GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אילן גילאון:
וכאשר יפרוץ השלום, גם ניתוח באף צריך לתת, אבל כרגע הדברים שאי-אפשר להימנע מהם הם בביטוח בריאות ממלכתי, אחרת מה?
אילן גילאון:
בסך הכול מה זה מדינה אם לא חברת ביטוח?
אילן גילאון:
ובתוך הביטוח הזה, מה לעשות, הכי הרבה אנשים מתים מלחץ דם ומסוכרת ולא מהגרעין האירני.
אילן גילאון:
ברוך השם השבוע כבר לא היה גרעין אירני, נראה מה יקרה בשבוע הבא.
אילן גילאון:
חד-משמעית כששמענו את הנתון האחרון על זיהומים בבתי החולים, כמה אנשים מתים מזיהומים בבתי חולים, בכל אופן זה נותן סדר במחשבה.
אילן גילאון:
הרבה הצלחה לשרה.
ניסן סלומינסקי:
תודה רבה, אילן.
ניסן סלומינסקי:
אלעזר.
אלעזר שטרן:
כמובן גם אני מברך את שרת הבריאות.
אלעזר שטרן:
אני רוצה להגיד מה שלא נשמע פה: אני גאה להיות אזרח ישראלי שיש לו מערכת בריאות כזאת.
אלעזר שטרן:
גם בהשוואה לעולם יש לנו יחסית, גם בהשוואה למנהטן, ואני מדבר על השירות הציבורי, מערכת בריאות שמוסיפה לנו כבוד לצד המצוקות.
אלעזר שטרן:
שתי נקודות קצרות – קל לדבר אחרי הרב ליצמן שנגע ברוב הנקודות – האחת זה ניצולי השואה.
אלעזר שטרן:
אני מסתובב בבתי חולים – אני גר בגליל, אני אומר לכם את האמת, אני רואה את העמק – ואני רואה לדוגמה את התרומה של ועידת התביעות, זה כסף נטו שניתן למערכת הבריאות על חשבון ניצולי השואה.
אלעזר שטרן:
צריך לומר את האמת.
אלעזר שטרן:
במקום שאני שייך אליו, בית חולים העמק, 50% יהודים, 50% ערבים.
אלעזר שטרן:
מתוך היהודים סך הכול 2% ניצולי שואה.
אלעזר שטרן:
סל התרופות – מתוך אותם 200 מיליון, לקחנו מאותו תקציב שהממשלה ייעדה להם ואמרנו: עכשיו צריך פחות, כי סל התרופות כבר מכסה את כולן.
אלעזר שטרן:
אני חושב שמגיע להם גם במשרד הזה, בשנים האלה שעוד נותרו לטפל בניצולי השואה, אני לא יודע איך – אם יש ר"מ 2 לחיילים, שיהיה ר"מ 2 לניצולי שואה כפעילות משותפת.
אלעזר שטרן:
אנחנו מנסים לעשות את זה.
אלעזר שטרן:
אני מכיר, לצערי לא מספיק.
אלעזר שטרן:
הנקודה השנייה שאני בוחר להעלות פה, בהתחשב בזמנים, זה הסטודנטים לרפואה.
אלעזר שטרן:
לא יכול להיות שכל-כך הרבה ילדים שלנו נוסעים ללמוד עם הוצאות כאלה גדולות של שכר לימוד ושל דמי מחייה, ואחרי זה מקבלים אותם כאן.
אלעזר שטרן:
אני גם אגיד את הצד השני באותו זמן.
אלעזר שטרן:
אותי אף אחד לא ישכנע – יש פה כאלה שמכירים בחשיבות הקשר עם יהדות התפוצות כמוני, אין אף אחד יותר ממני.
אלעזר שטרן:
יש הרבה כמוני – אני מבין את החשיבות של הבאת סטודנטים ללימודים פה בארץ, אני מכיר בזה עד שזה נעשה על חשבון הילדים שלנו, עד שזה נעשה לטובת חיסכון בכמה שקלים של אוניברסיטה או של בית חולים.
אלעזר שטרן:
אם אנחנו ממילא זורקים את הכסף הזה בחוץ-לארץ, ממילא קולטים אחר-כך את הנוער הזה חזרה לכאן, אז מה שאני מבקש ממך, ואני מניח שזה נעשה גם בעבר, שהמציאות הזאת היא מציאות שנשאל את עצמנו – זה יד ימין ויד שמאל בהיבט הזה – איך לקשור את יהדות התפוצות.
אלעזר שטרן:
אני בטוח שנמצא עוד דרכים אם זה מוכרח לבוא אחד על חשבון השני.
אלעזר שטרן:
אחרת כמובן עיני לא צרה בזה שיבואו סטודנטים לא משנה מאיפה - -
יעל גרמן:
לא על חשבון הילדים שלנו שלומדים פה.
אלעזר שטרן:
בדיוק.
אלעזר שטרן:
- - וילמדו פה, וחלק מהם יישארו פה, או גם אם הם חוזרים לשם, הם יישארו יותר קשורים אלינו.
אלעזר שטרן:
אני מאוד בעד הפעולות האלה, אבל כשאני מסתכל על הכמויות של הנוער שלנו שהולך ללמוד ואחרי זה חוזר לכאן, יכול להיות שצריך לתת לאלה שלא מתקבלים שכר לימוד אחר, חצי ממה שהם מוציאים שם.
אלעזר שטרן:
הרי זה חלק מהסיפור בהיבט הזה, כי את הכסף אנחנו מוציאים.
אלעזר שטרן:
מה שאני מבקש שבעשיית
אלעזר שטרן:
כם תהיה יותר מאשר פינה למחשבה.
אלעזר שטרן:
נוכח מצוקת הרופאים שדובר פה עליה והפתרונות לייבא רופאים, שלפני זה נסתכל על הילדים שלנו.
ניסן סלומינסקי:
מיכל.
ניסן סלומינסקי:
זבולון – אתה אחריה.
מיכל בירן:
אני מבינה ושמחה לשמוע שבעניין הרפורמה בבריאות הנפש הוכנסו מצבי חיים לעניין.
מיכל בירן:
הבנתי שיש קושי במסמך כתוב של זה.
מיכל בירן:
אם יש לכם, אני אשמח אם תוכל להפנות אותי איפה אפשר למצוא מסמך בהיר.
<רוני גמזו:
אני אוציא לך.
מיכל בירן:
אני ממש מודה לך.
מיכל בירן:
תודה.
ניסן סלומינסקי:
כל הכבוד.
ניסן סלומינסקי:
זבולון.
זבולון כלפה:
קודם כול, ברכות לשרה והצלחה רבה.
זבולון כלפה:
נקודה ראשונה שעלתה בדברים של השר או סגן השר לשעבר ליצמן, כל אחד יקרא לו בשם - - -
יעקב ליצמן:
ליצמן.
זבולון כלפה:
לגבי סל הבריאות – האם סל הבריאות הוא סל הבריאות, או שמא הוא גם קצת קופה קטנה לכל מיני דברים כאלה ואחרים שמשתמשים בהם?
זבולון כלפה:
זו שאלה אחת שהייתי שמח לקבל עליה הבהרה ברורה בעניין.
זבולון כלפה:
נקודה שנייה על הכוונה של המשרד לסגור את לשכת הבריאות באשקלון – האם זה נכון?
זבולון כלפה:
האם זה לא נכון?
זבולון כלפה:
איפה זה עומד?
זבולון כלפה:
בתור אחד שחי בדרום, ההשלכה של הדבר הזה להסתמך על הלשכה בבאר-שבע זה נראה לי קצת לא נכון, לא פייר, גם לא מוסרי ולא אמיתי וגם לא ישיג שום דבר, ויצור לחצים לא מבוטלים.
זבולון כלפה:
אני רואה שרוני גמזו כבר בעניינים.
זבולון כלפה:
אלה שני הדברים.
זבולון כלפה:
אני את הדקות שלי משאיר לאורית.
ניסן סלומינסקי:
אורית ואחר-כך – עפו.
אורית סטרוק:
באמת ברכות גם לסגן השר היוצא.
אורית סטרוק:
תודה רבה על כל מה שעשית למען המדינה בשנים האלה, לא מעט אני חושבת.
ניסן סלומינסקי:
ועוד יעשה.
אורית סטרוק:
ברכות גם לשרה הנכנסת.
אורית סטרוק:
אני רוצה להצטרף באופן מפתיע לשני דברים שאמר אלעזר שטרן.
אורית סטרוק:
א', אני מאוד גאה להיות אזרחית במדינת ישראל - - -
זבולון כלפה:
סליחה, תחזרי על המשפט האחרון, שאלעזר ישמע טוב.
ניסן סלומינסקי:
זה נכנס לפרוטוקול.
אורית סטרוק:
אני רוצה להצטרף לדברים שאמר אלעזר שטרן.
אורית סטרוק:
אני מאוד גאה להיות אזרחית במדינת ישראל, שיש לה מערכת בריאות כזאת, למרות שיש עוד הרבה מה לתקן ולשפר, ותיכף אני אגע בזה.
אורית סטרוק:
אני רוצה לשתף אתכם שלפני כמה שנים ילדתי תאומות פגיות בתחילת החודש השביעי, ממש ביום הראשון של החודש השביעי, ובשבועות הארוכים שהיינו ליד האינקובטורים שלהן בבית החולים הגיע לבקר אותנו ידיד משפחה מארצות-הברית ואמר: תדעו לכם, אם הילדות שלכם היו נולדות בארצות-הברית, הן פשוט היו מתות, כי לא היה לכם כסף בחיים לשלם את כל מה שמשקיעים בהן עכשיו.
אורית סטרוק:
מערכת הבריאות של המדינה השקיעה בילדות שלי ובהרבה ילדים ובהרבה אנשים שאם הם היו במקום אחר, לא היתה להם איכות החיים שיש להם.
אורית סטרוק:
אני חושבת שזה מקור לגאווה.
אורית סטרוק:
נקודה שנייה שאני רוצה להצטרף למה שאמר אלעזר, ואני חושבת שצריכים פה באמת להשקיע מחשבה בעניין הזה – לא על חשבון הסטודנטים שאנחנו מביאים מחוץ-לארץ, אבל באמת אם יש מחסור ברופאים, למה שלא יהיו כאן יותר מקומות לימוד, יותר בתי ספר לרפואה?
זבולון כלפה:
פחות בתי ספר למשפטים.
זבולון כלפה:
הגיע הזמן.
אורית סטרוק:
יכול להיות.
אורית סטרוק:
אם יש לנו פוטנציאל בעם הזה לרופאים טובים, למה לשלוח אותם ללמוד בחוץ-לארץ, ואולי אחר-כך להשתקע בחוץ-לארץ?
אורית סטרוק:
לדעתי זו רפורמה יפה שאת יכולה לפחות לחשוב על הובלה שלה.
אורית סטרוק:
אני מציעה לפתוח את זה למחשבה.
אורית סטרוק:
שלוש נקודות נוספות.
אורית סטרוק:
לגבי רפורמת השיניים – אני חושבת שזה אחד הדברים הכי ברוכים שסגן השר לשעבר ליצמן הביא לנו.
אורית סטרוק:
אני חושבת, אדוני יושב-ראש הוועדה, שאנחנו חייבים לתקן את זה ולאפשר לרפורמה הזאת להימשך.
אורית סטרוק:
זו רפורמה שהביאה כל-כך הרבה ברכה לשכבות החלשות ולילדים של השכבות החלשות.
אורית סטרוק:
הם האחרונים שאשמים שהם נולדו למשפחות דלות באמצעים.
אורית סטרוק:
אני חושבת שמחובתנו לוודא שהעניין הזה ימשיך.
אורית סטרוק:
זה אחד.
אורית סטרוק:
דבר שני.
אורית סטרוק:
לגבי הרפורמה לבריאות הנפש, לא לגמרי הבנתי את העניין.
אורית סטרוק:
אני אשמח לקבל הסבר.
אורית סטרוק:
מהמעט שהבנתי הרפורמה הזאת עברה בצו ממשלתי בניגוד לעמדה של ועדת הבריאות שדנה בה ארוכות.
יעקב ליצמן:
זה לא מדויק, גברתי.
אורית סטרוק:
יכול להיות שזה לא מדויק, ואני אשמח לקבל הבהרות.
יעקב ליצמן:
זה עבר דרך צו כי היה פיליבסטר ולא רצו להעביר את זה.
יעקב ליצמן:
מותר לי כסגן שר הבריאות, כשאני חושב שזה חיוני, והיום כולם מודים שזה חיוני, כשראיתי שאין מצב שהוועדה תעביר את זה, להעביר את זה בצורה חוקית אחרת.
עליזה לביא:
איפה היתה הבעיה?
יעקב ליצמן:
בוועדה.
יעקב ליצמן:
היה פיליבסטר בוועדה.
אורית סטרוק:
אני רוצה להעלות את הבעיה.
אורית סטרוק:
מה שאני מבינה.
אורית סטרוק:
אני לא מבינה הרבה ואני אשמח לקבל הבהרות.
אורית סטרוק:
ממה שהבנתי, הרפורמה הזאת מובילה לביטולן של המרפאות לבריאות הנפש בכל מקום ואתר - - -
יעקב ליצמן:
הפוך.
יעקב ליצמן:
זה פותח בפריפריה, כשלא היה עד היום שום שירות.
יעקב ליצמן:
עד היום לא היה שום שירות לבריאות הנפש בפריפריה.
יעקב ליצמן:
אין בבתי חולים, לא היה שום שירות.
יעקב ליצמן:
פעם ראשונה באמצעות קופות החולים זה הולך להיות בקופות חולים.
אראל מרגלית:
העובדה שזה מופרט לא יוצרת בעיה?
יעקב ליצמן:
זה לא יוצר שום בעיה.
<רוני גמזו:
קופות חולים זה מופרט?
יעל גרמן:
קופות חולים זה לא הפרטה.
יצחק כהן:
זה לא מופרט, זה ירד לקהילה.
יעקב ליצמן:
בוא אתי לסיור, תראה איך זה נראה היום ותראה מה הולך להיות.
אורית סטרוק:
האם המשמעות של הרפורמה - - -
ניסן סלומינסקי:
אורית, שנייה.
ניסן סלומינסקי:
רבותי.
יעל גרמן:
המנכ"ל יסביר על הרפורמה.
אורית סטרוק:
אני אגיד מה השאלה שלי.
ניסן סלומינסקי:
אורית, תמשיכי.
אורית סטרוק:
האם המשמעות של הרפורמה היא שאנשים שיש להם בעיה זמנית בתחום בריאות הנפש, טראומה וכדומה, הם לא באמת חולי נפש כבדים, הם לא יוכלו לקבל יותר טיפול במרפאות האלה?
<רוני גמזו:
אני אענה על הכול.
אורית סטרוק:
הדבר האחרון באמת נוגע לשאלה של הפריפריה וחלוקת המשאבים.
אורית סטרוק:
אני שואלת את השאלה הזאת כל משרד, וגם אותך, גברתי השרה.
אורית סטרוק:
אני חושבת שחשוב מאוד במסגרת חלוקת המשאבים של המשרד, ולא דיברתם על זה בכלל, ונשמח לשמוע, להביא עד כמה שניתן להשוואת השירותים הרפואיים באופן שגם מי שגר בפריפריה יקבל את אותם שירותים כמו אלה שגרים במרכזים העירונים הגדולים.
יעל גרמן:
בהחלט.
עפו אגבאריה:
שלום לכולם.
עפו אגבאריה:
קודם כול, אני לא אכנס למספרים.
עפו אגבאריה:
בעניין הזה אני כמעט ולא מבין שום דבר.
עפו אגבאריה:
העניינים הכלכליים הם תמיד עוברים על ידי, אבל אני אדבר על עניינים רפואיים.
עפו אגבאריה:
טוב מאוד כשנכנסים למשרד כאשר הכול היה ברמה כזאת טובה שהירושה או הנדוניה בסדר.
יעקב ליצמן:
אל תקנא בה בבעיות.
עפו אגבאריה:
בעיות יש, אבל אני מקווה שהמשך הטיפול בדברים שנעשו אז ימשיך באותו כיוון ובאותה איכות.
עפו אגבאריה:
קודם כול, אני רוצה להמשיך מאותה נקודה שפה דיברו על הפריפריה.
עפו אגבאריה:
אנחנו יודעים שעד היום למשל תוחלת החיים בפריפריה היא פחות ארבע או חמש שנים לעומת המרכז.
עפו אגבאריה:
למה זה?
עפו אגבאריה:
בגלל נגישות לשירותים רפואיים לאנשים בפריפריה.
עפו אגבאריה:
לצערי הרב אני לא רואה בשנים האחרונות או אפילו בתקציב הקיים שיש התקדמות בעניין הזה.
עפו אגבאריה:
להיפך, אני רואה שיש איזו נסיגה.
עפו אגבאריה:
זה אולי סדר עדיפויות שונה.
עפו אגבאריה:
למשל אין היום בפריפריה מספיק רופאים מקצועיים שיכולים לתת טיפול או ייעוץ לאנשים בפריפריה.
עפו אגבאריה:
זאת אומרת, כדי שאנשים בפריפריה יקבלו את השירות הרפואי הנאות, או שהם צריכים לנסוע למרכז, או לחכות הרבה יותר זמן כדי להגיע למצב הזה.
עפו אגבאריה:
הייתי מקווה שהעניין הזה יטופל בצורה קצת שונה, או לתת את סדר העדיפויות גם לעניין הזה.
עפו אגבאריה:
עניין תמותת התינוקות בפריפריה – תמותת התינוקות בפריפריה היא לפעמים פי 1.5, לפעמים פי שניים, ובנגב אנחנו יודעים שזה אפילו פי שלושה או אפילו פי ארבעה.
עפו אגבאריה:
גם על הדברים האלה לא שמעתי בכל הסקירה על התקציב לא שמעתי איזה דגש לעניין הזה – בואו קצת נפחית את התמותה או ניתן את האפשרות לפריפריה להתקדם.
עפו אגבאריה:
זה בדיוק מה שמביא אותי לשחיקה בתקציבי הקופות הקיימות.
עפו אגבאריה:
הרי מי ניצב במקום הראשון בטיפול בדברים האלה?
עפו אגבאריה:
אלה קופות החולים.
עפו אגבאריה:
אם לקופות החולים לא מגדילים את התקציב, או לא שומרים שלא תהיה שחיקה, רמת השירותים שהם יכולים לתת תפחת עם הזמן.
עפו אגבאריה:
מה עוד, הדברים מתייקרים, הטכנולוגיה מתקדמת, בטוח שהם לא יכולים לעמוד בדברים האלה.
עפו אגבאריה:
יש גם שחיקה בתקצוב של קופות החולים, שהן ממש קו ההגנה הראשון מבחינת הטיפול הרפואי גם בפריפריה וגם במרכז, אבל בעיקר בפריפריה.
עפו אגבאריה:
הדבר השני הוא עניין רפואת השיניים – היתה מצווה לעשות את זה גם לתיקון העוול בין הפריפריה לבין המרכז, בין העשירים לבין העניים.
עפו אגבאריה:
זו רפורמה אדירה.
עפו אגבאריה:
מגיל 0 עד 12 היא קיימת, ועצרנו את זה בגיל 12.
עפו אגבאריה:
דווקא בגיל 12 מתחילות הבעיות של ילדים של ריקבון בשיניים.
עפו אגבאריה:
מגיל 0 עד גיל 6 כמעט אין בעיות שיניים.
עפו אגבאריה:
אם אתם רוצים לעשות את זה 12 שנה, כמו שעכשיו זה עד גיל 12, תעשו את זה מגיל 6 עד 18, ואז ניכנס לנישה הזאת כאשר בדיוק מתחילות המחלות של הילדים, ריקבון השיניים, ואז יש מחלות גוף כתוצאה מכך - - -
פנינה תמנו:
הבעיות מתחילות עוד לפני גיל 12, ואני חושבת שמי שיטופל עד גיל 12 בצורה מיטבית, זה גם ימנע בעיות.
פנינה תמנו:
זה לא נכון להגיד שהבעיות מתחילות אחרי.
יצחק כהן:
הוא רופא.
פנינה תמנו:
אומנם אני לא רופאה , אבל יש לי ילדים.
עפו אגבאריה:
אם את לא רופאה, אני חושב שאולי אני מבין בזה קצת יותר ממך, לא הרבה.
עפו אגבאריה:
לא אמרתי להפסיק, אמרתי לעשות את זה לא מגיל אפס.
עפו אגבאריה:
בגיל אפס עדיין אין שיניים.
יעקב ליצמן:
האוצר מסכים מגיל אפס.
עפו אגבאריה:
זו הבעיה.
עפו אגבאריה:
אני אומר שאפשר לדחות את זה לגיל 4, לגיל 5.
עפו אגבאריה:
הדבר האחרון.
עפו אגבאריה:
הרב ליצמן נגע בכל הדברים, גם באחיות וגם ברופאים, אבל יש לי עוד דבר אחד לגבי הרופאים הלומדים בחוץ-לארץ.
עפו אגבאריה:
הדבר הזה מאוד כאוב, במיוחד במגזר הערבי.
עפו אגבאריה:
אנחנו יודעים על הבעיות שהסטודנטים במגזר הערבי לא יכולים להתקבל לרפואה במדינת ישראל מכל מיני סיבות – הפסיכומטרי והמצרף והרעיון וכל העיכובים האלה, ובסוף הם נאלצים לנסוע לחוץ-לארץ.
עפו אגבאריה:
בכל מדינה מתוקנת, כאשר האזרחים חוזרים, אני חושב שצריכה להיות תוכנית קליטה של הרופאים האלה בצורה שאם יש פערים בין מה שהם למדו בחוץ-לארץ שישוו ללימודים כאן.
עפו אגבאריה:
אף אחד לא מבקש שום הנחות.
עפו אגבאריה:
רוצים רפואה, אז רוצים רפואה.
עפו אגבאריה:
אני יודע למשל שרוב מנהלי המחלקות שעכשיו מכהנים, רוב הפרופסורים, הגיעו ממדינות שבכלל בזמנו לא נבחנו והיום המדינות האלה, אומרים שאי-אפשר להכיר בהן.
עפו אגבאריה:
הם לא עשו שום בחינה פה, שום בחינה הם לא עשו לבחינות רישוי.
עפו אגבאריה:
הם הגיעו ועכשיו הם מטובי המומחים במדינת ישראל.
עפו אגבאריה:
אני לא אומר שצריך לפטור מישהו מהבחינה, אבל יש אפשרות לעשות תוכנית ותוכנית גדולה, כי היום במאגר יש יותר מ-1,000 רופאים שמחכים לרישוי.
עפו אגבאריה:
האם אי-אפשר לעשות איזו רפורמה או לעשות ועדה שתטפל בעניינים האלה, שייתנו אפשרות לאנשים האלה להיות בבתי החולים לשנה, לשנתיים, ואולי אחרי זה לעשות את הבחינה, אולי לפצל את הבחינה, אולי שהם ייבחנו כמו הסטודנטים הנבחנים והלומדים במדינת ישראל?
עפו אגבאריה:
יש מקום לחשוב עוד פעם איך לקלוט את הרופאים האלה.
עפו אגבאריה:
היות שיש מחסור ויש לנו מאגר, נראה מה התוכנית שאפשר לקלוט את הרופאים האלה ולעזור להם, ואז נפתור את בעיית האבטלה ביניהם, ניתן אפשרות שיהיו רופאים ונצמצם פערים גם בפריפריה.
ניסן סלומינסקי:
עליזה, ואחר-כך – חמד.
ניסן סלומינסקי:
נחזור קצת לצמצום, כי אנחנו רוצים שהשרה והמנכ"ל יספיקו לענות.
עליזה לביא:
נקודה אחת שאני רוצה לדבר עליה ולהרחיב זה בנושא של הילדים שלנו שלומדים בחוץ-לארץ.
עליזה לביא:
הלימודים בחוץ-לארץ והסיום שלהם מותנה בבחינה מאוד-מאוד קשה, כשהאחוז שעוברים את הבחינה שלכם הוא 10%.
עליזה לביא:
כלומר, 10% מהילדים שלנו שלומדים בחוץ.
עליזה לביא:
במבחנים האחרונים שהיו בשנה האחרונה מעט מאוד עברו.
עליזה לביא:
אלה הנתונים שאני ראיתי.
עליזה לביא:
היה מבחן מאוד-מאוד קשה.
עליזה לביא:
מצד שני, ראיתי, וכולנו ראינו, למשל בבית החולים תל השומר שאנחנו מייבאים רופאים מרדימים תוצרת חוץ-לארץ שלומדים באותן המדינות שהילדים שלנו לומדים בהן.
עליזה לביא:
האם לא כדאי ולא ראוי להסתכל על הכול במערכת אחת של מה שיש כרגע?
עליזה לביא:
אני מקווה מאוד שנגדיל את מספר הסטודנטים לרפואה במדינת ישראל וגם אולי את ההישארות שלהם כאן, גם של הרופאים שלנו שלומדים פה, שחלק גדול מהם אחרי הסטאז' נשאר בחוץ-לארץ.
עליזה לביא:
פגשתי גם בקנדה וגם בארצות-הברית לא מעט רופאים בקהילות היהודיות, רופאים ישראלים שסיימו פה את הלימודים, נסעו לסטאז' או אחרי זה להתמחות כזאת או אחרת ונשארים שם.
עליזה לביא:
אנחנו יודעים שאין מספיק רופאים גם בצבא היום.
עליזה לביא:
היה לא מזמן איזה פרויקט לקרוא לרופאים יהודים בעולם לבוא ולהתנדב, בשעה שהילדים שלנו לא מצליחים ללמוד באוניברסיטאות כאן.
עליזה לביא:
מי שמכיר, מלווה את הילדים שלו להתקבל למסלול של רפואה, יודע שזה הפך להיות סיוט מתמשך של הילדים שלנו, כולל הוצאה של כספים הזויים על-ידי האוניברסיטאות – קורסים שמחייבים אותם עוד לפני שהם בכלל מתקבלים לרפואה, למשל קורס בכימיה.
עליזה לביא:
באוניברסיטאות מסוימות, אני לא אזכיר שמות, עוד בכלל לפני שאומרים להם שהם מתקבלים, הם מחויבים ללמוד קורס.
עליזה לביא:
זה עולה המון כסף, ובסופו של דבר כשלומדים את הקורס הזה בכימיה, מסתבר שהם לא התקבלו.
עליזה לביא:
זה הפך להיות מסחטת כספים מצד אחד, ומצד שני אין לנו מספיק רופאים.
עליזה לביא:
אנחנו קולטים רופאים שלומדים במדינות שהילדים שלנו למדו בהן שלא עוברים את הבחינה שלכם.
עליזה לביא:
נוכח המצוקה המאוד-מאוד גדולה ברופאים, נוכח המציאות העגומה מאוד של כל ההכשרה, כדאי מאוד וראוי – אני מציעה – להסתכל כתמונה כוללת מה יש, מה אין, איך נערכים לשנים הבאות.
עליזה לביא:
נקודה שנייה זו הנקודה של האנורקסיה.
עליזה לביא:
מה המערך הטיפולי?
עליזה לביא:
המספר הולך וגדל.
עליזה לביא:
זו מחלה מספר אחת בקרב צעירות - - -
יעל גרמן:
לא היית, עליזה, כאשר המנכ"ל נתן סקירה, והוא דיבר על תוספת מיטות, לרבות תוספת מיטות לאנורקסיה - -
עליזה לביא:
אני יודעת שהנושא הזה מאוד קרוב אליך - - -
יעל גרמן:
- - כמובן במסגרת הפסיכיאטריה, למרות שאנחנו לא אוהבים לסווג אותם שם, אבל כרגע הם נמצאים שם.
עליזה לביא:
גם אנורקסיה בקרב מבוגרות.
יעקב ליצמן:
הגדילו בבאר-שבע.
עליזה לביא:
אנחנו רואים את הנתונים.
עליזה לביא:
זו המחלה מספר אחת של העולם המודרני, ובאמת אני חושבת שצריך לשים עליה דגש.
עליזה לביא:
בכלל כשבוחנים את ההתבוננות על הרפואה בישראל בהיבט מגדרי, אנחנו רואים שתשומת הלב העיקרית ניתנת בגיל הפריון לנשים, הנערות, ונשים בוגרות, גם מבחינת משך הזמן אצל רופאים מתמחים וכו'.
עליזה לביא:
כבוד השרה, אני אשמח לשמוע את ההתייחסות שלך.
עליזה לביא:
אני רוצה לברך אותך על הכניסה הנמרצת שלך לתפקיד ועל התחושה הנהדרת, ואת המרץ הרב שלך תכניסי למערכת כמו שאת יודעת.
עליזה לביא:
אנחנו מודים על רפואה ציבורית שכזאת ושמחים על כך.
יעל גרמן:
תודה, עליזה.
ניסן סלומינסקי:
תודה.
ניסן סלומינסקי:
חמד, ואחריך – פנינה.
חמד עמאר:
קודם כול, אני רוצה לברך את השרה על כניסתה לתפקיד, שיהיה לך בהצלחה.
חמד עמאר:
נגעו בפריפריה.
חמד עמאר:
לא מזמן יצא לי ללוות קרוב משפחה, לשבת אתו כל הלילה בחדר מיון באחד מבתי החולים.
חמד עמאר:
הזדעזעתי.
חמד עמאר:
ישבנו כל הלילה שם, רופא אחד התרוצץ בין חולה לחולה.
חמד עמאר:
אני בעצמי לא פניתי אליו להגיד לו: מתי אתה בא לטפל בחולה, כי ראיתי מה שהוא עושה.
חמד עמאר:
התביישתי לפנות אליו, כי באמת הוא עשה עבודה מעולה, אבל רופא אחד.
חמד עמאר:
יצא לי בבוקר לדבר אתו, הוא סיפר לי כמה שעות הוא כבר עובד.
חמד עמאר:
אני אומר לכם: צריך להתייחס גם לפריפריה ולהשקיע בחדרי מיון.
חמד עמאר:
מה שהפתיע אותי שם יותר זה מספר המאבטחים בחדר המיון.
חמד עמאר:
אם היה מספר הרופאים בחדר המיון כמו מספר המאבטחים, לא היה צריך מאבטחים.
חמד עמאר:
מספר עצום של מאבטחים, אבל רופאים אתה סופר על אצבעות כף יד אחת בכל חדר מיון.
יעקב ליצמן:
המאבטחים מרוויחים יותר מהרופאים.
חמד עמאר:
הנושא הזה, צריך להביא אותו בחשבון – להשקיע בפריפריה ובחדרי מיון, ויצא לי לבקר שם.
חמד עמאר:
הנקודה השנייה, נגעו בה בקשר לרופאים.
חמד עמאר:
לא מזמן פנה אלי אחד החבר'ה הצעירים שלומד רפואה באחת ממדינות אירופה.
חמד עמאר:
היתה לו בעיה, והוא פנה אלי לעזור לו.
חמד עמאר:
התעניינתי אצלו ביישוב שפרעם.
חמד עמאר:
אז הוא סיפר לי, לא על עשרות שלומדים רפואה בחוץ-לארץ – מאות מיישוב אחד.
חמד עמאר:
מאות לומדים רפואה בחוץ-לארץ.
חמד עמאר:
שאלתי את אבא שלו שבא אתו:
חמד עמאר:
כמה הוא עולה לך בחודש?
חמד עמאר:
רבותי, זה המון כסף.
חמד עמאר:
אנחנו כמדינה מפסידים המון כסף בנושא הזה.
חמד עמאר:
הכסף הזה יוצא מכאן לחוץ-לארץ, משקיעים את הכסף בחוץ-לארץ ואותו צעיר שחוזר לכאן, מנסה לעבור את המבחן פעם-פעמיים, הוא לא מצליח, תופס את הרגלים, חוזר ועובד באירופה, ואנחנו באים לכאן ומדברים על מחסור ברופאים.
חמד עמאר:
לכן גם את הנקודה הזאת צריך להביא בחשבון של אנשים שלומדים, גם כלכלית לנו כמדינה זה משתלם.
חמד עמאר:
היום בבדיקה פשוטה שכל אחד יכול לעשות, אלפים לומדים רפואה בחוץ-לארץ, והמון כסף יוצא מכאן לשם.
חמד עמאר:
נקודה שלישית שבדקתי לפני שבאתי לכאן, שילוב חבר'ה צעירים דרוזים במשרד הבריאות הוא כמעט אפסי.
יעקב ליצמן:
כמו החרדים.
חמד עמאר:
כמו החרדים.
חמד עמאר:
גם הנקודה הזאת, כבוד השרה, אני רוצה שתבדקי – שילוב של חבר'ה צעירים שסיימו צבא, למדו ומנסים להשתלב במערכת הבריאות ולא מצליחים.
חמד עמאר:
בדקתי למה ואני יודע למה.
חמד עמאר:
בישיבה שנקיים אני יכול להסביר לך יותר פרטים בנקודה הזאת.
חמד עמאר:
תודה רבה.
ניסן סלומינסקי:
תודה רבה לך.
ניסן סלומינסקי:
פנינה, ואחר-כך – גילה.
פנינה תמנו:
קודם כול, אני רוצה לברך אותך שרת הבריאות.
פנינה תמנו:
אני חושבת שהעובדה שהצבת לעצמך מטרה לחיזוק מערכת הרפואה הציבורית, זה דבר חשוב, ולכן אמר חברי, חבר הכנסת אילן גילאון, שהוא בא במטרה לחזק אותך.
פנינה תמנו:
יש באמת משרדים שחשובים ויש קונצנזוס על רמת החשיבות ועל כמה שאנחנו רוצים לראות אותך או את השר הרלוונטי מוביל בדרך הנכונה את המשרד.
פנינה תמנו:
אני חושבת שגם אני, כמי שלא חברה בוועדה הזאת, נמצאת כאן כדי לחזק אותך ואת המנכ"ל גמזו.
פנינה תמנו:
דיברו על פריפריה גיאוגרפית, אני חושבת שראוי שנתייחס גם לפריפריה החברתית.
פנינה תמנו:
יש אנשים שמוותרים על בריאותם בשל כך שיש להם קושי ראשוני או נדבך של קשיים, כאשר מלכתחילה הם אומרים: עדיף שאני אפילו לא אנסה.
פנינה תמנו:
אנחנו יכולים לקחת את אוכלוסיית העולים, אוכלוסיית המבוגרים ואוכלוסיות של מוגבלים.
פנינה תמנו:
אני חושבת שלא לכולם יש הנגשה אמיתית של מערכת הבריאות, וחשוב וראוי שנסת
פנינה תמנו:
כל על זה כאל נושא חשוב ועיקרי בקדנציה הזאת שלך, שרת הבריאות.
פנינה תמנו:
אם לא נדאג לאנשים שמלכתחילה מבינים שהם לא יעברו את המחסום השפתי, להסביר לרופא את הדברים הכי פשוטים, או אנשים שלא מבינים מה זה בריאות מושלם אל מול אותו ביטוח רגיל שיש להם, זה באמת לשכוח את האוכלוסייה הזאת.
פנינה תמנו:
צריך לשים דגש על כך, לקחת אנשים שנמצאים סביב הנושאים האלה, גם אם זה להיעזר בעמותות מהמגזר השלישי.
פנינה תמנו:
אני יודעת שעשיתם את זה בעבר, ואני גם מבינה שכבר יצאתם לקראת מכרז של חברה שתאפשר הנגשה לשונית בכמה שפות, זה כבר צריך לצאת לאור.
פנינה תמנו:
מה בינתיים?
פנינה תמנו:
אני מבינה שזה לא יצא.
יעל גרמן:
באוויר.
פנינה תמנו:
מעולה.
פנינה תמנו:
מעבר לפריפריה החברתית שצריך לחזק כפי שאמרתי, ראוי להתייחס לדוח מבקר המדינה לגבי הפריפריה, היחס בין מיטות אל מול אוכלוסייה, רופאים מקצועיים במקצועות מסוימים, הנגשה של אותם תחומים, וכמובן כבר דיברו על כך, על התמותה בקרב ילדים ותינוקות.
פנינה תמנו:
עוד נושא שאני מרגישה שהוזנח במהלך השנים, או יכול להיות שפשוט אני לא יודעת, לגבי שיעור ההתאבדות במדינת ישראל.
פנינה תמנו:
ראוי שנשים על זה דגש.
פנינה תמנו:
כ-500 בני אדם שמים קץ לחייהם.
פנינה תמנו:
אי-אפשר להתייחס לעניין שאם מישהו רוצה להתאבד, הוא יתאבד, זו גישה שאני מתנגדת לה.
פנינה תמנו:
צריך להשקיע בנושא הזה.
פנינה תמנו:
בכלל אני מבינה שיש רפורמה בכל הנושא הפסיכיאטרי, אבל צריך לחשוב מלכתחילה על כל מיני תוכניות מניעתיות בנושא הזה.
יעל גרמן:
תודה רבה, פנינה.
ניסן סלומינסקי:
תודה רבה לך פנינה.
ניסן סלומינסקי:
אם גילה לא נמצאת – משה.
משה זלמן פייגלין:
קודם כול, אני אף פעם לא אחמיץ הזדמנות להודות לנציגי מערכת הבריאות באופן אישי על הטיפול שהבן שלי קיבל.
משה זלמן פייגלין:
יצא לי לצערי הרב להתחכך הרבה מאוד עם המערכת הזאת, ומגיעה לה כל התודה שרק אפשר.
משה זלמן פייגלין:
זכיתי גם להכיר את השר היוצא ואת השרה הנכנסת, ואני בטוח שהמצוינות הזאת רק תימשך.
משה זלמן פייגלין:
אבל מה לעשות שאורח – לא לרגע לצערי הרב – רואה גם כמה פגעים, ואני אכניס את הדברים שאני מדבר אליהם אל תוך הקונטקסט הנכון לפני שאני אדבר עליהם.
משה זלמן פייגלין:
אני לא אדבר על קנאביס הפעם - -
יעל גרמן:
Surprise.
משה זלמן פייגלין:
- - זה תחום שאנחנו עובדים עליו במקביל, ולא צריך להרחיב עליו יותר בפורום הזה.
משה זלמן פייגלין:
לשם הקיצור אני רוצה לגעת רק בנקודה אחת שדי הדהימה אותי, והיא נושא תיירות המרפא.
משה זלמן פייגלין:
באחד הלילות שבהם סעדתי את בני במחלקה לטיפול נמרץ, הגיעו פתאום לאשפוז שני ילדים שנפצעו כתוצאה ממשחק עם מטען חומר נפץ בעזה, וזה לא היה מקרה יחיד.
משה זלמן פייגלין:
בסיומו של אותו לילה שאלתי את מנהל המחלקה: אני רואה שהמחלקה מפוצצת, אין מקום.
משה זלמן פייגלין:
איך קורה דבר כזה, הרי עניי עירך קודמים?
משה זלמן פייגלין:
התשובה שקיבלתי פחות או יותר שזה משתלם למערכת.
משה זלמן פייגלין:
אני יכול להסביר כרגע למה, אבל אני לא רוצה להלאות אתכם בנפתולי הכספים שמגיעים - - -
יעקב ליצמן:
פשוט משלמים יותר.
אילן גילאון:
ילדים פצועי מטען מעזה זה תיירות מרפא?
יעקב ליצמן:
התשובה היא כן.
משה זלמן פייגלין:
התשובה היא כן.
משה זלמן פייגלין:
בשני המקרים, אילן.
משה זלמן פייגלין:
גם במקרה של אוליגרך שמגיע מרוסיה וגם במקרה שמגיעים מעזה, הם מתקבלים כאן והם תופסים כאן מיטות כי זה משתלם כלכלית למערכת.
יעקב ליצמן:
יש בתי חולים שמתמחים בניתוחי לב לילדים לא מישראל.
אילן גילאון:
אני ביחידה למח עצם – אני רק רוצה לחזק את דבריך - - -
משה זלמן פייגלין:
אני לא מדבר על פוליטיקה עכשיו.
אילן גילאון:
ביחידה למח עצם בהדסה יום אחד הייתי לבקר בתקופה של שביתת האחיות, מחצית המיטות תפוסות על-ידי חולים מרומניה.
יעל גרמן:
זה תיירות מרפא.
משה זלמן פייגלין:
דווקא פה אנחנו אולי צריכים להיות יותר סוציאליסטים.
משה זלמן פייגלין:
עזוב אותך עכשיו מהדעות הפוליטיות.
משה זלמן פייגלין:
זה מצב שלא ייתכן, שהזקנה הישראלית במסדרון והזקנה האירופית או הפלסטינית בפנים מסיבות כלכליות.
משה זלמן פייגלין:
פשוט לא יכול להיות דבר כזה.
משה זלמן פייגלין:
הייתי שמח שהעניין הזה היה מקבל התייחסות ונפתר.
יעל גרמן:
אני אתייחס לתיירות המרפא.
ניסן סלומינסקי:
משה, סיימת?
משה זלמן פייגלין:
אני יכול להסביר למה הכספים הם כאלה, אבל חבל.
משה זלמן פייגלין:
זאת השורה התחתונה.
ניסן סלומינסקי:
רבותי, סגן שר האוצר לשעבר – אני לא סתם אומר את התואר, כי לכל אחד יש כאן תואר – מאחר שהיו לך הרבה קשרים עם המערכת והיית שותף להסכמים, מגיע לך יישר כוח גם במסגרת של מה שאנחנו דנים עכשיו, מגיע לך יישר כוח גדול, וגם מגיעה זכות הדיבור.
יצחק כהן:
תודה רבה.
יצחק כהן:
אני כמובן מצטרף לברכות לךְ ולפרופ' רוני גמזו, שהוא אחד מהמנכ"לים ההיפר אקטיביים.
יצחק כהן:
תתרגלי לזה.
יצחק כהן:
יש לזה טיפול, דרך אגב?
אילן גילאון:
ריטלין.
ניסן סלומינסקי:
תראה באיזה רוגע הוא יושב.
יצחק כהן:
הוא מבלבל אותך.
<קריאה:
פרוזאק.
אילן גילאון:
קונצרטה.
יצחק כהן:
זה לא יעזור.
יצחק כהן:
הוא עובד 26 שעות ביממה.
יצחק כהן:
על כל פנים, אני רוצה לברך אותךְ, באמת נכנסת למשרד בנוי לתלפיות.
יצחק כהן:
קודמך בתפקיד עשה עבודה של קידוש השם.
ראובן ריבלין:
לעילא ולעילא.
יצחק כהן:
אומנם ההוצאה הלאומית לבריאות היא לא מהגבוהות בעולם, אפילו מתחת לממוצע של ה-OECD, אבל המערכת מפוארת.
יעקב ליצמן:
תוחלת החיים מעל הממוצע.