GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<עופר מנירב: 15 במקרה הטוב, לפעמים הרבה יותר.
<עופר מנירב: הפרש כזה, הפרש אחר.
<עופר מנירב: לפעמים יכול להסתכם כל הסיפור ב-20 שקל, לפעמים ב-200 שקל, לפעמים ב-500 שקל או לא יודע כמה.
<עופר מנירב: ואז בסופו של יום הרבה פעמים הסכומים לא שווים את ההתדיינות בבית משפט.
<עופר מנירב: מגיעים לפשרה וסוגרים.
<עופר מנירב: מה לפי הפרשנות הזאת?
<עופר מנירב: היו 15 סעיפים.
<עופר מנירב: אתה אפילו לא יודע מה סגרת בפשרה.
<עופר מנירב: נסגר סכום.
<עופר מנירב: הסכום כולל שעטנז של כולם ביחד, כל אותם 15 סעיפים.
עיסאווי פריג': היו הוצאות רכב, היו כיבודים.
<עופר מנירב: על כל אותם 15 סעיפים תדווח בעתיד?
<עופר מנירב: זה בלתי אפשרי.
<עופר מנירב: הלוא זה דבר בלתי אפשרי.
<עופר מנירב: אי-אפשר לעשות את זה, זה לא הגיוני.
<עופר מנירב: על כל דבר קטן שיהיה מחר, לפעמים היה 30 שקל, 500 שקל, 2,000 שקל, סכום של הוצאה כזאת או אחרת שהיה לי ויכוח אתם והגענו לפשרה כזאת או אחרת, מחר צריך לדווח על זה.
<עופר מנירב: מי יכול לעקוב אחרי זה בכלל?
<עופר מנירב: מי מסוגל לדעת על זה בכלל?
<עופר מנירב: זה מה שאומרים: כל דבר שהוסכם בשומה.
<עופר מנירב: היתה שומה, הגשתי הכנסה על 100, ובשומה עכשיו רצו ממני 200.
<עופר מנירב: הגענו לפשרה בסופו של דבר על 128.
<עופר מנירב: הגענו לפשרה.
<עופר מנירב: ה-128 הזה מורכב ממיצוע של 15 סעיפים שעלו בדיון, שדנו בהם.
<עופר מנירב: אמרו כך, אמרו אחרת.
<עופר מנירב: דנו, הגענו ל-128 שקלים.
<עופר מנירב: אני לא יודע אפילו ממה בסופו של יום ה-128 מורכבים, אבל מחר כל אותם 15 סעיפים, אני צריך לדווח עליהם.
ניסן סלומינסקי: אני אתן להם לענות לך, למרות שאני יודע לענות, ואני חושב שאתה לא צודק בנושא הזה.
<עופר מנירב: לגבי שומה, זה בדיוק מה שכתוב.
<משה אשר: שני דברים: האחד, אם השומה הסופית היתה כתוצאה מפסק-דין, אז פסק-הדין פירט בדיוק באיזה נקודה יש בעיה ובאיזה אין בעיה.
<עופר מנירב: לא תמיד, לא נכון.
<עופר מנירב: הרבה פעמים זה פשרה.
<עופר מנירב: גם בפסק דין יש פשרה.
<עופר מנירב: אתה מגיע לפשרה וסוגרים סכום.
<עופר מנירב: לא מדויק.
<משה אשר: אם השופט עצמו נתן הכרעה מפורטת ומדויקת, אז הוא גם יתייחס לכל אחד מהסעיפים.
<עופר מנירב: הרבה פעמים זה נגמר בפשרה שמקבלת תוקף של פסק דין.
<עופר מנירב: למה אתה אומר כך?
ניסן סלומינסקי: עופר, אם אין, אז אין.
ניסן סלומינסקי: אם אין, אז זה לא בניגוד.
<עופר מנירב: היה בניגוד.
<עופר מנירב: היו דברים שהיו בניגוד.
ניסן סלומינסקי: ממה נפשך?
ניסן סלומינסקי: אם השופט פירט - - -
<משה אשר: ניסן, תן לי רק להשלים.
<משה אשר: יש פתרון לכול.
עיסאווי פריג': יש סוגיות חשובות לשמוע.
<משה אשר: אם לא יקטעו אותי באמצע, תקבלו תשובה מלאה.
<משה אשר: אם בית המשפט נתן פסק דין מפורט, מלא, אז הוא הסביר הכול, פריט-פריט, התייחס לכל אחד מהדברים ונתן את ההכרעה שלו.
<משה אשר: יש מקרים שבהם יש הסכם פשרה, בין בחסות בית משפט, בין שלא בחסות בית משפט, בין אם זה בהליך שומה שנעשה בפקיד השומה ובין אם זה מחוץ לכותלי בית המשפט – גם שם יש מקרים שיש הסכמים שקשה לדעת מה עומד מאחוריהם ועל מה התפשרנו ואם זה הסכם סכום או פשרת סכום כוללת לבין מקרים שהם בכל זאת ספציפיים, מפורשים ומנומקים.
<משה אשר: ברור שבאותם מקרים שקשה לדעת למה מתייחס כל פריט ופריט בשומה - - -
ניסן סלומינסקי: זה לא נכנס לפה.
<משה אשר: זה לא ייכנס לזה, וזה כתוב - -
עיסאווי פריג': ניסן, אל תהיו תמימים.
<משה אשר: - - אבל אם זה מפורש וברור - - -
עיסאווי פריג': אל תהיו תמימים.
עיסאווי פריג': נכנס, אדוני.
ניסן סלומינסקי: הוא אומר שלא נכנס, אני לא מבין.
<משה אשר: אם דברים מפורשים, מדויקים, ואז לדוגמה בהסכם הפשרה יהיה כתוב: מס הכנסה ירד מנקודה א' והנישום ירד מנקודה ב'.
<משה אשר: ברור שבנקודה ב' יש בעיה?
<משה אשר: זה ברור?
<משה אשר: אפשר לחשב את זה?
עדי קול: אפשר לדעת כמה נגמר בפסקי דין וכמה נגמר בפשרה?
עדי קול: האם יש לכם אחוזים של מספר התיקים?
<משה אשר: אני לא חושב שזה קשור לעניין הזה.
מרב מיכאלי: איך זה לא קשור לעניין הזה?
מרב מיכאלי: זה בדיוק קשור לעניין הזה.
עדי קול: הוא הרגע אמר שהרוב זה פשרה, ובפשרה אין - - -
<זיו שרון: כל הפשרות זה שומות.
ניסן סלומינסקי: אם אין, זה לא נכנס למסגרת הזאת.
<זיו שרון: אם הפשרה הסופית היא בלי לוותר על טענות ורשויות המס לא מוותרות על טענות, המשמעות של העניין הזה שהוא נמצא גם נמצא, כי מוותרים בכסף, אבל מכיוון שהרשות לא מוותרת על הטענות, גם קיימת העמדה וגם קיימת שומה סופית.
<זיו שרון: אני מצטער שרשות המסים מציגה את זה כך, בייחוד שההסכמות אתה היו שהסעיף הזה בכלל אמור לרדת בגלל הבעייתיות שלו.
מרב מיכאלי: סליחה רגע, אדוני היושב-ראש, הרי הסיבה שחזרנו לדיון הזה, זה בגלל שביקשנו עוד נתונים.
מרב מיכאלי: בדיוק בשביל להבין עד כמה מדובר ב-5% מהציבור, או 2% מהציבור, או שמא 70% מהציבור שבכלל מרמים ומרמות.
מרב מיכאלי: אמרת לגבי שאלתי שהיה סעיף אחד קונקרטי.
מרב מיכאלי: א', השאלה כמובן של עדי היא סופר רלוונטית – כמה נגמר באמת בהחלטות בית משפט שבהן כתוב בדיוק על איזה סעיף וכמה נגמר בפשרה.
מרב מיכאלי: דבר אחד, אם יש לך הנתון הזה הוא רלוונטי מאוד - -
עיסאווי פריג': אני רוצה להוסיף עוד שאלה - - -
ניסן סלומינסקי: אחד לאחד.
מרב מיכאלי: - - דבר שני זה אותו נתון שאמרת לי בסעיף הקודם שזה לא קשור לסעיף הזה, זה קשור לסעיף של הקנס.
מרב מיכאלי: אולי את הנתון הזה יש לך לתת לנו?
<משה אשר: אני אסביר שוב.
עיסאווי פריג': משה, לפני שתענה עוד שאלה.
עיסאווי פריג': אתם מבקשים עכשיו הגדלת קנס התחלתי, במקום 15% ל-30%.
עיסאווי פריג': אני מבקש לדעת במספר, כמה אנשים חייבתם ב-30%, בכפל?
עיסאווי פריג': לכמה ניצלתם את ה-30% שעמד לרשותכם?
מיכל בירן: כמה גם ב-15%?
עיסאווי פריג': הם מבקשים 30%.
עיסאווי פריג': אני רוצה לדעת כמה אנשים חייבת ב-30% כשיש לכם סמכות כזאת?
<משה אשר: תנו לי להשיב אחד-אחד.
מרב מיכאלי: לא אחד-אחד.
מרב מיכאלי: נתונים.
מרב מיכאלי: תן לנו רגע נתונים.
עדי קול: לשאלה של פסקי הדין, לשאלה של מרב – אחד-אחד.
<משה אשר: אין לי כרגע נתון של כמות פסקי הדין, אבל למעשה בסופו של יום רוב התיקים ברשות המסים, בין בהליכים במשרדי השומה ובין בהליכים שכבר נמצאים בבית משפט נגמרים בפשרות.
<משה אשר: הרוב המוחלט.
ניסן סלומינסקי: האם בפשרה יש פירוט?
<משה אשר: יש מקרים שמייצרים פירוט והרוב המוחלט לא בהכרח מייצרים פירוט, כמו שזיו מלשכת עורכי-הדין - - -
ניסן סלומינסקי: כל אלה שאין להם פירוט לא נכנסים לחוק הזה.
<משה אשר: לא ייכנסו לפה.
עפר שלח: תענה לטענה של זיו שאומרת שכאשר אתה משאיר את הטענות שלך והפשרה היא רק בכסף – הוא אומר שזה כן נכנס, מפני שכתוב פה עמדה מפורשת.
ניסן סלומינסקי: אם זה נכנס, באמת הוא צריך להתחשב ולדווח על זה, הנישום.
עדי קול: אנחנו רוצים לדעת על כל אחד מהסעיפים, למרות שהיו עליהם פשרות.
<שגית אפיק: צריך פשוט להוריד את העמדה המפורטת ולהשאיר החלטת מיסוי.
<משה אשר: אם היתה פשרה שלא ירדה אחרי זה לרזולוציות של חישובים בהליך השומה, אלא כללי, זה באמת לא יאפשר לנו להשתמש בזה בסיבוב הבא.
עפר שלח: היא כללית בכסף.
עפר שלח: מה שאומר לך זיו, שאתה מגיע לפשרה כללית בכסף, אבל הטיעון שלך היה, כמו שאתה אומר פה, עמדה אפילו מנומקת, ולא ויתרת - - -
<משה אשר: מכיוון שהטיעונים האלה שיקפו הרבה יותר כסף.
<משה אשר: לצורך הדוגמה, יהיה קשה לדעת לסמן כל דבר בגין מה התפשרת, מה היה נכון ומה לא נכון.
עפר שלח: אתה תחליט, משה.
<משה אשר: לכן זה לא ייכנס - - -
עפר שלח: אתה תחליט אחר-כך אם זה היה - - -
ניסן סלומינסקי: אני אביא את האופציה השנייה, האופציה השנייה שנכתב לא רק סכום, אלא גם נכתב מה העקרונות.
<משה אשר: יצטרכו להתארגן לנושא הזה ולהגיד בשומות של הדיונים הבאים, לצורך העניין: השומה היא כזאת וכזאת, בפריט זה וזה, זה הסכום.
<משה אשר: יהיה יותר מפורט, ואז יגיעו להסכמות.
<משה אשר: עד היום זה לא היה, לכן זה לא היה רלוונטי.
<משה אשר: עכשיו, כשיצטרכו להתארגן לזה, ירשמו את זה.
ניסן סלומינסקי: אמרתי מההתחלה, אני לא יודע איך נעשה את זה.
ניסן סלומינסקי: אם היה מדובר על העמך הרגיל, לא היינו נכנסים לזה.
ניסן סלומינסקי: לא שם אנחנו רוצים שתעמיקו ולא שם אנחנו רוצים שתשקיעו את כל המרץ שלכם.
ניסן סלומינסקי: מה שקיים היום מספיק לכם כשמדובר על האיש הפשוט.
ניסן סלומינסקי: מה שרצינו, החל מרמה מסוימת, שם תתחילו להעמיק ושם תתמודדו ושם לא תגיעו לפשרות סתם ולשם אנחנו מוכנים לתת לכם את הכוח.
ניסן סלומינסקי: לכן אם היינו מצליחים למצוא את ההבחנה, להערכתי 90% מהטענות פה, אולי יותר אפילו, היו יורדות.
ניסן סלומינסקי: אם מדובר על עסק שמגלגל, נניח 3 מיליארד, ויש דיווחים וכו', שם אנחנו בהחלט רוצים שתיכנסו ותצביעו.
ניסן סלומינסקי: למרות כל מה שאמרתם להם, ושם זה לא פשרה בסכום, שם יש דברים, הם הולכים בניגוד למה שאמרתם, שם כן תעשו את זה.
ניסן סלומינסקי: כשמדובר על האיש הקטן, תעזבו אותו.
ניסן סלומינסקי: החוק של היום מספיק לכם.
ניסן סלומינסקי: משה, האם יש דרך שאפשר לעשות את זה?
ניסן סלומינסקי: ספי, תשמעו אותי עוד פעם.
ניסן סלומינסקי: לגבי האדם הפשוט, משק הבית הפשוט וכל זה, יש לכם היום חוק ואתם יכולים להשתמש בו.
עפר שלח: הרי גם בעלות-תועלת שלכם לא תיכנסו לרזולוציות האלה.
ניסן סלומינסקי: גם בחוק של היום, יש לכם 15% ויש לכם 30%, זה מספיק לכם.
ניסן סלומינסקי: אנחנו רוצים לתת לכם את הכוח, החל מרמה מסוימת ששם תתמודדו.
<משה אשר: מה שאני מבין מכבודו, לגבי המצב היום, להשאיר את המצב היום לגבי התרשלות, ולגבי - - -
ניסן סלומינסקי: מה שקיים היום בחוק מספיק.
<משה אשר: ולגבי התכנונים, הפעולות והקטגוריות הנוספות, לעשות את זה עם רף מינימום של סכום מסוים.
<משה אשר: איזה הפרש כסף הייתם מציעים לשים?
ניסן סלומינסקי: תגידו אתם.
מרב מיכאלי: דיברנו על ברוטו.
<קריאה: אני רוצה הפרש.
ניסן סלומינסקי: לא הפרש, אלא מחזור.
עפר שלח: שיעור מינמלי של שומה.
מרב מיכאלי: דיברנו על מחזור, לא דיברנו על הפרש.
זבולון כלפה: אני רוצה לנסות לעזור.
זבולון כלפה: כשהגעתם למסקנה שצריך לשנות מ-15% ל-30% זה הסתמך על בסיס נתונים מסוים שממנו הסקתם את מה שהסקתם, אני מתאר לעצמי, הרי לא החלטתם סתם כך.
זבולון כלפה: יותר קל יהיה לנו, אם אני מבין נכון את הדעה של כל החברים פה, אם לצורך העניין נקבל תמונת מצב.
זבולון כלפה: יכול להיות שאנחנו סתם יורים את ה-30% וזה יגרום לסיבוך כלפי הרבה גורמים פרטיים.
זבולון כלפה: בסוף, אני אומר כמשל, אם ניקח מקרה מסוים ונגלגל אותו בין פקידי שומה שונים, מן הסתם, להבנתי הפשוטה נקבל חוות דעת שונות היכן שניפול.
זבולון כלפה: ניפול בחיפה, תהיה חוות-דעת א', בבאר-שבע תהיה חוות-דעת ב'.
זבולון כלפה: אתה מנסה לייצר פה איזה מערכת של מנגנון אחד שייצור מכניזם ברור ופשוט, זה לא מה שנראה פה.
זבולון כלפה: פה נראה שנסת
זבולון כלפה: בך עוד יותר, כי ניתן יותר ויותר מרחב תמרון לפקידים, וזה יוצר יותר סיבוך פנימה.
עיסאווי פריג': ניסן, בהצעה של הסכום אני נגד.
ניסן סלומינסקי: אני חושב שהחל מסכום מסוים, שם אנחנו כן רוצים שייכנסו ושם אנחנו כן רוצים להחמיר.
ניסן סלומינסקי: אחרת, מה עשינו?
ניסן סלומינסקי: רבותי, אם אנחנו רוצים להיאבק, אז שם, לא על האיש הפשוט.
ניסן סלומינסקי: החל ממחזור מסוים, שם נותנים לכם את הסמכויות, תיכנסו שם, תתמודדו, גם עם תחכומי המס וכל הדברים האחרים.
עפר שלח: הם גם אלה שעושים את התכנון.
עיסאווי פריג': במחזורים הגבוהים.
ניסן סלומינסקי: האיש הקטן לא כל כך עושה, חלק אולי.
עפר שלח: א', הוא לא עושה, ב', הוא לא - - -
ניסן סלומינסקי: אין לו על מה לעשות, וגם אם הרוויח כמה גרושים, בסדר.
עיסאווי פריג': אין לו כסף לרואה חשבון שיעשה דוחות.
ניסן סלומינסקי: משה, זאב, ספי, בואו ננסה להתקדם.
ניסן סלומינסקי: ההגדרה היא המחזור או איך?
<משה אשר: מה הפרש המס, מה גירעון המס, זה הקריטריון הרלוונטי.
עדי קול: אפשר על הגירעון, שהגירעון יהיה מעל משהו.
עדי קול: ה-15% הוא מעל X.
מרב מיכאלי: אתם רוצים להגדיל את זה מעל 50?
עדי קול: אם הגירעון יוצא למשל 5 מיליון - - -
עפר שלח: זה יהיה סכום, מרב, לא אחוז.
ניסן סלומינסקי: אתם הרי בקיאים.
מרב מיכאלי: מה הנוסחה שאתם מציעים?
ניסן סלומינסקי: איפה זה מתחיל להיות משהו שהוא לא מעמד הביניים, כשזה מתחיל להיות מעל?
<משה אשר: כרגע יש המצב הקיים היום - -
<מנחם קירשבלום: למה לא מעמד הביניים אם הם משקרים?
ניסן סלומינסקי: מי שמרוויח 9,000 שקל - - -
עיסאווי פריג': ניסן, נשמע מה מוצע.
<משה אשר: - - עם הגירעון הקיים היום, עם ה-15% קנס גירעון, הוא יישאר כמות שהוא.
<משה אשר: המצב היום עם הגירעון מדבר על אחוז מסוים מהשומה, 50%, וברגע שהוא חל בעולם שיש התרשלות מבחינת הנישום, אז משלמים את 15% המס.
ניסן סלומינסקי: מה שקיים היום משאירים לכם ולא נוגעים בזה.
<משה אשר: לעניין תכנוני המס וכל הקטגוריות הנוספות, שם אפשר לקבוע רף מינימום של סכום של גירעון שהוא גדול מזה - -
<משה אשר: - - לא רק בשיעור, אלא גם בסכום, כדי למקד את הרשות לצורך העניין באותם תכנונים.
מרב מיכאלי: מה למשל?
עדי קול: על איזה מספר הייתם הולכים?
ניסן סלומינסקי: איזה מספר?
עדי קול: אנחנו מנסים לשאול את זה בכל מיני דרכים, אולי נקבל תשובה.
ניסן סלומינסקי: תהיה תשובה.
ניסן סלומינסקי: תנו סדר גודל.
עיסאווי פריג': שגית, ניסן - - -
מרב מיכאלי: תן להם, תן להם.
עדי קול: אולי הוא ייתן לנו מספר.
עדי קול: חכה.
<משה אשר: לסמנכ"ל הגבייה יש רעיון.
<זאב פורת: אני מציע תוספת מס של 100,000 שקל ומעלה.
<זאב פורת: היא מחריגה את כל מעמד הביניים שציינת.
<זאב פורת: אף אחד מהם לא מגיע לסף המס הזה.
<זאב פורת: אני מדבר על תוספת בשומה לדיווח שהוא דיווח.
<שגית אפיק: אנחנו מדברים על 100,000 שנתי.
ניסן סלומינסקי: קח סכום יותר גבוה.
עיסאווי פריג': ארבע שנים - - -
<זאב פורת: סליחה, זה המון כסף.
<זאב פורת: על מה אתם מדברים?
עיסאווי פריג': מה זה המון כסף?
<זאב פורת: על מה אתם מדברים בכלל?
עיסאווי פריג': אלה מספרים בלתי קבילים, בצ'יק אתה עושה אותם.
עיסאווי פריג': ב-152 אתה עושה בסיבוב.
<זאב פורת: ביישוב שאתה גר, אף אחד לא מגיע לרף הזה.
ניסן סלומינסקי: איזה מחזור נותן סכום כזה?
<קריאה: איזה מין משפט זה?
עיסאווי פריג': - - - איך תעשה את המס?
עיסאווי פריג': מה קרה?
ניסן סלומינסקי: עיסאווי, רק דקה.
ניסן סלומינסקי: איזה מחזור כספים מגיע למס הזה?
<זאב פורת: זה תוספת.
ניסן סלומינסקי: אני שואל איזה היקף.
ניסן סלומינסקי: תן לנו להבין.
מרב מיכאלי: זו שאלה נורא פשוטה, למה אין עליה תשובה פשוטה?
<קריאה: בין 200,000 שקל ל-300,000 שקל.
<זאב פורת: תוספת של סדר גודל כ-300,000 שקל מחזור תביא לסף מס כזה.
ניסן סלומינסקי: מחזור של 200,000?
<זאב פורת: לא, זה אומר שהוא כבר דיווח על 300,000 או 400,000 מחזור.
מרב מיכאלי: למה אנחנו דנים בהגדרה המסובכת הזאת?
<זאב פורת: את מדברת על תוספת המס.
מרב מיכאלי: זה משהו שתלוי בכם.
ניסן סלומינסקי: מה המחזור שצריך להיות בדרך כלל כדי להגיע לזה?
<מנחם קירשבלום: זה לא קשור למחזור.
מרב מיכאלי: בחייך, ניסן.
מרב מיכאלי: תעני לציבור.
ניסן סלומינסקי: תיכף אני אתן.
ניסן סלומינסקי: אני רוצה רגע להבין, ואז נראה אם אנחנו יכולים ללכת בכיוון הזה או לא.
משה גפני: כרגע זה נראה כמו משא-ומתן קואליציוני.
עיסאווי פריג': ניסן, יש לי הערה אישית.
עיסאווי פריג': מה שמו של מנהל הגבייה?
<שגית אפיק: זאב פורת.
עיסאווי פריג': האדון זאב פורת, לפני שאני אתייחס מקצועית לסוגיות שדיברת עליהן, חיכיתי לזמני.
עיסאווי פריג': זה שאתה אומר לי שביישוב שלך אף אחד לא מגיע - - -
ניסן סלומינסקי: תתנצל.
עיסאווי פריג': זו חוצפה שלך.
<זאב פורת: אני מתנצל.
ניסן סלומינסקי: הוא כבר התנצל.
עיסאווי פריג': זה לא במקום.
עיסאווי פריג': חוצפה.
עיסאווי פריג': וטוב שהחברים שמעו.
ניסן סלומינסקי: הוא התנצל.
עיסאווי פריג': תן לאזרח ערבי להיות חלק מהמדינה הזאת, גם להיות חבר ועדת הכספים.
עיסאווי פריג': מייד היישוב מוזכר.
עיסאווי פריג': זו בושה שאתה אומר את זה, ואתה ראש מערכת הגבייה.
עיסאווי פריג': איש כמוהו צריך לחשוב פעמיים לפני שהוא אומר דברים כאלה.
ניסן סלומינסקי: עיסאווי, הוא התנצל.
ניסן סלומינסקי: מה עוד אפשר?
ניסן סלומינסקי: הוא התנצל, נקודה.
<זאב פורת: אתה צודק.
עיסאווי פריג': מה זה שווה שאני צודק?
עיסאווי פריג': אתה תמשיך להיות בעל הבית.
משה גפני: הוא בעל הבית גם על היהודים.
עיסאווי פריג': תמיד היישוב עולה, הדה-לגיטימציה שלך.
ניסן סלומינסקי: זאב ומשה, הבנתם מה אנחנו מתכוונים.
ניסן סלומינסקי: נצא מזה, אחרת נגמור את הזמן כשלא התקדמנו ולא עשינו כלום.
<משה אשר: 100,000 שקל מס, המשמעות היא גירעון במס, זה אומר, נניח, שמישהו העלים את ההכנסות, לא רשם את ההכנסות.
<משה אשר: נניח שהוא נמצא בשיעור מס שולי של 50%, זה אומר שהוא לא רשם הכנסות של 200,000 שקל, וזה גירעון של 100,000 שקל.
<משה אשר: אם הוא בשיעור מס של 30%, זה 300,000 שקל וכן הלאה, לפי העניין.
<משה אשר: או לדוגמה, אם הוא דרש פטור שלא מגיע לו, זה לא קשור למחזור, אבל זה אומר שמפתאום מאפס זה עלה - - -
ניסן סלומינסקי: בתחושה, תשימו סכום.
<משה אשר: נשים סכום.
ניסן סלומינסקי: אנחנו רוצים שעיקר המאבק שלכם יהיה קצת יותר למעלה.
<דוד גולדברג: ניסן, צריך להגדיר לשנה, לארבע שנים.
ניסן סלומינסקי: הוא מדבר על שנה.
<משה אשר: גירעון לשנה.
ניסן סלומינסקי: תעלו את הסכום, תנו קצת יותר, שנרגיש שאתם עובדים איפה שאנחנו רוצים שתעבדו.
<משה אשר: אפשר לקבל כיוון מהוועדה?
ניסן סלומינסקי: אני יודע על מחזור.
ניסן סלומינסקי: אני לא יודע להגיד - - -
<משה אשר: על מה חשבת, על 200,000 שקל, על 300,000 שקל?
מרב מיכאלי: סליחה, רגע.
מרב מיכאלי: אדוני היושב-ראש, בדרך כלל מושגי כבוד זה פחות הדבר שלי, אבל התכנסנו שוב כי ביקשנו נתונים.
מרב מיכאלי: בכל פעם שאני מבקשת אותם, אני מקבלת את התשובה: רגע, אני אסביר, ומתחיל איזה דיבור.
מרב מיכאלי: היתה שאלה קונקרטית על נתון מסוים, לא מאוד מסובך.
מרב מיכאלי: האם הוא קיים?
<משה אשר: לגבי - - -
מרב מיכאלי: לא להסביר.
מרב מיכאלי: נתון.
מרב מיכאלי: כן או לא?
<משה אשר: החלטות מיסוי.
מרב מיכאלי: לא החלטות המיסוי, הפרה-רולינג שאנשים בעיניך היו - - -
משה גפני: רואים שאת חדשה.
מרב מיכאלי: Sorry.
משה גפני: גם אני בזמן שלך ביקשתי את זה.
ניסן סלומינסקי: כמה אנשים מגיעים - - -
מרב מיכאלי: אדוני, אז מה הטעם?
ניסן סלומינסקי: כמה אנשים מגיעים לפשרה?
ניסן סלומינסקי: מה היתה השאלה?
מרב מיכאלי: עלתה פה טענה בפעם הקודמת שהחלטה של פרה-רולינג למשל צריכה להיות פעולה חייבת בדיווח, משום שצריך להודיע שהנישום או הנישומה פעלו בניגוד לפרה-רולינג.
מרב מיכאלי: ביקשנו לדעת, על כמה מקרים כאלה אתה יודע.
<משה אשר: פעלו בניגוד לפרה-רולינג שניתן להם?
מרב מיכאלי: ולא דווחו.
<משה אשר: היום אין חובת דיווח.
מרב מיכאלי: כמה פעלו בניגוד לפרה-רולינג, שאתה יודע עליהם?
<משה אשר: הכמות לא גדולה.
מרב מיכאלי: זה מה שביקשנו.
מרב מיכאלי: ביקשנו לדעת כמה.
מרב מיכאלי: בקיצור, אין לך נתון, למרות שביקשנו בפעם הקודמת.
מרב מיכאלי: אם לך לא אכפת לנהל כך את הדיון, זו זכותך הלגיטימית, אדוני היושב-ראש.
ניסן סלומינסקי: אני לא מבין, אני יוצא מתוך הנחה שיש 2%, הכי פחות.
<משה אשר: מרב, אי-אפשר להביא את הנתון הזה.
מרב מיכאלי: לא אמרת בפעם הקודמת שאי-אפשר להביא את הנתון הזה, אמרת: נבדוק.
ניסן סלומינסקי: מרב, את שואלת למה אנחנו עושים את זה?
<משה אשר: אין חובת דיווח על הדבר הזה.
מרב מיכאלי: הבנתי שאין פה חובת דיווח.
ניסן סלומינסקי: מרב, צאי מתוך הנחה של 5% - -
מרב מיכאלי: אני לא רוצה לצאת מתוך נקודת הנחה, אני רוצה לעבוד על עובדות.
ניסן סלומינסקי: - - עליהם אני רוצה, אני לא רוצה על כל הציבור.
מרב מיכאלי: יכול להיות שזה לא 5%, יכול להיות שזה 0.1%.
ניסן סלומינסקי: גם כן.
מרב מיכאלי: לא "גם כן".
מרב מיכאלי: אי-אפשר לטרטר את הציבור - - -
ניסן סלומינסקי: אם את יוצאת מתוך הנחה שאין העלמות מס ואין מקלטי מס וכל זה, זה סיפור אחר.
ניסן סלומינסקי: אבל אם יש, אני רוצה לתת להם כוח לתפוס אותם.
ניסן סלומינסקי: תנו להם את הדברים האלה.
עיסאווי פריג': אתה יוצר מנגנון נוסף לגביית מס.
ניסן סלומינסקי: החל מרמה מסוימת אני רוצה שיכנסו ויעשו בדיקות נוספות.
ניסן סלומינסקי: זה לא מה שאנחנו רוצים פה כל הזמן?
ניסן סלומינסקי: אנחנו כל הזמן רוצים, כשמגיע הרגע, פתאום כולנו מקבלים רגלים קרות.
עיסאווי פריג': שגית, אני מציע שנוסיף "התרשלות בזדון", שהמילה "זדון" תהיה על ההתרשלות.
<שגית אפיק: היום יש "במזיד".
<שגית אפיק: הם מבקשים לשנות את זה.
עיסאווי פריג': שיהיה קיים, זה יתנהל כהליך משפטי.
עיסאווי פריג': זה הליך משפטי על הזדון.
מרב מיכאלי: ניסן, עכשיו אומר משה, החלטות שלא בהסכמה יש עשרות בודדות מתוך 900,000 תיקים.
מרב מיכאלי: האם בשביל זה אנחנו הולכים לשנות חוק לכל הציבור?
מרב מיכאלי: שנבין שבזה מדובר.
מרב מיכאלי: עשרות בודדות מתוך 900,000, כמה זה באחוזים?
מרב מיכאלי: מישהי יודעת לעשות חשבון?
<משה אשר: להיפך, דווקא בשביל זה, כדי לאתר אותם, צריך להציף אותם.
<שגית אפיק: זה לא יוצף, כיוון שלפי הנוסח שלך זה יחול גם על פשרות.
ניסן סלומינסקי: לא, פשרות - - -
מרב מיכאלי: ניסן, אם יורשה לי לעשות סדר, זה דבר שאמרנו.
מרב מיכאלי: עכשיו סוכם על שינוי הנוסח, אתם תבואו לוועדת הכספים ותגידו את הדבר הזה: החלטות שנויות במחלוקת, צריכה להיות פעולה חייבת בדיווח.
מרב מיכאלי: ועדת הכספים תדון, נניח לצורך העניין, תאשר.
<משה אשר: זו לא הקטגוריה הזאת.
מרב מיכאלי: אני יודעת, זה בדיוק העניין.
מרב מיכאלי: אי-אפשר לקחת את עשרות התיקים האלה ולהגיד: בגלל זה נגדיל את הקנס הדיפולט מ-15% ל-30%.
מרב מיכאלי: כל הדיון בסוגיה הזאת מרחיק לכת מדי.
ניסן סלומינסקי: אם היו 2,000, היה לך יותר פשוט לעשות מאשר אם יש נניח 30.
מיכל בירן: היא אומרת, אם היתה תופעה, אבל לא חריגים.
ניסן סלומינסקי: מי זה החריגים האלה?
ניסן סלומינסקי: את החריגים האלה אני רוצה לתפוס.
ניסן סלומינסקי: אני לא רוצה שיגיע אלינו, לציבור הרחב.
מיכל בירן: אבל זה מה שהולך לקרות.
ניסן סלומינסקי: אם נגדיר את זה, זה לא יקרה.
<דוד גולדברג: ניסן, זה ייפול על כל אזרחי המדינה, ואני מכיר את השטח.
<דוד גולדברג: ניסן, ברשותך, אם אתה לא מגדיר משהו ספציפית - -
ניסן סלומינסקי: אני הולך להגדיר.
<דוד גולדברג: - - לאותה אוכלוסייה שאתה רוצה - - -
ניסן סלומינסקי: אני הולך להגדיר, על זה אנחנו מדברים עכשיו.
<דוד גולדברג: לא יכול להיות שמדברים על חקיקה ואנחנו לא יודעים מה היקף הבעיה.
ניסן סלומינסקי: יש כאן כמה דברים, יש פשרות בהסכמה, יש פשרות שלא בהסכמה.
ניסן סלומינסקי: גם בפשרות שבהסכמה, אם הם חכמים ויכתבו, נניח, שיש נושא שאנחנו לא מסכימים, וזה לא, אבל הגענו לפשרה כספית, וזה כתוב, הם יוכלו להשתמש גם בזה.
<דוד גולדברג: האזרח לא יודע.
<דוד גולדברג: מגיע אזרח לדיון.
ניסן סלומינסקי: לא האזרח.
ניסן סלומינסקי: אני מנסה כל הזמן להסביר שאני לא רוצה על האזרח.
<דוד גולדברג: על מי כן?
ניסן סלומינסקי: החל מדרגה מסוימת, ולדרגה המסוימת הזאת לא מגיע האזרח, מגיע העורך-דין שלו והרואה חשבון שלו, ואתם אנחנו צריכים להתמודד, ואתם אני רוצה שהם יתמודדו, לא עם האזרח הפשוט.
<דוד גולדברג: אלה אותם מקרים בודדים.
ניסן סלומינסקי: זה לא המקרים הבודדים האלו, יהיו הרבה יותר, כי הם מגיעים עם החברות הגדולות להסכמות, ואני רוצה שיכתבו, גם כשמגיעים להסכמה כספית, שיתכבו: אבל לא הסכמנו לדבר הזה ולדבר הזה.
<דוד גולדברג: כמה פעמים מגיעים להסכמה, וכותבים "תחת מחאה" בשביל לגמור?
ניסן סלומינסקי: דודי, נניח רשות המסים מודיעה שאתם הסתמכתם על פטנט מסוים או הנחה מסוימת שאנחנו חולקים עליה, אבל שמתם את זה עכשיו, נניח מגיעים להסדר, גמרו.
ניסן סלומינסקי: בשנה הבאה אם אותה חברה מסתמכת על מה שרשות המסים אמרה שאסור לה ולא מדווחת – אם היא מדווחת, בסדר גמור, מותר לה להתמודד – אם היא לא מדווחת, זאת אומרת, היא מנסה שלא ישימו לב, להשתמש בטיעון שאמרו להם שאסור – אני לא מדבר על אדם פשוט – אני מדבר על חברה גבוהה, שם אני רוצה שייכנסו.
<זיו שרון: כבר אמרנו בסעיף 131(ז) שמה שהם אומרים זה לא חוק וירדנו מהדברים הקודמים.
<זיו שרון: עכשיו יושב-ראש הוועדה חוזר למצב שנפסל בסעיף 131(ז).
ניסן סלומינסקי: לא, סלח לי.
ניסן סלומינסקי: לא אמרנו שמה שהם אמרו מחייב, אמרנו דבר פשוט: רשות המסים אמרה לכם שזה לא בסדר לדעתה.
ניסן סלומינסקי: בשנה לאחר מכן אתם יכולים להשתמש בזה אם אתם חושבים שאפשר, ונתמודד אולי בבית משפט, אבל תודיע, אחרת הם לא ידעו.
ניסן סלומינסקי: איך הם ידעו שהשתמשת בזה?
ניסן סלומינסקי: תדווח שהשתמשת.
ניסן סלומינסקי: זה מה שמבקשים.
ניסן סלומינסקי: אל תעלים.
ניסן סלומינסקי: אתה יכול להשתמש בזה, ילכו לבית משפט, יחליט בית משפט, אבל תדווח על זה.
ניסן סלומינסקי: אני לא רוצה שזה יחול על כל אזרח פשוט.
ניסן סלומינסקי: אני מדבר החל מדרגה מסוימת, שמי שעושה את זה אלה עורכי-הדין, רואי החשבון הכי ממולחים במשק, ושם מדובר בסכומים גבוהים, ושם אנחנו רוצים להיכנס.
ניסן סלומינסקי: אני לא רוצה להיכנס עם אנשים, לכן אני מבקש לשים רף.
<עופר מנירב: כבוד היושב-ראש, אנחנו מסכימים, אבל יש לי רק בקשה קטנה, שזה יפעל לשני הצדדים, משום שכאשר הסכמנו על משהו ואני חייב לדווח להם, הם חייבים לקיים את זה גם בעתיד, ומה שקורה הוא, שאני בא מחר לדיון על אותו דבר שהסכמתי אתם בשומה מוסכמת, הם יגידו: זה לא מחייב אותנו יותר.
<עופר מנירב: זה רק השנה בפני עצמה.
<עופר מנירב: לא יכול להיות דבר כזה.
<עופר מנירב: אם זה מחייב – את שני הצדדים - -
עיסאווי פריג': וכל מקרה בפני עצמו.
<עופר מנירב: - - שיחייב גם אותם, לא רק אותנו.
<עופר מנירב: אם הם מסכימים, אני מסכים.
ניסן סלומינסקי: נניח חברה מסוימת – הכול תיאורטי, כי אני לא מבין בזה כלום – מגישה שומה, ולצורך השומה היא הסתמכה על טענה מסוימת, וכשזה מגיע לרשות המסים, רשות המסים אומרת: רבותי, הטענה הזאת לא לגיטימית, היא לא נכונה.
<מנחם קירשבלום: זו דעתה.
ניסן סלומינסקי: כן, זו דעתה.
ניסן סלומינסקי: נניח גומרים.
ניסן סלומינסקי: זו פעם ראשונה שאמרו את זה, מגיעים בסוף לפשרה כספית והם שילמו, אבל הם את דעתם אמרו, וכך נשארה דעתם.
ניסן סלומינסקי: שנה לאחר מכן, מגיעה אותה חברה, היא יכולה להשתמש באותו טיעון שהשתמשו בשנה שעברה, כי רשות המסים היא לא הקובעת, בית המשפט קובע, אבל מה שאנחנו דורשים: תודיעו לרשות המסים שהשתמשתם בנושא הזה.
<מנחם קירשבלום: ביום שהם הודיעו, הם הפסידו שלוש שנים מהחיים שלהם.
ניסן סלומינסקי: לא הפסידו.
<מנחם קירשבלום: אז מוציאים אותם מהעבודה, מזמינים אותם לביקורות: תביאו את הספרים, תביאו את ההצהרות - - -
ניסן סלומינסקי: אני אומר: תודיעו, ואז יכול להיות שרשות המסים כמו בשנה שעברה תגיע אתכם לסיכום ותתעלם, ויכול להיות שתגיד: בשנה שעברה התרענו, השנה השתמשתם באותו דבר, נלך לבית המשפט שיחליט אם הטיעון הזה לגיטימי או לא, אבל תדווחו, אל תנסו להעלים מאתנו, כי כבר אמרנו לכם שלדעתנו זה לא לגיטימי.
ניסן סלומינסקי: תודיעו לנו שהשתמשתם בזה.
ניסן סלומינסקי: מותר לכם להשתמש, אבל תודיעו.
ניסן סלומינסקי: אני לא רוצה שזה יקרה ליעקב או למשה שמגיע או בעצמו או עם החבר שלו שהסכים לעזור לו – לא לגביהם אני רוצה את זה, אני לא רוצה בכלל שיתעסקו בזה, לגביהם יש חוק, החוק הקיים מספיק לנו.
ניסן סלומינסקי: תשתמשו בזה.
ניסן סלומינסקי: אנחנו רוצים לתת להם כוח כלפי כל אותם אלה שנמצאים החל מדרגה מסוימת, ששם ייכנסו פנימה ושם ימנעו את כל העלמות המס ויתמודדו.
עיסאווי פריג': צריך תוכנית מלחמה בהון השחור.
ניסן סלומינסקי: בדיוק זה מה שאני אומר.
<זיו שרון: זה חלק מזה.
ניסן סלומינסקי: לכן כדי שזה יהיה, אני רוצה להגדיר סכום.
<זיו שרון: דברים שבמחלוקת לא יכולים להיות הון שחור כעניין של הגדרה.
<זיו שרון: הון שחור זה משהו לא חוקי.
ניסן סלומינסקי: יהיו טיעונים אחרי שיאושרו, ומי שלא יפעל בהתאם להם זה בניגוד לחוק.
ניסן סלומינסקי: כאן עדיין אנחנו נמצאים בשלב שעדיין לא הוגדר טיעון מסוים, חוקי או לא חוקי, אבל מאחר שרשות המסים כבר הביעה את עמדתה, אם אתה ממשיך להשתמש בזה שנה אחרי כן או שנתיים אחרי כן, רק תדווח, כדי לא להעלים.
מרב מיכאלי: ברשותך, אני חושבת שאתה צודק ואתה מביע פה עמדה שהיא מאוד חשובה, שדיברנו עליה וחזרנו עליה בדיון הקודם פעמים רבות, וזה באמת נורא משמעותי.
מרב מיכאלי: אז קודם כול, צריך להגיד שהרחבנו ונתנו יותר כוח והוספנו בפעולה החייבת בדיווח, למשל, את הדבר הזה אגב, פעולה בניגוד להחלטת מיסוי מפורשת.