ילדי ישראל.
שי פירון: מערכת חינוך שמצמיחה לוחמים עזי נפש שמוסרים את נפשם על מדינת ישראל, מערכת חינוך שמצמיחה חתני פרס נובל, מערכת חינוך שמצמיחה אנשים שמרגישים ערבות הדדית גדולה לא יכולה לקבל את התיאורים הנוראיים והפוגעניים שחבר הכנסת ליצמן נהג בהם כאן.
שי פירון: אני מוחה בתוקף נגד הניסיון הנואל לצייר, ואני אומר את זה גם לחבר הכנסת ליצמן באופן אישי, אני לא מנצל את העובדה שהוא לא נמצא כאן - - -
משה גפני: אז למה אתה אומר את זה פה?
משה גפני: תגיד לו באופן אישי.
משה גפני: אני לא אשאיר את ליצמן לבד.
שי פירון: משום שאני חושב שזה חשוב שזה יישמע.
משה גפני: מה אתה עושה לי ככה?
ניסן סלומינסקי: עכשיו תגובת השר, זו זכותו להגיב.
משה גפני: הוא לא אמר לך, תגיד לו, תקרא לו לפגישה.
שי פירון: משום שחשוב לתבוע את עלבונם של ילדי ישראל.
שי פירון: והניסיון לייצר לינקג' בין חינוך ציבורי לבין שימוש בסמים ואלכוהול הוא מעשה לא ראוי, בעיקר כמי שמטפל בנוער נושר חרדי.
שי פירון: ואני מציע לכולנו, באמת אני מבקש, להיזהר בדיון.
משה גפני: אתה לא הבנת.
שי פירון: אני בכלל לוקה בהבנתי.
משה גפני: אמרתי שכשאתה שומע את ליצמן אתה לא מבין.
משה גפני: מה אתה רוצה, שאני לא אגן על ליצמן?
משה גפני: מה אתה רוצה עכשיו שאני אעשה?
ניסן סלומינסקי: הגנת עליו, זהו.
משה גפני: אז תפסיק כבר.
משה גפני: די, גמרנו, דבר אתו.
ניסן סלומינסקי: הגנת כבר, זהו, זה נרשם בפרוטוקול שהגנת.
שי פירון: יש ויכוח עמוק על הזהות התרבותית.
משולם נהרי: אתה לא אוהב אותו כמו גפני?
משה גפני: ניסן, אני לא יכול ככה.
שי פירון: עוד שנייה האס.
שי פירון: אם.אס.
שי פירון: יגיע.
משה גפני: מקודם רמזת שאני מוציא את האס.
משה גפני: אם.
משה גפני: אס.
שי פירון: לא אתה.
שי פירון: לא אמרתי.
שי פירון: אפילו מה שאמרתי לך, אחרי זה כבר יצא באס.
משה גפני: פלאי הטכנולוגיה.
שי פירון: יש ויכוח עמוק בשאלות תרבותיות על דמותה ועל זהותה של מדינת ישראל, אבל אני מבקש לא להוזיל אותו ולא להוביל אותו למקום שהוא לא ראוי.
שי פירון: ורציתי למחות פה על כבודם של כלל ילדי ישראל והוריהם, שעושים מאמצים גדולים מאוד כדי להשקיע בחינוכם.
<גדעון פישר: אנחנו מודים לך.
שי פירון: ולכן אני מציע באמת לשבת בהקדם ולנסות למצוא פתרון ארוך טווח שבסופו של דבר התמונה תהיה מוסכמת על כולם.
משה גפני: אני אדבר אתך, אתה לא יכול לצייר מה יהיה בעוד עשר שנים.
שי פירון: ואז הגרזן שלא קיים, לא ברעיונותי ולא בחלומותי, יוסר, כדי לייצר תהליך מדורג שבסופו של דבר ילד חרדי במדינת ישראל יזכה למאה אחוז תקצוב, למאה אחוז זכאות לבינוי, אבל יהיה שייך לחינוך הציבורי בישראל.
שי פירון: יהיו לו חובות ויהיו לו זכויות.
שי פירון: איך אומרים במפלגה אחרת – בלי חובות אין זכויות.
משולם נהרי: כדאי שיצטטו אותך גם נכון, בבחינת "חכמים היזהרו בדבריכם".
שי פירון: אז אני אומר עוד פעם:
שי פירון: אם וכאשר תימצא הדרך ליישם חינוך ציבורי – אתה לא הרי רוצה לגרור אותי בלשוני, אבל אם תגרור אותי אז אני אגיד: כדי שאני לא אעביר כסף לרשתות שלוקחות את הכסף מהילדים האוטיסטים ומעבירות אותם לילדים אחרים.
משולם נהרי: אני רוצה להגיב.
ניסן סלומינסקי: למה היית צריך לעשות את זה, תסביר לי.
שי פירון: כדי שאני לא אעביר את הכסף לרשתות שמשלמות שכר לקרובי משפחה.
שי פירון: כדי שאני לא אעביר את הכסף לרשתות שגוזלות מילדים את תקציבם, כדי להגן על ילדי ישראל.
ניסן סלומינסקי: למה עשית את זה?
ניסן סלומינסקי: למה פתחת את זה?
משולם נהרי: אם לא תיתן לי עכשיו אני אצלוב אותך על הדוכן.
משולם נהרי: אם לא תיתן אני אעשה את זה מעל הדוכן.
משולם נהרי: ואני אגלה את אוזלת היד של אלה שאומרים את זה.
שי פירון: אני אשמח מאוד.
משולם נהרי: זה בושה וחרפה.
שי פירון: אני אשמח שתעלה על הדוכן ותאמר - -
משולם נהרי: חכמים, היזהרו בדבריכם.
משולם נהרי: אתה לא בדקת.
משולם נהרי: תתבייש לך.
שי פירון: 1,600 קרובי משפחה - - - עבדו ברשת.
ניסן סלומינסקי: שי.
ניסן סלומינסקי: חבר'ה, מה קרה, סיימנו.
ניסן סלומינסקי: עמדנו לסיים.
שי פירון: אני אשמח שתעלה לדוכן ותאמר:
שי פירון: 1,600 קרובי משפחה מדרגה ראשונה עבדו ברשת החינוך שלי והם - - - את מקורבינו.
ניסן סלומינסקי: שי, די.
משולם נהרי: תתבייש לך, ואתה תקבל תגובה מעל הדוכן.
ניסן סלומינסקי: נהרי, בסדר, די.
משולם נהרי: שם אני אגלה את הבורות שלך וחוסר הידע שלך במערכת החינוך.
ניסן סלומינסקי: נהרי, מספיק.
משולם נהרי: עוד לא היה שר חינוך כזה.
ניסן סלומינסקי: נהרי, מה אתה עושה עכשיו?
משולם נהרי: בושה וחרפה.
משולם נהרי: זה שר חינוך?
ניסן סלומינסקי: תפסיק עכשיו.
ניסן סלומינסקי: אתה רוצה שהוא יענה לך עוד פעם?
משולם נהרי: זה שר הצחוק, לא שר החינוך.
משולם נהרי: זה שר החינוך?
משולם נהרי: ככה מדברים?
משולם נהרי: ככה הוא מייצג את ילדי ישראל?
משולם נהרי: שיתבייש לו.
משולם נהרי: ואני אומר את זה מעל הדוכן ואני אגלה את הבורות שלו במערכת החינוך.
ניסן סלומינסקי: בסדר, תגיד את זה מעל הדוכן.
משולם נהרי: אני אגלה את הבורות שלך.
משולם נהרי: לגבי הדוח הזה.
משולם נהרי: שכחת שיש להם את נערי האוצר, שכחת שמישהו מנהל את זה מטעם האוצר.
ניסן סלומינסקי: מה אתה רוצה, שאני אסגור את הישיבה?
ניסן סלומינסקי: נהרי, בבקשה.
משולם נהרי: וזה שר חינוך של מדינת ישראל, של ילדי ישראל.
משולם נהרי: לא יעזור שתראה את הקלפים, לא יעזור לך שום דבר.
ניסן סלומינסקי: נהרי, אתה רוצה שיוציאו אותך בסוף הישיבה?
משולם נהרי: בסופו של דבר כוונותיך ברורות.
ניסן סלומינסקי: אתה רוצה שנוציא אותך בסוף הישיבה?
משולם נהרי: זו בושה וחרפה.
ניסן סלומינסקי: די, אבל אתה הרמת לו את זה להנחתה.
ניסן סלומינסקי: לא היית צריך להרים לו את זה להנחתה.
משולם נהרי: מהיום הוא יכיר אותי, אני אראה לו, אני אראה לו בדיוק מה הוא יודע, מה הוא לא יודע.
ניסן סלומינסקי: בסדר, יכיר אותך, לא הרווחת כלום.
ניסן סלומינסקי: דיברת בהתחלה טוב, כשהתחלת לדבר, אז אל תקלקל עכשיו.
משולם נהרי: בושה וחרפה, בושה וחרפה.
שי פירון: לגבי תקציב הישיבות, בעיקר הדברים שעלו כאן מפי כמה דוברים.
שי פירון: אני חושב בהחלט שצריך לנצל את התקופה שעד לתקציב ואחריה כדי למזער את העניין הזה, זה באמת דבר בעייתי.
שי פירון: צריך לדבר עליו ולמצוא לו פתרון, אני מקווה שנמצא לו פתרון.
ניסן סלומינסקי: אני רוצה לברך מאוד את השר, את המנכ"לית, את כל החבורה, את משה, את אסף, את כל האחרים שנמצאים פה מהצוות איך אומרים.
ניסן סלומינסקי: ואני מקווה מאוד שלמרות שיש חילוקי דעות נצליח לעבוד ביחד, לעבוד טוב, ובסך הכול לגמור את הקדנציה אולי כבר בלי חילוקי דעות.
שי פירון: בעזרת השם.
שי פירון: <
ניסן סלומינסקי: אז תודה רבה.
ניסן סלומינסקי: אנחנו פותחים את הישיבה של ועדת כספים.
ניסן סלומינסקי: היום צום, היום הדינים מתוחים, כך שאני מבקש מכולם, למרות שבאופן כללי אנחנו מתנהגים באופן מכובד ומנומס, אז היום עוד יותר נתנהג, כי כבר פעם אחת היה לנו חורבן בגלל שאו לא נהגו כבוד זה בזה, או רבו אחד עם השני, שנאת חינם וכו'.
ניסן סלומינסקי: אז אנחנו נשתדל היום, וחוץ מהיום בדרך כלל, להיות בנימוס רב ובהקשבה.
ניסן סלומינסקי: חילוקי דעות זה בסדר, אבל הכול בנימוס.
ניסן סלומינסקי: מאחר שוועדת הכנסת דחתה את הרב גפני ואישרה לנו, אז אנחנו עכשיו משלימים - - - אנחנו קיימנו דיון מאוד מעמיק ביום ראשון בנושא, אבל היינו מנועים מלהקריא את החוק כל זמן שוועדת הכנסת לא אישרה.
ניסן סלומינסקי: עכשיו משהיא אישרה, אנחנו רק נקרא את החוק.
ניסן סלומינסקי: מי שיש לו הערות או הסתייגויות, יכול להגיש את זה עכשיו, ואני חושב שאפשר להגיש את זה עד לקראת ההצבעה.
ניסן סלומינסקי: אז אני אומר שוב, אפשר להגיש עכשיו, מי שיש לו עכשיו שיגיש את זה עכשיו וינמק - - -
יצחק כהן: יהיו הצבעות היום?
ניסן סלומינסקי: היום לא.
ניסן סלומינסקי: אתם תקבלו את הלו"ז ואתם תקבלו גם מתי תהיינה הצבעות.
ניסן סלומינסקי: להסביר את ההסתייגויות תוכל היום בכבוד.
ניסן סלומינסקי: זה מה שאני אומר, נקריא עכשיו את הסעיפים ובכל מקום שתהיה לך הסתייגות תהיה לך אפשרות לנמק ולהסביר.
ניסן סלומינסקי: מי הקורא?
ניסן סלומינסקי: אנחנו מקבלים בשמחה את היועצים המשפטיים.
<שלומית ארליך: רק אולי נגיד שאנחנו עכשיו מתחילים בהקראה בפרק ג', רשויות מקומיות, זה בעמוד 611.
ניסן סלומינסקי: שוב, אני ביקשתי מכולם שהכחול הזה יהיה צמוד, אנחנו במשך הזמן ננסה אולי במקרים מיוחדים לצלם את הסעיף.
<טמיר כהן: צילמנו.
<טמיר כהן: הפעם צילמנו.
<אלעזר במברגר: משרד האוצר, הלשכה המשפטית.
<אלעזר במברגר: נמצא כאן היועץ המשפטי של המשרד, יואל בריס.
ניסן סלומינסקי: זה אנחנו יודעים וקיבלנו אותו בברכה.
<אלעזר במברגר: (מקריא): "פרק ג': רשויות מקומיות".
ניסן סלומינסקי: אני רק שוב מבקש, מי שרוצה שיהיה לו הכול במרוכז, זה הכחול.
ניסן סלומינסקי: אם אין כחול, יש גם את זה בלבן.
ניסן סלומינסקי: חוץ מזה אנחנו ננסה כל פעם לצלם את אותו קטע, שיהיה.
ניסן סלומינסקי: איך שתרצו.
ניסן סלומינסקי: אנחנו בפרק ג': רשויות מקומיות.
ניסן סלומינסקי: מה שדנו ביום ראשון, עכשיו אנחנו מקריאים.
ניסן סלומינסקי: מי שיהיו לו הסתייגויות יאמר אותן, יסביר אותן.
מיקי רוזנטל: מצביעים תוך כדי, או בסוף?
ניסן סלומינסקי: ממתי אתה מצביע?
מיקי רוזנטל: אני מנסה לעזור לך.
ניסן סלומינסקי: כבר הסברנו שאנחנו מצביעים בסוף, כדי לתת הזדמנות למי שירצה לחשוב על זה עוד פעם ולהגיש הסתייגויות.
ניסן סלומינסקי: לא לתפוס, להסביר עכשיו ולהצביע, אלא לתת לך זמן.
ניסן סלומינסקי: אז ההצבעה תהיה בסוף.
<אלעזר במברגר: (מקריא): "פרק ג': רשויות מקומיות.
<אלעזר במברגר: "סימן א': הסדר רשויות מקומיות עצמאיות – הוראת שעה".
יעקב ליצמן: למה זה הוראת שעה?
יעקב ליצמן: אנחנו מגישים הסתייגות להוראת השעה.
<שלומית ארליך: מי זה אנחנו?
יצחק כהן: קבוצת ש"ס, קבוצת אגודת ישראל וקבוצת מרצ והעבודה.
ניסן סלומינסקי: אתם רוצים להסביר?
יעקב ליצמן: מה שקורה כאן, שהעלאת המיסים האלה זו לא הוראת שעה, זה נשאר מ-2014 עד הסוף.
יצחק כהן: כפי שאמר חברי הרב ליצמן, זו העלאת מיסים, יש פה בריחה מתכנית שהיא הרבה יותר מסודרת, הרבה יותר נכונה, של תקצוב דיפרנציאלי בין הרשויות וזה בא לעקר את זה וזה בא לעשות משהו שהוא לא יעלה על הדעת.
יצחק כהן: אז אנחנו מבקשים לחזור חזרה לתכנית המקורית, לתקצוב הדיפרנציאלי.
ניסן סלומינסקי: אני מבין מליצמן שאתה רוצה במקום הוראת שעה, להשאיר את זה כמשהו קבוע?
יצחק כהן: לא, להוריד את ההסדר הזה שלקחת מ-57 רשויות מיסים מהתושבים שלהן.
ניסן סלומינסקי: 56.
יצחק כהן: 57.
ניסן סלומינסקי: 56, את אילת החריגו.
יצחק כהן: להטיל מס על 56 רשויות על תושביהן, זה כולל את שכונת התקווה, זה כולל שכונות מאוד עניות, בכדי לממן איזה שהוא רעיון, בכדי לברוח מהתכנית של התקצוב הדיפרנציאלי, שזה הדבר הנכון.
<שלומית ארליך: אז בעצם יש פה שתי הסתייגויות, רק כדי שנסביר.
<שלומית ארליך: קבוצת ש"ס, יהדות התורה, העבודה ומרצ הגישו הסתייגות שלפיה כל הסימן הזה לא ייקרא הוראת שעה - - -
יצחק כהן: ולחזור לתכנית המקורית של התקצוב הדיפרנציאלי.
<שלומית ארליך: ובנפרד, זו הסתייגות נפרדת, שאתה מבקש לחזור לתקצוב דיפרנציאלי.
יצחק כהן: ולבטל את ההסדר הזה, את הטלת המס על 56 רשויות.
ניסן סלומינסקי: מישהו עוד רצה?
חנא סוייד: אפשר להגיש כבר הסתייגויות?
ניסן סלומינסקי: אמרתי שכן, הם כבר הגישו.
יצחק כהן: אתה יכול להצטרף.
חנא סוייד: אני מצטרף, בוודאי.
<אלעזר במברגר: "(מקריא): "מטרה.
<אלעזר במברגר: 6.
<אלעזר במברגר: מטרת סימן זה לעגן את מלוא ההיבטים הנוגעים לתשלום סכום מידי הרשויות העצמאיות כהגדרתן בסימן זה, העלאת שיעור הארנונה בתחומן בשיעור הנוסף, כהגדרתו בסימן זה, וכל הוראה נוספת הכרוכה בעניינים אלו".
יצחק כהן: תסביר את הטלת המיסים.
יצחק כהן: הטלת המס על המסכנים.
<שלומית ארליך: בעצם סעיף המטרה, כפי שהוא מנוסח היום, לא קובע את המטרה האמיתית שעומדת בבסיס ההסדר הזה, שזה צורך מימון העברת כספים לאיזון תקציב שוטף או פיתוח ברשויות מקומיות במהלך שנת 2014.
<שלומית ארליך: יואל, אתה רוצה להתייחס?
<יואל בריס: כן, אני אתייחס.
<יואל בריס: כמובן השאלה היא מה רמות המטרה שהולכים אליהן.
<יואל בריס: אפשר להגיד שהמטרה היא לעגן את ההסדר שהוסכם עם השלטון המקומי, כשהמטרה של עיגון ההסדר היא כמובן כדי לממן, כמו שאת אמרת, וזה כדי לאזן את התקציב ואפשר לחזור עד מגילת העצמאות.
<יואל בריס: אנחנו עשינו רק שלב אחד של מטרה, וזה נכון, כשהמטרה של הסימן הזה היא לעגן את הסיכום שהוסכם, שהוא העלאת המיסים, העברת הסכום וכו'.
<שלומית ארליך: אבל זה לא מה שעולה מסעיף המטרה כפי שהוא מנוסח היום.
<שלומית ארליך: סעיף המטרה אומר 'את מלוא ההיבטים הנוגעים לתשלום סכום' והעלאת שיעור הארנונה, אבל זו לא המטרה, זה האמצעי להשיג את המטרה.
<שלומית ארליך: המטרה היא לתקצב בסופו של דבר את תשלומי - - -
<יואל בריס: לא, המטרה היא לעגן בחקיקה ראשית את ההיבטים שנוגעים לעניין הזה.
מיקי רוזנטל: לא, האוצר צריך כסף, זאת המטרה.
מיקי רוזנטל: עכשיו אתה מדבר על האמצעי.
מיקי רוזנטל: צריך להיות ככה, המטרה: יש גירעון של 40 מיליארד, האמצעי להשיג את זה הוא לעשות ככה וככה.
<יואל בריס: אפשר להוסיף בסוף המשפט, והכול כדי - - -
ניסן סלומינסקי: רק שנייה, יואל, בהתחלת שני הספרים הכחולים על הכריכה, הצעת חוק, אז אפשר להוסיף את הסעיף המרכזי, בגלל הנושא שיש חוסר וצריכים כסף, זה יהיה הסעיף המרכזי, אז ממילא כבר לא נצטרך כל פעם להכניס אותו ואז כל פעם נדבר על הסעיפים האחרים.
מיקי רוזנטל: אבל יש לי 80 סעיפים שאמורים - - -
ניסן סלומינסקי: לא, אני אמרתי את זה רק במילתא דבדיחותא קצת, רק שנדע.
ניסן סלומינסקי: רק רגע, אבל הוא הציע הצעה - - -
יעקב ליצמן: אפשר לעשות את זה - - -
ניסן סלומינסקי: אם זה יילך ככה, לא נאפשר.
ניסן סלומינסקי: היועץ המשפטי מציע הצעה, מה אתה מציע?
<יואל בריס: להוסיף בסוף הסעיף, 'והכול לצורך תשלום מענקים שמטרתם איזון תקציב שוטף ופיתוח ברשויות המקומיות בשנת 2014'.
יעקב ליצמן: לא, אנחנו מתנגדים.
יצחק כהן: לא כל הרשויות.
יעקב ליצמן: זו לא המטרה.
ניסן סלומינסקי: אתה יכול להתנגד, ליצמן, אין לנו שום בעיה.
יעקב ליצמן: זה שהוא מנסה ליפות כרגע - - -
<שלומית ארליך: אבל עכשיו הוא מוסיף, הוא אומר שזה יתווסף לתקציב.
<שלומית ארליך: הוא מבהיר את זה טוב.
<קריאה: מה עם 2013?
יצחק כהן: זה הטלת מיסים נוספת.
יצחק כהן: זו מטרת החוק, להטיל מס נוסף על אזרחי 56 רשויות.
ניסן סלומינסקי: רבותיי, אני מבקש, לא ידברו כך.
ניסן סלומינסקי: מי שירצה להסתייג, יקבל רשות ויגיד את ההסתייגות, אחרת לא נוכל להתקדם.
ניסן סלומינסקי: הוספת את זה?
<שלומית ארליך: עכשיו שאלה נוספת.
<שלומית ארליך: כרגע ההסדר הזה מעוגן - - -
ניסן סלומינסקי: זה גם ל-2013?
<יואל בריס: סעיף 9 מדבר על שנת 2014.
<קריאה: טכנית הוא צודק.
<קריאה: אם הסכום מועבר רק ב-2014, אתה לא יכול להשתמש גם ל - - -
ניסן סלומינסקי: לא חשוב, אז בסדר, אז 2014.
<שלומית ארליך: רק נבהיר פה, כרגע ההסדר הזה מעוגן במסגרת חוק ההסדרים הזה.
<שלומית ארליך: החקיקה המרכזית שעוסקת בתשלומי ארנונה זה חוק ההסדרים משנת 1992.
<שלומית ארליך: השאלה אם אתם לא רואים לנכון לשלב את זה בתוך חוק ההסדרים מ-1992 וליצור שם הסדר ייחודי שנוגע ל - - -
<יואל בריס: כיוון שמדובר בהסדר ייחודי חד פעמי שכולל בתוכו - - -
מיקי רוזנטל: לא, זה חד פעמי לנצח.
ניסן סלומינסקי: לא, מיקי, אתה תוכל אחר כך לשאול.
מיקי רוזנטל: לא, אני לא מוכן, אי אפשר שיגידו דברים לא נכונים.
ניסן סלומינסקי: מיקי, בבקשה, תרשום, יהיה לך זמן להסתייג, אין בעיה.
<יואל בריס: ההסדר הוא הסדר חד פעמי.
<יואל בריס: נכון שההעלאה של הארנונה אחר כך הופכת להיות בבסיס, אבל היא נובעת מבחינת המעבר משנה לשנה ושיעור עדכון הארנונה שמוסדר בחוק ההסדרים של שנת 92', מדובר כאן באירוע חד פעמי של העלאה בבסיס ולכן אנחנו חושבים שנכון יותר להביא את מכלול ההסדר הזה במקום אחד במסגרת הוראת השעה הזו.
יצחק כהן: יואל, הבסיס הוא פרמננטי.
ניסן סלומינסקי: עוד הסתייגויות שיש?
יצחק כהן: כן, אני רוצה שיציינו שהבסיס הוא פרמננטי.
יצחק כהן: גם המובן מאליו מוטב שייאמר.
מיקי רוזנטל: נכון, שהדבר הזה הוא לנצח.
מיקי רוזנטל: שלא יהיה כתוב חד פעמי, כי חד פעמי זה - - -
יצחק כהן: זה סותר, אם זה בבסיס זה לא חד פעמי.
ניסן סלומינסקי: לא, הוא הסביר את זה, הוא רק אמר שההסדר הוא חד פעמי.
גילה גמליאל: לא, רצוי כן להשאיר את החד פעמי, שלא יעלו אחר כך - - -
ניסן סלומינסקי: יישאר החד פעמי, הוא רוצה להגיש הסתייגות, זה בסדר.
גילה גמליאל: אחר כך תיתן להם את האפשרות ל - - -
מיקי רוזנטל: גם סיעת העבודה.
יצחק כהן: כל הקבוצה, זה ש"ס, יהדות - - -
ניסן סלומינסקי: טוב, גם סיעת העבודה מצטרפת.
ניסן סלומינסקי: אוקי, להמשיך הלאה.
<אלעזר במברגר: (מקריא): "הגדרות.
<אלעזר במברגר: 7.
<אלעזר במברגר: בסימן זה – " "הסכום המזערי" ו"הסכום המרבי" – כמשמעותם בסעיף 9(א) לחוק ההסדרים 1992; " "השיעור הנוסף" - 0.3%; " "השר" - שר האוצר;"
יעקב ליצמן: שר הפנים.
<שלומית ארליך: קודם כל לגבי שר האוצר, האם אתם לא חושבים שנכון להוסיף פה גם את שר הפנים?
יצחק כהן: לא, רק את שר הפנים.
ניסן סלומינסקי: רק רגע, היא שאלה כרגע אותו, אחר כך ניתן לך את ההסתייגות.
<שלומית ארליך: אז השאלה היא, כל חקיקה שעוסקת בארנונה בעצם השרים הממונים הם שר האוצר יחד עם שר הפנים.
יעקב ליצמן: שר הפנים, הוא יכול להתייעץ עם שר האוצר.
ניסן סלומינסקי: ליצמן, זו כרגע לא הסתייגות שלך, עוד מעט אני אתן לך לבטא את ההסתייגות בכבוד.
גילה גמליאל: אני מצטרפת.
ניסן סלומינסקי: רק שר האוצר?
<יואל בריס: השימוש בהגדרה הזאת הוא בסעיף 13 שמדבר על התקנות.
<יואל בריס: אפשר לדון בזה שם, אבל בכל מקרה מדובר בכללים לעניין אופן העברת הסכומים לאוצר המדינה ולכן בעניין של הטכניקה, של איך סכום עובר לאוצר המדינה, לאיזה חשבון בנק ואיך החשב הכללי גובה את זה, כמובן שהשר הרלוונטי הוא שר האוצר.
יצחק כהן: החלוקה של המענק זה שר הפנים.
גילה גמליאל: אני הייתי מוסיפה את שר הפנים.
ניסן סלומינסקי: רק דקה, רבותיי.
ניסן סלומינסקי: המדינה הסבירה שזה שר האוצר כי זה הסכם שהכסף הולך לאוצר ומהאוצר זה זורם הלאה, לכן זה האוצר.
ניסן סלומינסקי: זה המדינה.
ניסן סלומינסקי: עכשיו, אם מישהו רוצה הסתייגויות, בבקשה.
<שלומית ארליך: רק נבהיר שסעיף 13 קובע שהשר הממונה על ביצוע הסימן, זאת אומרת באופן כללי הוא גם ממונה על ביצוע הסימן, הוא יכול לקבוע כללים, הסעיף אומר לרבות כללים לעניין אופן העברת הסכומים.
<שלומית ארליך: אבל כיוון שאנחנו הופכים אותו לשר הממונה על ביצוע הסימן, אז אולי באמת - - -
<יואל בריס: כיוון שהעניין פה הרלוונטי הוא - - - סליחה, לא הפניתי, יש גם את 8(ג) ששם הוא מפרסם את הסכומים להעברה, לפי הנוסחה, זה למעשה ללא שיקול דעת והוא אחראי על הנושא של העברת הכספים, לא מדובר בהחלטות בתחום הארנונה פרופר, אלא רק על יישום של הוראה מאוד ספציפית לעניין מאוד ספציפי, השר הרלוונטי לעניין זה הוא שר האוצר.
יצחק כהן: לא, יואל, זה הופך להיות מענק איזון.
יצחק כהן: מה לא? כן, כן.
ניסן סלומינסקי: רב יצחק, אני אתן לך אפשרות, אבל לא בצורה כזאת.
ניסן סלומינסקי: בבקשה, המדינה - - -
יעקב ליצמן: ביקשת להגיש הסתייגויות.
ניסן סלומינסקי: עוד לא, אני רוצה לסכם שהמדינה עומדת על זה שזה שר האוצר.
ניסן סלומינסקי: מי רוצה הסתייגויות?
יצחק כהן: זה בסופו של יום הולך למענק האיזון, מי שאחראי על מענק האיזון זה שר הפנים, אי אפשר לעשות שני מענקי איזון, יש רק איזון אחד שהוא פועל יוצא של הטלת מס על 56 רשויות ומענק איזון אחר.
יצחק כהן: זה הולך למענק האיזון וזה שר הפנים.
ניסן סלומינסקי: אז אתה רוצה להוסיף גם שר הפנים?
יצחק כהן: לא, להוציא את שר האוצר, רק שר הפנים.
ניסן סלומינסקי: גם יהדות התורה.
יצחק כהן: לא, כל הקבוצה.
גילה גמליאל: אני מציעה להוסיף את שר הפנים.
אלעזר שטרן: קבוצת העבודה מצטרפת ורוצה להוסיף - - -
ניסן סלומינסקי: קבוצת העבודה מצטרפת וגם מרצ מצטרפת.
עיסאווי פריג': אנחנו מצטרפים.
גילה גמליאל: אני מוסיפה את שר הפנים לשר האוצר.
גילה גמליאל: שר הפנים, בהתייעצות שר האוצר, כי העניין הזה, אי אפשר להתייחס אליו רק כפי שהציגו אותו כאן בהיבט הביורוקרטי שלו בלבד, בהעברת המשאבים.
יצחק כהן: קופה קטנה של שר האוצר.
יצחק כהן: 400 מיליון, קופה קטנה של שר האוצר.
יצחק כהן: לא יקום ולא יהיה.
יעקב ליצמן: אני מוכן, לחילופין לגילה, שר הפנים בהתייעצות עם שר האוצר.
אלעזר שטרן: ובאישור ועדת הכספים.
גילה גמליאל: לא, אין צורך באישור ועדת הכספים במקרה דנן.
יצחק כהן: לקחת מיסים 400 מיליון לעשות קופה קטנה לשר האוצר.
גילה גמליאל: בהחלט שר הפנים לטעמי צריך להיות - - -
ניסן סלומינסקי: אוקי, רשמנו את ההסתייגות שלך.
ניסן סלומינסקי: אין לזה קשר, אבל רשמנו את ההסתייגות.
אלעזר שטרן: אני יכול לשאול על זה שאלה?
ניסן סלומינסקי: כן, בטח.
אלעזר שטרן: נגיד מיסים שקשורים לחקלאות זה שר החקלאות?
יצחק כהן: לא, שר האוצר, עוד קופה קטנה.
ניסן סלומינסקי: הם יגידו לך שכן, לצורך העניין.
ניסן סלומינסקי: אם זה יהיה בחוק, הם יגידו לך שכן, הרי ההסתייגויות פה - - -
אלעזר שטרן: לא, היום, במה שקיים היום.
ניסן סלומינסקי: אלעזר, בוא נבין, חלק מההסתייגויות אני מניח שיהיו הסתייגויות באמת ענייניות וחלק הסתייגויות בגלל שזו אופוזיציה.
אלעזר שטרן: אני רוצה ללמוד, שאלתי - - -
ניסן סלומינסקי: בגלל שזו אופוזיציה.
ניסן סלומינסקי: צריכים לקבל את זה כך, לא תמיד לחפש את ההיגיון, לפעמים כן ולפעמים לא.
ניסן סלומינסקי: בסדר, אנחנו דנים לכף זכות.
יצחק כהן: ניסן, להטיל מס על 56 רשויות, לבנות קופה קטנה לשר האוצר שיחלק אותה, זה לא יקום ולא יהיה.
עיסאווי פריג': זו גישה מאוד הוגנת.
<אלעזר במברגר: " "חוק ההסדרים 1992 – חוק הסדרים במשק המדינה (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב), התשנ"ג-1992; " "סך כל חיוב הארנונה" – סך כל חיוב הארנונה בעד כלל הנכסים, לפני כל הנחה או פטור, אם ניתנו, כפי שפורטו בעמודה "חיוב ארנונה סך הכל (באלפי שקלים חדשים) 2011" בטבלת "הרשויות המקומיות 2011" שפרסמה הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה; " "סכום ההעברה" – סכום שעל רשות עצמאית להעביר למדינה לפי סעיף 8; " "רשות עצמאית" – רשות עצמאית כמפורט בסעיף 14; " "שיעור העדכון" – כהגדרתו בסעיף 7 לחוק ההסדרים 1992".
<שלומית ארליך: רק כאן אנחנו מציעים להוסיף הגדרה של נכסים, כיוון שבהגדרה 'סך כל חיוב הארנונה', מופיע סך כל חיוב הארנונה בעד כלל הנכסים.