GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שי פירון: אני אומר: בואו תצטרפו ואני מתחייב לבנות, אז אתה אומר: אתה לא יכול לבנות.
יעקב ליצמן: שמענו את זה מכל שרי החינוך לשעבר.
שי פירון: לכן אחד היעדים של התוכנית הלאומית לחינוך זה אמון.
ראובן ריבלין: ידידי, אתה צריך לשאול את ליצמן - - -
ניסן סלומינסקי: אם אחר כך יש שאלות, תאמין לי, השאלות האלה יעלו.
שי פירון: יש כלל על בכנסת, שלחבר הכנסת ריבלין לא מפריעים.
ניסן סלומינסקי: אני לא מפריע, אני מסייע לו.
ראובן ריבלין: לא, להיפך, אני רוצה לעזור לך בוויכוח.
ראובן ריבלין: אתה צריך לשאול אותו: תצא מתוך הנחה שיש לי 20 מיליארד.
שי פירון: היית מצטרף?
יעקב ליצמן: תצא מהנחה שיש לך דירה בלבנה.
יעקב ליצמן: אז אתה תיקח ארנונה?
יעקב ליצמן: איזה הנחה?
שי פירון: בחטיבת הביניים הבעיה מחריפה.
שי פירון: אני רוצה לומר שיש עוד כל מיני משתנים שצריך לקחת אותם בסוגיית הצפיפות, ולכן אנחנו חייבים להכין תוכנית בזה.
שי פירון: אשר על כן האתגרים המרכזיים שאנחנו רוצים להתמודד איתם זה התאמה של התקציב לקצב - - -
משה גפני: ליצמן, הוא השר הראשון שאומר: אני לא חייב.
שי פירון: אני אמרתי שאני לא חייב?
משה גפני: לא חשוב, זה אמרתי רק לליצמן, זה בתוך יהדות התורה.
משה גפני: אף שר חינוך לא אמר את זה, לא התנה את זה.
משה גפני: הוא אמר: חסר לי כסף.
שי פירון: התאמת התקציב לקצב הגידול כדי לשמר את גודל ההשקעה פר-תלמיד, היעד שאמרתי מקודם, והקטנת הצפיפות בכיתות הלימוד.
שי פירון: לזה יש כמובן אתגרים נוספים, כגון האתגר של שכר המורים, כגון האתגר שנוגע לתקציבי הבינוי והתאמתם לצרכים של המערכת, כגון האתגר של פתרונות נקודתיים לאוכלוסיות או לקהילות ספציפיות, ששם יש מוקדים לצורך בעזרה.
שי פירון: כל הדברים האלה הם אתגרים נוספים.
אראל מרגלית: מה עם מספר התלמידים בכיתה, זה לא אתגר ספציפי?
שי פירון: כתוב לך.
שי פירון: אדוני היקר, אני מתנצל, אבל זה כתוב מול עיניך ממש.
שי פירון: זה פחות או יותר הדברים שרציתי להציג.
שי פירון: כמובן שכאשר הדברים באים לידי ביטוי בתוך המערכת עצמה ואתה נאלץ לקצץ, אז אני רוצה, זה לא משחק מילים אלא זה משהו מהותי, ואני אומר את הדברים באופן פתוח.
שי פירון: כדי לא לפגוע בשעות הלימוד החלטנו להאט, היה לנו חשוב ששעות הלימוד תתקיימנה כסדרן, שלא יהיו פיטורי מורים ושלא יהיה מצב שבו תלמידים הולכים מוקדם יותר הביתה.
שי פירון: ולכן היינו צריכים לבחור את המקומות שבהם נוכל להאט את תהליך הפיתוח הגדול שראיתם של למעלה מ-6 מיליארד שקלים, כדי לייצר באמת תהליך מדורג.
שי פירון: והמקומות שבחרנו בהם היו, אל"ף, האטה ביישום של רפורמת "עוז לתמורה", בהסכמה עם ארגון המורים.
שי פירון: והדבר השני שבחרנו בו היה, על אף אתגר הקטנת הצפיפות בכיתות, להאט בשנה, בשנה וחצי למען הדיוק, את התוכנית להקטנת כיתות א' וב', כלומר לא לשנות בא' אבל להאט את התהליך הזה.
שי פירון: והדבר השלישי שבחרנו בו, ופה יושב מולי ידיד ערן מהאוצר, הוא יכול להעיד שהוויכוח הוא ויכוח חינוכי ולא כלכלי, כלומר הלכתי לשם מסיבות חינוכיות ולא מסיבות כלכליות, הדבר השלישי שהלכנו אליו זה אותו תקציב שהיה מיועד לצהרונים.
שי פירון: והסיבה שהלכנו למקום הזה היא בגלל שכל עובדי משרדי, מהיום הראשון שבו הגעתי למשרד, סבורים שהשירות הזה מבחינה חינוכית הוא שירות לא טוב, הוא שירות מדולדל מבחינת מה שהוא נותן, הוא שירות עני לעניים, המנכ"לית תרחיב בזה אחר כך.
שי פירון: ובעצם הוא נותן שירות, ואני לא אומר את זה חלילה וחס בזלזול במשפט הבא – יש משרד הכלכלה ויש משרד החינוך.
שי פירון: היו מעונות במשרד הכלכלה, ואני לא מתווכח כרגע על האלמנטים החינוכיים בתפיסה הטיפולית של צהרונים כאלה ואחרים, אבל אם דבר עובר למשרד החינוך הוא צריך לעמוד על-פי הקריטריונים של משרד החינוך.
שי פירון: והקריטריונים של משרד החינוך אומרים, שזה נוגע לאיכות האנשים שמגיעים לעבוד, לשכר שהם מקבלים, לתוכניות החינוכיות והלימודיות, לאיכותה של ארוחת הצהריים, ועוד שורה ארוכה של פרמטרים שאנחנו חושבים שאסור למדינה להתכסות בשירות רע באמירה שהיא פתרה את הבעיה.
שי פירון: משרד האוצר הציע לי הצעה – לא לי, עוד בקדנציה הקודמת – הצעה שלא יכולנו לעמוד בה.
שי פירון: ההצעה הייתה: אוקיי, קחו את הכסף הזה ותתנו את השירות רק לאימהות עובדות.
שי פירון: אנחנו בבתי-הספר לא יודעים להגיד לחלק מהילדים: לכו הביתה, ולחלק אחר מהילדים: תישארו בבית-הספר.
שי פירון: אנחנו לא יודעים לעשות את זה.
שי פירון: אולי בצהרון אחר שנמצא מחוץ לבית-הספר מאן דהו יודע לעשות את זה.
שי פירון: מה גם שלפעמים דווקא אמא שלא עובדת היא האמא שמצבה הכלכלי הוא עוד יותר דחוק והיא עוד יותר ענייה, אז גם ממנה ניקח את היכולת הזאת?
יעקב ליצמן: אתם עושים את זה אבל.
יעקב ליצמן: אתם מסבסדים צהרונים רק לאלה ש - - -
ניסן סלומינסקי: ר' יעקב, ד־קה.
יעקב ליצמן: מה ד־קה?
יעקב ליצמן: לא יודע מה זה ד־קה.
יעקב ליצמן: ד־קה ד־קה.
ניסן סלומינסקי: ד־קה, הכוונה, אני רוצה שהוא יסיים לדבר, זה הכול.
עדי קול: אתה יודע, אני כבר חודש מנסה לשאול.
ניסן סלומינסקי: ד־קה זה דקה.
ניסן סלומינסקי: דקה קצרה.
יעקב ליצמן: זה גם ארמית כנראה.
ניסן סלומינסקי: לא, אפילו לא דקה ארוכה אלא דקה קצרה.
שי פירון: ראיתם איך ההסבר על הדקה הקצרה לקח דקה ארוכה?
שי פירון: אנחנו הלכנו למקום הזה לא מתוך רצון להשתמט ממנו אלא דווקא מתוך רצון להתחייב אליו.
משה גפני: מה החלטתם לעשות?
שי פירון: לעצור את התהליך ולייצר מצב שבו אנחנו בוחנים, במקום שזה כבר קיים, בוחנים באופן עמוק יותר איך אנחנו מתגברים את העסק ועושים אותו יותר מקצועי, ולכשנגיע עם האוצר להסכם על איכות השירות נרחיב את זה להמשך העשירונים.
משה גפני: בינתיים האחרים יישארו במשרד הכלכלה?
שי פירון: בינתיים יש לפי הכללים של פעם.
שי פירון: צהרון של משרד הכלכלה במקרים כאלה ואחרים, אנחנו לא מתעסקים בזה כרגע.
משה גפני: אצלכם גם לא יכול להיות קריטריון של מיצוי כושר השתכרות.
שי פירון: נכון, אנחנו לא נכנסים בכלל לדברים האלה.
שי פירון: אנחנו רוצים לתת לכולם.
משה גפני: בגלל שאתם חינוך.
שי פירון: אני מסכים עם זה במאה אחוז – אני לא שר הכלכלה ולא שר האוצר, אני שר החינוך ואני רוצה שכל ילד בישראל יקבל את הצהרון.
משה גפני: זה יפה מה שאמרת עכשיו.
שי פירון: אני דרך אגב חושב שהיה ראוי בכלל לא להגיע לזה.
שי פירון: היה ראוי ליישם את יום חינוך ארוך במובן הרגיל של המילה.
שי פירון: יש לי פה מאבק אחר לגמרי.
שי פירון: אני הייתי רוצה בראייה ארוכת טווח לא להיכנס לכל מיני הדבקות כאלה ואחרות.
שי פירון: צריך שיהיה יום חינוך ארוך עם ארוחת צהריים לכל ילד בישראל, זה תהליך שצריך להיכנס אליו.
שי פירון: ולכן כל מיני פתרונות קצה כאלה ואחרים שנותנים פתרון עני לעניים הם דבר, שאם משרד החינוך רוצה לדאוג לאסטרטגיה חשוב לי להגיד את המשפט הקצר הזה ולעצור בו: זה נורא נעים להשיג הישג קצר טווח ולהגיד: עשיתי צהרונים ללא יודע מה ויאללה, הרי בין כה וכה מדובר באנשים שחלקם לצערי שקופים.
שי פירון: הם אף פעם לא ידעו להתלונן על איכות השירות, הם רק יגידו תודה.
שי פירון: אבל פה אני מעדיף ללכת לפעולה ארוכת טווח שתבטיח בסופו של דבר יום חינוך ארוך עם המורים האיכותיים של מערכת החינוך וארוחת צהריים אמיתית, ולא בייביסיטר זול שלפעמים יכול לפגוע בעתידו של הילד.
שי פירון: ולכן לא ביטלנו את מה שכבר קרה, כי מי שכבר נמצא בתוך התהליך הזה זה לא צודק להחזיר אותו אחורה, הוא כבר התרגל לאורח חיים כזה או אחר.
שי פירון: כן יצרנו קריטריונים, אתמול או שלשום ישבתם עם הסמנכ"לית ואנשי משרדי לדיון בשאלה הזאת, כן אנחנו מנסים לתאם ביחד קריטריונים אחרים, חינוכיים יותר, לאותם עשירונים שכבר נמצאים בעניין, עשירון אחד עד שלוש.
שי פירון: אבל אנחנו מקווים שהמשא ומתן שלנו עם האוצר יוביל בסופו של דבר למצב שבו נוכל או ליישם את יום חינוך ארוך, כפי שראוי ויהיה, וכל שנה אנחנו באופן מצחיק דוחים את זה כבר הרבה מאוד שנים, או לתת שירות טוב יותר, יסודי יותר, חינוכי יותר לעניין.
שי פירון: זה הקיצוץ, אני חושב, הכואב ביותר בנקודה הזאת, כי באמת הייתי רוצה שהדבר הזה כמה שיותר מהר יתממש, ובעיני דרך אגב יום חינוך ארוך הוא לא רק - - -
ראובן ריבלין: מה הפער התקציבי?
שי פירון: כ-800,000,000 שקל ליישום הטוב.
משה גפני: מה שאלת, רובי?
משה גפני: כמה היישום של יום לימודים ארוך?
ניסן סלומינסקי: לא, הפער.
שי פירון: זה מיליארד ומשהו סך הכול.
שי פירון: אני רוצה לומר רק שחשוב לי להבהיר, שבעיני סוגיית יום חינוך ארוך לא נוגעת לאוכלוסיות מוחלשות, היא נוגעת לצרכים חינוכיים אמיתיים של כלל החברה בישראל כדי לתת חינוך מיטבי בעידן מרובה מסכים, זה לא רק בגלל הסיפור של עוני ומצוקה.
שי פירון: תסתכלו בכל העולם, זה בגלל שאני חושב שלא יעלה על הדעת שבישראל ילדים בשעה 13:00 בצהריים ילכו הביתה ויסתובבו ויקרה מה שקורה.
שי פירון: זה משהו שהוא יותר נוגע לכלל ילדי ישראל.
שי פירון: כמובן שאצל אוכלוסיות מוחלשות, שבהם אבא ואמא מגיעים מאוחר ואין מטפלת שמחכה בבית, ואין מי שיגיש ארוחה חמה, זה הופך להיות חמור יותר, אבל הפתרון צריך להיות הוליסטי.
שי פירון: אלה הן הנקודות שנגענו בהן.
שי פירון: הקטנו גם כן כמובן חלק מההשקעות שאנחנו משקיעים.
שי פירון: נאט את תהליך הבנייה, על אף הצורך להאיץ.
שי פירון: ופה על אף התוכנית המקורית אני רוצה לומר שאני מקווה שבימים הקרובים יהיו לנו בשורות טובות, ולכן מספר הכיתות שנבנה יהיה גדול יותר, אסף, מאשר המספר שחשבנו לפני חודש.
שי פירון: אנחנו במשא ומתן עם האוצר כדי להגדיל את מספר הכיתות הנבנות בעוד 300, ואני מעריך שנגיע להישג הזה.
שי פירון: אנחנו נשקיע כספים נוספים בשלושה מעגלי השקעה שנראים לנו חשובים.
שי פירון: המקום הראשון שנשקיע בו – אני אומר ראשון לא לפי סדר עדיפות אלא מונה אותם – זה יהיה כפרי הנוער.
שי פירון: אנחנו ניכנס לתוכנית ארוכה שתפקידה יהיה להפוך את כפרי הנוער למקומות איכותיים, גם מבחינת איכות החיים בהם וגם מבחינת איכות החינוך.
משולם נהרי: זה אומר תוספת תקציב?
שי פירון: כן, משמעותית.
משולם נהרי: בחינוך ההתיישבותי.
משולם נהרי: יפה מאוד.
שי פירון: אבל הדגש הוא גם על שיפוץ המבנים וגם על שיפוץ הפנימיות וגם על יצירת מקומות כאלה, סדר גודל של בין 30,000,000 ל-50,000,000 שקלים תוספת לחינוך ההתיישבותי.
שי פירון: זה מקום שלא טופל מספיק בשנים האחרונות.
משולם נהרי: הנה, אני משבח אותך.
משה גפני: נהרי, אולי תירגע?
יעקב ליצמן: רק תציין את שמך לפני שאתה - - -
ניסן סלומינסקי: ולא את הכתובת מגורים.
משה גפני: סליחה, מה דעתך, אדוני השר, על "חוק נהרי"?
שי פירון: "חוק נהרי" הוא חוק שפוגע ביכולת של כולנו לייצר חינוך ציבורי.
יעקב ליצמן: הנה, קיבלת תשובה.
משה גפני: תשבח אותו, נהרי.
שי פירון: אני משבח את חבר הכנסת נהרי - - -
אחמד טיבי: על שהיה גלוי לב לפני שתי דקות.
שי פירון: גם אני גלוי לב.
שי פירון: אני משבח את חבר הכנסת נהרי על הבנתו העמוקה בחינוך, ולכן על יכולתו לחוקק חוקים שהיטיבו באופן מהותי עם הציבור שלו, אבל התפקיד שלי זה להיטיב עם החברה הישראלית כולה.
משה גפני: טוב, יאללה.
ניסן סלומינסקי: עוד מעט, רבותי.
שי פירון: ו"חוק נהרי" לא תורם לביסוסו של החינוך הציבורי.
שי פירון: אני אשמח מאוד, אני חוזר על המשפט ואני אמרתי אותו כמה פעמים: אני מזמין את כל מי שרוצה לבוא לחינוך הציבורי, לקבל 100% תקציב, לקבל אוטונומיה תרבותית ולימודית מלאה ככל שניתן, להביא את המורים של עצמו.
משה גפני: אבל ילמדו שמה שיש איסור מוחלט לחלל שבת.
שי פירון: כמו בחינוך הממלכתי-דתי.
משה גפני: זה מה שילמדו בחינוך הממלכתי?
משה גפני: אתה יכול להגיד לי את התוכנית?
ניסן סלומינסקי: ר' משה, לא נרשמת לדיבור.
משה גפני: תרשום אותי, בסדר?
שי פירון: הרב גפני, תדע לך, שאני באתי לפה היום בעיקר בשבילך.
שי פירון: אני בטוח שבסוף היום אני אהיה הרבה יותר מאושר ושמח, אני פשוט מחכה לראות את הוויצים ואת ההברקות.
משה גפני: רק אל תצחק יותר מדי.
שי פירון: אני לא אצחק יותר מדי.
ניסן סלומינסקי: אתה רוצה שעוד מישהו?
שי פירון: המנכ"לית, בבקשה, רוצה להוסיף משהו?
שי פירון: משה יוסיף משהו?
ניסן סלומינסקי: אם אתם רוצים.
ניסן סלומינסקי: אבל יש לכם עד 10:00 כי זה היה ממצה מאוד, אז אני רוצה שיהיה זמן לשאלות ובעיקר לקבלת תשובות.
שי פירון: אני לא מבקש להוסיף.
ניסן סלומינסקי: מאה אחוז, תודה.
ניסן סלומינסקי: אז לפי הנרשמים.
שי פירון: כן, בבקשה.
ניסן סלומינסקי: טוב, אז אני מבקש, כל אחד שלוש דקות, אלעזר ואחר כך חמד.
אלעזר שטרן: כבוד השר, אני עכשיו מדבר שניה בכובע של המל"ג ואני קצת חוזר.
אלעזר שטרן: העליתי לשרת הבריאות את הנושא של סטודנטים לרפואה.
שי פירון: זה לא היום.
ניסן סלומינסקי: הנושא הזה יהיה בהזדמנות אחרת.
שי פירון: אני אתן הופעה אחרת.
ראובן ריבלין: הוא אמר מראש שהיום דנים - - -
ניסן סלומינסקי: דיינו, איך אומרים.
ראובן ריבלין: יש דיון מיוחד בהשכלה גבוהה.
ניסן סלומינסקי: כן, אבל לא יודע אם במסגרת חוק התקציב.
ניסן סלומינסקי: נעשה את זה בנפרד.
ראובן ריבלין: יש במסגרת התקציב דיון מיוחד.
ניסן סלומינסקי: כן, אבל לא בטוח שנעשה את זה על זה.
ניסן סלומינסקי: יכול להיות שנעשה את זה אחרי כן.
ראובן ריבלין: ועדת החינוך עושה את זה.
אלעזר שטרן: אני רואה מתוך מערכת החינוך את החוסר, אני אומר את זה כקו, של חינוך מקצועי, טכנולוגי, מדעי, כל הדברים האלה יחד.
אלעזר שטרן: דרך אגב, אם אני יכול לקשר את זה אחרי זה לעודף המשפטנים שלנו בהיבט הזה, אני חושב שזה סוג של מקום מקלט נוח למי שלא מתמודד עם מדעים מדויקים, ואני חושש שזה עלול לפגוע בנו בהמשך.
שי פירון: אני רק מתאם איך אנחנו נעשה את זה.
ניסן סלומינסקי: לא, אנחנו ננסה שיטה אחרת, לפי בקשת השר.
ניסן סלומינסקי: לא על כולם.
שי פירון: מי שישאל שאלות ממוקדות ולא שאלות לצורך הנאום אז אני אענה לו בשנייה.
ניסן סלומינסקי: אם השר ירגיש שהתשובה שלו היא שנייה אז הוא יענה, ולשאלות היותר ארוכות נחכה לכולם כדי שלא יצטרך כל פעם.
אלעזר שטרן: אז אני ארחיב טיפה את השאלה הזאת.
אלעזר שטרן: אני חושב שגם בחינוך הממלכתי-דתי בשנים האחרונות הנושא של מדעים מדויקים הוא נושא טעון שיפור משמעותי אחרת תהיה קטסטרופה.
אלעזר שטרן: דרך אגב, אני לא רוצה להגיד: סוג של הליכה לקלות, אבל אני מחבר את זה גם ללימודי הגמרא.
אלעזר שטרן: ואני רוצה לשאול אחר כך על הנושא של המהפכה בלימודי הבגרות.
שי פירון: אדוני, זה ועדת הכספים.
אלעזר שטרן: אני שמעתי על מה השר דיבר כל הזמן.
שי פירון: לא, על זה אמרתי: אתה רוצה לדבר אתי על הבגרות, בוא לדיון בוועדת החינוך.
אלעזר שטרן: אז אני מדבר על ועדת הכספים.
ניסן סלומינסקי: לא, ועדת כספים, כדי להשאיר את התקציב ברובריקות האלה, אז היא צריכה להבין מה היא מאשרת.
שי פירון: את מהפכת הבגרות היא צריכה להבין?
אלעזר שטרן: לא, אני לא רוצה לדבר על מהפכת הבגרות.
ניסן סלומינסקי: אם היא רוצה להבין.
ניסן סלומינסקי: אחרת איך היא תדע לאשר את התקציב או לא?
אחמד טיבי: כמה עולה מהפכת הבגרות?
אלעזר שטרן: אני אומר את זה עוד פעם:
אלעזר שטרן: כמה משקיעים בנושא של הלימודים הטכנולוגיים ולימודי המדעים המדויקים על חשבון דברים אחרים, שבשנים האחרונות אני מצד אחד רואה בהם נסיגה, מצד שני אני חושב שזה גם פוגע בתל"ג אחר כך?
שי פירון: מאה אחוז.
אלעזר שטרן: אני חושב שבמגזר הערבי, דרך אגב, כשישבתי כמה שנים בפרס של "המורה של המדינה" נהניתי לראות את איכות המורים של המדעים המדויקים, בבתי-הספר התיכוניים שאני ראיתי.
באסל גטאס: כי הם overqualified.
אלעזר שטרן: סליחה, אני חושב שהדבר נובע משתי סיבות: אחד, מהכישורים, והשני מחוסר היכולת שלהם להשתלב בחלק מהמקומות.
אלעזר שטרן: מה שאני אומר, שאני קינאתי באיכות הזאת – לא קינאתי, אני שמח בגלל שהם חלק מאתנו, אבל קינאתי במודעות של ההליכה ללימודים של מקצועות מדויקים במערכת החינוך.
אלעזר שטרן: לא יודע אם זה רק כסף שמה הכול.
באסל גטאס: מי שמחזיק היום את הפקולטות לכימיה זה ערבים.
ניסן סלומינסקי: רבותי, לא הפעלתי את השעון.
אלעזר שטרן: הנושא של מדדים.
אלעזר שטרן: השר, אני מבקש שגם כשמציגים פה הישגים של OECD ובגרות, אני הייתי שמח אם היה מדד לנתינה לחברה.
אלעזר שטרן: אני חושב שהמדד היחיד שקיים היום, לצערי, הוא השירות בצה"ל.
אלעזר שטרן: אני הייתי מוותר על המדד הזה אם היינו יכולים למדוד כמה בוגרי בתי-ספר תיכוניים נותנים לחברה לפני או אחר כך.
אלעזר שטרן: אני רוצה להעיר, אני יודע שאתה מתעסק הזה: אני הסתובבתי בהרבה בתי-ספר ואני ראיתי את הנתונים, שאני לא יודע אם אתם מפרסמים, אני ראיתי מנהל בית-ספר תיכון ב"אורט לוד" לדוגמה שעושה עבודה מהבוקר עד הלילה, עבודה מעולה, השכר שלו לדעתי הוא פחות מ-20,000 שקל.
אלעזר שטרן: אני ראיתי מגזרים אחרים, שהשכר שאתם מדליפים או מפרסמים הוא 40, 50 ,60.
שי פירון: רק שנייה, מי מדליף?
שי פירון: למה אתה מתחלק תמיד?
שי פירון: מי מדליף מה?
שי פירון: מה אתה תמיד מתחלק כשאתה אומר דברים טובים?
שי פירון: מי מדליף, מה מדליף, איזה מדליף – למה אתה צריך את הדברים האלה?
משולם נהרי: מחליק – להתחלק זה לכמה חלקים.
<דלית שטאובר: שכר מנהל זה דבר לפי טבלאות.
שי פירון: מה זה הדבר הזה?
שי פירון: מאיפה השפה הזאת?
<קריאה: תן לו לענות.
אלעזר שטרן: פרסמתם?
שי פירון: יש טבלאות מפורסמות בחוברת.
שי פירון: אז למה אתה משתמש במילים כאלה?
אלעזר שטרן: חשבתי טיפה להגן עליך, אבל בסדר, אתה לא צריך את ההגנה הזאת.
אלעזר שטרן: אוקיי, אז אני מבקש הסברים על זה שבמערכת החינוך יש כאלה הפרשי שכר בין מנהלים ממגזרים שונים.
שי פירון: תשובה.
שי פירון: מקצועי-טכנולוגי אנחנו הצבנו כיעד, בשונה ממה שהיה נהוג את היום.
שי פירון: אני רואה בחומרה רבה את חיסול החינוך המקצועי בישראל.
שי פירון: בשנה הקרובה נפתח חמישה בתי-ספר מקצועיים חדשים.
שי פירון: אני רוצה להודות לכל מי ששותפים לזה, כגון סטף ורטהיימר ועוד שורה ארוכה של אנשים.
עדי קול: רק טכנולוגי או עוד מקצועות?
שי פירון: מקצועיים.
שי פירון: לא אמרתי טכנולוגיים, אמרתי מקצועיים, בכוונה.
שי פירון: לא טכנולוגיים, מקצועיים.
שי פירון: בתי-ספר מקצועיים, המגמה היא להגיע למספר גדול מאוד של בתי-ספר במהלך העשור הקרוב.
שי פירון: אני חושב שצריך לחדש את הנקודה הזאת, זה גם חסר לישראל כמדינה וזה גם משרת את הכישורים ואת היעדים של חלקים נרחבים באוכלוסייה.
שי פירון: דבר נוסף, לגבי לימודי המדעים בממ"ד: קודם כול, אני רוצה לבשר שבנתוני המיצ"בים הקרובים ובנתוני הבגרויות הקרובות יש שינוי ניכר בהישגים של החינוך הממלכתי-דתי בתחומים האלה בעקבות עבודת עומק שהמנכ"לית הובילה במהלך השנתיים האחרונות.
משה גפני: לא מוצלח, אני אומר.
שי פירון: לא טוב, אתה רוצה שאני אענה בסוף?
שי פירון: אין בעיה, אני אעצור בשלב זה.
שי פירון: אני רק אגמור את התשובה הזאת: מדד נתינה לחברה, אף על פי שזה לא קשור לוועדת כספים, אני אומר שאנחנו כרגע מנסחים את תעודת הבגרות החברתית.
אלעזר שטרן: אתה דיברת פה רק על כספים?
אלעזר שטרן: רבע שעה בפתיחה שלך הייתה על האידאולוגיה של החברות ושל הכול.
אלעזר שטרן: עוד פעם לחזור לזה?
שי פירון: בכל אופן, אנחנו מגבשים כרגע תעודת בגרות חברתית, פעם ראשונה.
שי פירון: ופעם שנייה ביקשתי מהמנכ"לית לכנס צוות שייצר עץ מדדים חדש, שבסופו של דבר כשנפרסם את הנתונים של בתי-ספר, לא נפרסם רק את הזכאות לבגרות ולא רק את ההצטרפות לשירות אזרחי או לשירות צבאי.
שי פירון: ולגבי שכר המנהלים, יש טבלאות שאנחנו מחויבים אליהם.
שי פירון: מה קורה ברשתות פרטיות כאלה ואחרות שחותמות על חוזים אישיים, זה לא עניינו של משרד החינוך.
שי פירון: זה קיים דרך אגב רק בחינוך העל-יסודי ולא בחינוך היסודי.
עיסאווי פריג': ולמה דווקא במגזר הערבי?
שי פירון: עיסאווי, שכני האהוב, זה לא רק במגזר הערבי.
עיסאווי פריג': זה נושא מפתח.
שי פירון: אז אני אומר לך: לא רק.
שי פירון: אני רק אומר משפט אחד לסיום התשובה הזאת: אני חושב שאחד הדברים הנוראיים ביותר שקיימים במדינת ישראל זאת העובדה שבמסגרת ההסכמים שארגוני המורים חתמו עם האוצר, אנחנו בכלל לא מעורבים בזה, לא ניתנה תשומת לב להגדרה פרופסיונלית נפרדת של המנהלים וליצירת שכר נפרד להם מטבלת המורים.
שי פירון: הם לא מורים פלוס, הם משהו אחר לגמרי.
שי פירון: זה לא תלוי במשרד, והייתי מאוד מאוד שמח אם בתוך חישובי השכר, דרגות השכר, מנהל לא יהיה מורה וקצת יותר אלא מנהל יהיה משהו אחר לגמרי.
שי פירון: וזה אחד מהתיקונים שמדינת ישראל צריכה לעשות, זה בסך הכול 4,800 מנהלים, זה דבר שאפשר לקבל אותו על עצמנו ולעשות את השינוי הזה.
שי פירון: אני אענה עכשיו בסוף, אתה צודק.
ניסן סלומינסקי: בסוף נעשה את זה.
ניסן סלומינסקי: חמד ואחריו טיבי.
ניסן סלומינסקי: אני מפעיל את הזמן.
משה גפני: תעשה לפי הערכה, זה מעצבן הצלצול.
חמד עמאר: הפעלת את הזמן לפני שהתחלתי לדבר.
ניסן סלומינסקי: לא, נתתי לך.
משה גפני: זה מעצבן, תעשה לפי הערכה.
חמד עמאר: אדוני היושב-ראש, כבוד השר, ראיתי את כל הטבלאות, אבל אני רוצה להזכיר לך: יש חינוך שנקרא חינוך דרוזי.
חמד עמאר: או שמחליטים שיש חינוך דרוזי ועושים לו טבלה או שמבטלים בכלל את החינוך הדרוזי.
חמד עמאר: זה חשוב גם לך שתדע, כי אני שמעתי, כשהתחלת לחפש עוזר שר, התחלת לחפש מהמגזר הערבי ושכחת שיש מגזר דרוזי שגם צריך לתת לו את השירות.
חמד עמאר: אז שיהיה לך רק נתונים.
חמד עמאר: בישיבות עם ראשי רשויות קיבלתי במגזר הדרוזי נתונים שההשקעה בתלמיד במגזר היהודי היא פי שלושה מתלמיד במגזר הדרוזי.
חמד עמאר: אני רוצה לקבל תשובה, האם זה נכון?
חמד עמאר: ואם זה נכון, איך מתקנים את זה, וצריך לתקן את זה.
חמד עמאר: ולא נאפשר דבר כזה עוד יותר.
חמד עמאר: שאלה שנייה, הצפיפות בכיתות.
חמד עמאר: אני מסתובב בבתי-ספר דרוזים – 40 תלמידים.
ראובן ריבלין: כמה לומדים בכיתה בממוצע?
חמד עמאר: 40.
חמד עמאר: בין 38 ל-42.
שי פירון: 42 אין.
חמד עמאר: יש.
חמד עמאר: אני ביקרתי בכיתה של 42.
חמד עמאר: אני חושב שהסתובבתי בבתי-ספר במגזר הדרוזי יותר מכל אחד שיושב כאן.
חמד עמאר: הייתי יושב-ראש תנועת הנוער הדרוזית, הסתובבתי הרבה בבתי-ספר.
חמד עמאר: אז אני אומר לך: יש 42.
חמד עמאר: אז הממוצע בין 38 ל-40.
חמד עמאר: וכל הנושא של השוויון בנטל - - -
אחמד טיבי: זה מה שאני אמרתי לרובי.
אחמד טיבי: נדמה לי שאתם משרתים בצבא.
חמד עמאר: אנחנו משרתים בצבא ואחוז הגיוס אצלנו הכי גבוה בישראל.
חמד עמאר: אני מתגאה בזה ואני רוצה שימשיך ככה.
חמד עמאר: אבל הבעיה שלי שהממסד עדיין לא קלט את זה, ואני צריך להחדיר לו את זה ואני אחדיר לו את זה.
באסל גטאס: זה לא שלא קלט, זה ככה בנוי.
חמד עמאר: אז אני אדע לעשות את זה.
חמד עמאר: מה שאני רוצה להגיד לך, אדוני השר: שמעתי אותך כאן והתגאיתי לשמוע אותך.
באסל גטאס: אתם חלק מהעולם הערבי.
חמד עמאר: התגאיתי לשמוע אותך אומר למגזר החרדי: תעברו לממלכתי, אני אבנה לכם כיתות.
חמד עמאר: וזה אלפי כיתות, לא מאות כיתות.
חמד עמאר: במגזר הדרוזי חסר מאות כיתות, אז תבנה את זה.
חמד עמאר: אתה יכול לעשות את זה, תעשה את זה.
שי פירון: רק תבדוק מה קרה בחודשיים האחרונים לגבי המורים בגולן בבתי-הספר הדרוזים ותחזור אלי.
שי פירון: תראה מה עשינו בחודשיים.
ראובן ריבלין: שם יש קרקעות.
שי פירון: רק תבדוק, תחזור אלי.
שי פירון: מה עשינו בחודשיים לגבי חוסר המורים הדרוזים בגולן.
חמד עמאר: אז אני אגיד לך, הנושא השלישי זה מורים.
חמד עמאר: יש לנו עודף מורים, לא חוסר מורים.
שי פירון: לא, לא בגולן.
חמד עמאר: אני מדבר במגזר הדרוזי.
חמד עמאר: יש לנו עודף מורים.
חמד עמאר: אז למה אנחנו בכלל נמצאים ב-40 תלמיד, 45 תלמיד, 42 תלמיד ו-38 תלמיד בכיתה כשיש עודף מורים.
חמד עמאר: יש כל כך הרבה מורים שמסיימים את הלימודים שלהם, סטודנטים שמסיימים את הלימודים ולא מוצאים מקום עבודה.
חמד עמאר: הנושא הזה יכול לפתור לך את מספר התלמידים.
שי פירון: דודי, יש לך רק את המספרים של הדרוזים?
ניסן סלומינסקי: טיבי ואחריו רובי.
שי פירון: משה, יש לך את מספר התלמידים של הדרוזים?
שי פירון: אתה יכול להשיג את זה?
<משה שגיא: אני אשיג את זה.
<משה שגיא: אני יכול להגיד רק באופן כללי שתלמיד במגזר הדרוזי לא מקבל פחות מתלמיד יהודי.
<משה שגיא: לפחות לפי הממצאים שלנו הוא לא מקבל פחות.
חמד עמאר: אתה יכול להוציא לי את זה במסמך רשמי, שתלמיד דרוזי מקבל אותו דבר?
חמד עמאר: לא יכול להיות שראשי רשויות ישקרו.
חמד עמאר: כל ראשי הרשויות אמרו אותו משפט – שליש מהתקציב של תלמיד דרוזי לעומת תלמיד יהודי.
שי פירון: רגע, אתה מדבר כולל תוספת ראשי הרשויות?
חמד עמאר: לא, מה שמשרד החינוך משקיע בתלמיד דרוזי.
שי פירון: אם אני אוציא לך כזה נייר אז אתה תחזור אלי?
חמד עמאר: כן, אני צריך לקבל נייר כזה.
<דלית שטאובר: אל"ף.
<דלית שטאובר: ובי"ת, מאחר ורוב התלמידים האלה נמצאים בפריפריה, הם נהנים מהתוכניות שהמשרד נתן להם תעדוף פריפריאלי, כמו תקשוב.
שי פירון: חמד, בוא נבדוק את זה.
חמד עמאר: אני מחכה לבדוק.
ניסן סלומינסקי: תעשו בדיקה ותביאו.
שי פירון: בשמחה רבה.
שי פירון: חד-משמעית, אם זה נכון, יתוקן מחר.
משולם נהרי: הוא מדבר רק על הפער.
<דלית שטאובר: יש לנו מלגות לחבר'ה דרוזים להשכלה גבוהה, יש לנו תוכניות לבנות חרדיות דרוזיות.
ניסן סלומינסקי: טיבי, ורובי, אתה אחריו.
ניסן סלומינסקי: אני מתחיל מחדש להפעיל.
אחמד טיבי: אני רוצה להתחיל בשני מוטיבים שמגדירים ומתארים את מערכת החינוך הערבית במשרד החינוך.
אחמד טיבי: אל"ף, התרחבות הפערים בין תלמידים ערבים ויהודים כמעט בכל המדדים.
אחמד טיבי: בי"ת, המשך חלוקה תקציבית לא שוויונית, מפלה לרעה את התלמידים הערבים.
אחמד טיבי: אני אתחיל בכיתות הלימוד.
אחמד טיבי: יש בתחילת כל שנה מחסור של 6,100 כיתות לימוד.
אחמד טיבי: אומנם בשנים האחרונות נבנו 3,120 כיתות חדשות, שמהוות 39% מהמחסור.
אחמד טיבי: אגב, כדי להיות הגון, זו הייתה התחלה בכיוון הנכון בשנים האחרונות, אבל רק כ-40% מהצורך.
אחמד טיבי: כך שלצורך מיידי של 6,100, בכל שנה נדרשים 529 כיתות לימוד, כך שבשנת 2016 יהיו חסרות עוד 2,000 כיתות לימוד בערך, סך הכול 8,216 כיתות בעוד כמה שנים בלבד.
אחמד טיבי: לגבי הפערים, אדוני, למשל במבחן במתמטיקה לכיתות ח'.
אחמד טיבי: הפער בין החברה הערבית ליהודים בשנת הלימודים היה 46 נקודות, לעומת 36 שנה לפני.
אחמד טיבי: גם הפער במבחן באנגלית עלה מ-46 ל-63.
אחמד טיבי: כך גם במבחן למדעים – מ-18 ל-43.
אחמד טיבי: בשירותים נלווים נתוני מחלקות החינוך ברשויות המקומיות הערביות מצביעים על מחסור בהיקפים גדולים בתקנים בשירותים מקצועיים, כמו שירותים פסיכולוגיים, ייעוץ חינוכי, שסך הכול הדרישה התקציבית של הדבר הזה היא 300,000,000 שקל.
אחמד טיבי: גם לגבי גני טרום-חובה ממלכתיים, כ-40% מגני הילדים לגילאי 4-3 שייכים לגורמים פרטיים שהם לא שייכים לרשויות המקומיות.
אחמד טיבי: חלק מאלה הם אנשים לא מקצועיים ולא מוסמכים לטיפול בזה.
אחמד טיבי: האומדן לצרכים התקציביים לתפעול גני טרום-חובה, כולל שכר דירה, בניית גנים, הצטיידות – 400,000,000 שקל.
אחמד טיבי: שלא לדבר על אחד הנושאים הכואבים ביותר בחברה הערבית וזה אבטלת מורים.
אחמד טיבי: אבטלת מורים, בעיקר מורות.
אחמד טיבי: יש אבטלה ברורה.
אחמד טיבי: ואני שואל את עצמי: יש מחסור במורים ומורות במערכת החינוך היהודית ויש אבטלה במערכת החינוך הערבית.
אחמד טיבי: למה שלא ייקלטו, אדוני השר, מורים ומורות ערביים בבתי-הספר היהודיים, לא כדי ללמד ערבית אלא כדי ללמד ביולוגיה, מתמטיקה, אנגלית וכדומה.
אחמד טיבי: אני מכיר עשרות מורים כאלה, והם מהמצטיינים במערכת החינוך היהודית והם מורים ערבים.
אחמד טיבי: כמו שיש רופאים, בדרך כלל רוב הרופאים הערבים הם מצטיינים בבתי-חולים בארץ.
אחמד טיבי: אני בטוח שזה יפתור גם את המצוקה של מערכת החינוך - - -
ראובן ריבלין: גם בסגל האקדמי.
אחמד טיבי: גם בכנסת אפילו.
שי פירון: חוץ מה-500 שאנחנו מכניסים מהשנה והלאה בתוכנית?
ראובן ריבלין: זה גם חשוב.
ניסן סלומינסקי: חבר'ה, בוא נקצר.
שי פירון: אחמד פשוט יודע שיש תוכנית.
שי פירון: תראה איך הוא מחייך.
ראובן ריבלין: הוא אומר לפרוטוקול.
אחמד טיבי: אמרתי לפרוטוקול.
ניסן סלומינסקי: רובי, אפילו חברי הכנסת לא יספיקו לדבר.
ניסן סלומינסקי: והשר בטח לא יספיק לתת תשובה.
ניסן סלומינסקי: אז בואו נעמוד במשטר של זמן, אין לנו ברירה.
אחמד טיבי: קח זמן פציעות.
ניסן סלומינסקי: כבר לקחתי.
אחמד טיבי: נפגשתי עם השר.
אחמד טיבי: אם הוא כבר נתן רמז, נפגשתי יותר מאשר פעם אחת עם השר.
אחמד טיבי: גם חברי הכנסת הערבים ייפגשו אתו.
שי פירון: לא יבקשו, אני הזמנתי אתכם.
<קריאה: כן, ב-9 בחודש.
אחמד טיבי: ב-8 בחודש אנחנו ניענה.
חמד עמאר: מתי אתה מזמין אותי?
שי פירון: אותך בנפרד.
שי פירון: היית בצבא.
שי פירון: עם ראשי המועצות.
חמד עמאר: עם ראשי המועצות.
חמד עמאר: העוזר שלי יתאם פגישה, אני אביא את כל ראשי המועצות.
שי פירון: סגרנו.
חמד עמאר: אני אביא את כולם.