GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אבי ליכט: כלומר, להתחיל לחשב כמה אחוזים בדיוק יש לבעל השליטה, ולנסות להתאים את הכוח שיש לו בפועל בעקבות השרשור למספר הדירקטורים של יכולת השליטה.
<אבי ליכט: לא יצאנו מזה.
<אבי ליכט: אם תקראי את המלצות הביניים, חלק מהמלצות הביניים מאוד דומות למה שאת טוענת עכשיו.
<אבי ליכט: קיבלנו על זה ביקורת מאוד גדולה, שאנחנו משנים בעצם את הבסיס של דיני החברות; שאי-אפשר יהיה לחשב את זה אף פעם; ניכנס לכל מיני חישובי קיצים כאלה מסובכים ונתבלבל לגמרי.
<אבי ליכט: ולכן, בדוח הסופי של ועדת הריכוזיות נטשנו את שיטת המספרים, ועברנו לשיטת השכבות.
<אבי ליכט: אנחנו לא מסתכלים יותר על כמה בדיוק בעל השליטה מחזיק ולפי זה מתאימים את ההסדרים של הממשל, אלא אנחנו אומרים, בואו נסתכל על זה במודל של שכבות, וכל המודל מבוסס על שכבות.
<אבי ליכט: את עכשיו מנסה, וזו גישה לגיטימית, אני לא אומר, עובדה - - -
מרב מיכאלי: אני קולעת לדעת גדולות, מסקנות הביניים של הוועדה.
<אבי ליכט: אבל בסוף, אחרי שעשינו שימועים לכל החברות במשק, הייתה על זה ביקורת מקיר לקיר, לא יצאנו מזה, לכן עברנו למודל אחר, המודלים של שכבה.
<אבי ליכט: לכן עכשיו מה שאנחנו עושים כאן, זה הכי דרמטי שיכול להיות בשכבה.
<אבי ליכט: כי אם נגיע לסיטואציה שבה נוסיף עוד דח"צ ונגיע למצב שבעל השליטה בעצם לא שולט ב-50% מהדירקטוריון שלו, אנחנו נכנסים גם לבעיות חשבונאיות – אני לא חשבונאי גדול – אבל כפי שהוסבר לנו, זה יכול לגרום לכך שבעל השליטה כבר לא יוכרז בעל שליטה.
<אבי ליכט: זה יכול להיות – אבל גם במהות, כל עוד אנחנו מקבלים שבתקופת הביניים הוא עדיין בעל השליטה, אבל בעל שליטה "נכה", זה המקסימום שאנחנו יכולים - - -
מרב מיכאלי: אז - - -
ניסן סלומינסקי: די, מרב, מרב, אי-אפשר ככה.
מרב מיכאלי: זה לא בזבוז זמן.
מרב מיכאלי: זה הדבר - - -
ניסן סלומינסקי: לא אמרתי בזבוז זמן, אבל אי-אפשר לחתור – אני מבין את עמדתך, יש עמדה אחרת ונתקדם.
מרב מיכאלי: אבל אני שואלת, אני לא מתווכחת.
מרב מיכאלי: אני אומרת, זה לגבי מודל הביניים.
ניסן סלומינסקי: אבל את כן מתווכחת.
מרב מיכאלי: אני רוצה עכשיו להבין מה יהיה – וזה מחזיר אותנו, כי עכשיו הדיבור על תקופת המעבר, אבל השאלה מה יהיה בהסדר הקבע אחרי שתי השכבות הקבועות, כשיהיו רק שתי שכבות.
מרב מיכאלי: אחד, זה שעוד לא הכנסנו סעיף שאומר שאין דירקטורים צלובים.
<אבי ליכט: נכון, כי עוד לא דיברנו על זה.
<אבי ליכט: נדבר על זה, אבל זה לפי - - -
ניסן סלומינסקי: זה אחד הנושאים שנדבר בסוף.
מרב מיכאלי: והשני, האם המבנה הזה לא צריך להיות לפחות קיים, אם אפשר לקבל את זה שאתה לא רוצה אותו עוד יותר "נכה" בתקופת המעבר, אבל בתקופת הקבע יכול להיות שהמפתח הזה כן צריך לעבוד אחר כך בשתי השכבות הסופיות.
ניסן סלומינסקי: אבל על זה אנחנו צריכים לדבר בהמשך.
<אבי ליכט: אני מוכן לדבר על זה עכשיו.
ניסן סלומינסקי: זה אחר כך, כשנגיע.
<אבי ליכט: מה שאומר יו"ר הוועדה אעשה.
ניסן סלומינסקי: אמרנו, יש לנו כמה נושאים שנצטרך להעלות אותם וכו'.
אלעזר שטרן: אבי, העמדה שלי בסוף, שאני מבין על מי רציתם להגן, על מי שיסכים לבוא להיות דירקטור.
אלעזר שטרן: אני חושב שמהצד השני צריך לחשוב מי יבוא לקנות את החברה, ומה אתה שם עליו.
אלעזר שטרן: זאת אומרת, אני לא חושב שהסעיף הזה של אולי מישהו לא יסכים לבוא להיות דירקטור בגלל שנשארו לו שלושה חודשים או שמונה חודשים או שנה, גובר על החברה כמוצר מדף עכשיו בהיבט הזה.
אלעזר שטרן: ואני חושב שזה היה צריך להיות טיעון יותר חזק, אבל נראה לי - - -
יעקב ליצמן: יש לך דוגמה של היום, מה שקרה.
אראל מרגלית: אני דווקא חושב שאם הם לא היו עושים את זה, אנחנו היינו צריכים להמציא את זה.
אראל מרגלית: אני חושב שזה חכם, כי זה יוצר המשכיות, וזה נותן דירקטורים - - -
אראל מרגלית: לא, אבל זה נותן דירקטורים בלתי תלויים, שיש להם המשכיות לתוך החברה החדשה.
ניסן סלומינסקי: אתה רוצה רק על הסעיף הזה?
ראובן ריבלין: מה אתה מציע?
ראובן ריבלין: אני רואה אותך - - -
<עמיחי פינקלשטיין: אגיד גם מה אני מציע, אני מציע ללכת לפי הסדר אחר שקיים בחוק, המעבר מחברה ציבורית לפרטית.
<עמיחי פינקלשטיין: דירקטור - - -
ראובן ריבלין: אבל זה לא נכון.
<עמיחי פינקלשטיין: שנייה.
<עמיחי פינקלשטיין: זה כן נכון.
<עמיחי פינקלשטיין: אדוני, אסביר עוד דקה למה.
<עמיחי פינקלשטיין: המעבר מקנה לו עוד שלושה חודשים, ואז הכהונה פוקעת, וזו המשכיות.
<עמיחי פינקלשטיין: אסביר גם מה הבעיה כרגע.
<עמיחי פינקלשטיין: הבעיה כרגע שהופכים - - -
אלעזר שטרן: אראל, תשמע, הוא מדבר אליך.
<עמיחי פינקלשטיין: הופכים את שכבה שלישית למוצר נחות.
<עמיחי פינקלשטיין: אתם פוגעים ביכולת המכירה.
<עמיחי פינקלשטיין: עכשיו אני רוצה לקנות חברה ציבורית, יש לי כסף, אני יכול לקנות שכבה שלישית, ואני מקבל בונוס שלישי, או דירקטור חיצוני במשך עוד שלוש שנים, אז אקנה חברה ציבורית אחרת בלי עונש.
ראובן ריבלין: תקנה את החברה הציבורית לפי טיבה ולפי - - -
ניסן סלומינסקי: הרי אתה צריך לדאוג שיהיו שם בין כה וכה דירקטורים - - -
<עמיחי פינקלשטיין: אסביר עוד פעם.
<עמיחי פינקלשטיין: לפחות נדע את העובדות, ואיך זה עובד בשוק.
<עמיחי פינקלשטיין: אחד, אין בעיה למנות, אין חוסר באנשים שמעוניינים לכהן כדירקטורים חיצוניים.
<עמיחי פינקלשטיין: אני, בתור אחד שמייצג חברות ציבוריות, פונים אלי כל היום, תמצא לי מקום להיות דירקטור חיצוני.
<עמיחי פינקלשטיין: יש מספיק אנשים בשוק שמעוניינים, וגם טובים.
ראובן ריבלין: אם תאמר לבן בסט, בוא עכשיו, אני לא יודע אם בעוד חודשיים נוציא אותך.
<עמיחי פינקלשטיין: בן בסט בשום מקרה לא יהיה דירקטור בחברה ציבורית שכבה שלישית.
ראובן ריבלין: אני יודע, אני רק אומר לך ברמה.
ניסן סלומינסקי: טוב, רבותי, אוקיי, די, לא ויכוח.
מרב מיכאלי: זו הזדמנות טובה לשמוע את מר בן בסט.
ניסן סלומינסקי: עמיחי, רק תסכם את הדברים.
<עמיחי פינקלשטיין: אחד, אין בעיה, ולכן גם אם המעבר יהיה שלושה חודשים אחרי, עדיין אנשים יסכימו להיות דירקטורים חיצוניים, גם אם הם לא יודעים אם זה עכשיו לשנה-שנתיים או שלוש, שלושה חודשים אחרי המעבר לחברה שהיא חברה ראשונה, באותו רגע הכהונה שלך פוקעת.
<עמיחי פינקלשטיין: זה לא ימנע לאתר דירקטורים חיצוניים.
<עמיחי פינקלשטיין: מצד שני, זה לא יפגע ביכולת למכור את החברה הזאת.
<עמיחי פינקלשטיין: עוד דבר, הפתרון לבוא ולהגיד, רק רגע, אז עכשיו יש ארבעה דח"צים, לא נשחרר את השניים הקיימים או שלושה, זה לא נכון, כי המשמעות כדי לייצר את השליטה בחזרה, צריך למנות עכשיו פי שניים דירקטורים רגילים.
<עמיחי פינקלשטיין: בדירקטוריון בחברה ציבורית אין אין סוף דירקטורים.
<עמיחי פינקלשטיין: הממוצע הרגיל, חמישה-שבעה, תשעה זה הרבה מאוד.
<עמיחי פינקלשטיין: תיקחו עכשיו דירקטוריון רגיל שיש בו שבעה, עכשיו צריך להוסיף עוד שניים רק כדי להגיע לשליטה, זה עולה הרבה כסף וזה יוצר סרבול בפעילות הדירקטוריון.
<עמיחי פינקלשטיין: ככה זה עובד בשטח.
<עמיחי פינקלשטיין: לכן הפתרון הזה, אני לא מצליח להבין.
אראל מרגלית: אבל מה אבי אומר?
גילה גמליאל: מה אתה מציע?
<עמיחי פינקלשטיין: שלושה חודשים כמו שבחברה ציבורית היום, זה החוק אומר, סעיף 249א(ב), חברה ציבורית שהפכה להיות חברה פרטית, הדירקטור החיצוני, אלא אם כן ביקשו ממנו להישאר, הכהונה שלו פוקעת אחרי שלושה חודשים.
<עמיחי פינקלשטיין: פה זו חברה שהייתה שכבה שלוש, הפכה לשכבה שתיים, למה יהיה הסדר - - -
מרב מיכאלי: אבל זה לא פרטי.
מרב מיכאלי: אבל שכבה שתיים היא לא פרטית.
<עמיחי פינקלשטיין: אבל לחברה ציבורית יש לפחות שני דח"צים.
<עמיחי פינקלשטיין: השאלה למה צריך את השלישי והרביעי.
<עמיחי פינקלשטיין: למה שלא יהיה הסדר?
ניסן סלומינסקי: עמיחי, אמרת את העמדה שלך, בסדר.
ניסן סלומינסקי: הבנו את מה שאתה אומר.
מרב מיכאלי: אולי בנושא הזה נשמע את פרופ' אבי בן בסט?
גילה גמליאל: שיסביר את הרציונל.
ניסן סלומינסקי: אבי, תן תשובה לנושא ונמשיך הלאה.
<אבי ליכט: קודם כול, כמו כל דבר שאנחנו מדברים פה היום, יש תמיד מאידך גיסא, והשאלה איפה האיזון.
<אבי ליכט: ואני רוצה להסביר.
<אבי ליכט: במקרה שמתאר העורך-דין, והוא אומר דברים נכונים, אני לא חולק עליו.
ראובן ריבלין: שהופכת לחברה פרטית.
<אבי ליכט: כן, אבל שם זאת חברה שבן-אדם בא ורואה לעצמו איזשהו אופק.
<אבי ליכט: כלומר, יכול להיות שבמהלך התקופה יהיה איזשהו אירוע שהחברה תהפוך לפרטית, אבל זה לא ה- essenceשל הכהונה שלו.
<אבי ליכט: ההנחה שלו, שהוא הולך קדימה.
<אבי ליכט: פה, אנחנו מלכתחילה מביאים סוג של מפרק, לצורך העניין, זה מישהו שמתמנה לחברה מתוך ידיעה שהחברה הזאת הולכת להימכר, ולכן אין לו אופק.
<אבי ליכט: השאלה היא tradeoff, כי אנחנו רוצים למשוך אנשים טובים שיהיו בחברה השלישית, כמו שאתה כל הזמן מזכיר, אנחנו רוצים שיהיו אנשים שידאגו לנו.
<אבי ליכט: אבל אם נגיד לאנשים, תראו, אתם באים לתקופה שאתם לא יודעים בדיוק – בסופו של דבר אתם אלה שקובעים את החרב, אז יכול להיות שיהיה תמריץ שלילי לאנשים טובים לבוא.
<אבי ליכט: הוא צודק.
<אבי ליכט: כי זה מטיל עול, זה מסמן את החברה, וזה אומר שלבעל השליטה החדש יהיה יותר קשה, הוא יצטרך לממן גם דירקטורים חיצוניים ולשלם להם, אולי הוא יכול להשיג מישהו, שלשיטתו יותר טוב ויותר בזול.
<אבי ליכט: זה סוג של tradeoff.
<אבי ליכט: חשבנו שזה איזון נכון.
<אבי ליכט: אני לא חושב שמה שאמרנו זו תורה מסיני.
ניסן סלומינסקי: תוך כדי דיבור צץ לי עוד איזה חשש - -
<עמיחי פינקלשטיין: למה לא חצי שנה?
ניסן סלומינסקי: - - שאם הדירקטורים האלו ידעו שהם מוכרים למחרת, או שלושה חודשים, הם מפסיקים, למה שיזדרזו במכירה?
ניסן סלומינסקי: הם יימשכו את זה עד סוף הזמן, כדי שימשיכו להיות דירקטורים.
<אבי ליכט: זה גם אתה צודק.
ניסן סלומינסקי: ואני לא רוצה את זה.
ניסן סלומינסקי: זה ממש לא טוב.
<אבי ליכט: בעל השליטה לוחץ למכור יותר מכולם.
ניסן סלומינסקי: הם הרי צריכים לאשר.
ניסן סלומינסקי: תאמין לי, אם הם רוצים, הם יכולים להוציא למכרזים, יכולים לעכב, אנחנו לא רוצים את כל הדברים האלו.
ניסן סלומינסקי: תן להם את הביטחון ושיהיו רגועים.
ראובן ריבלין: אפשר לעשות פשרה, שימשיכו לשנה, לא לשלוש שנים.
<עמיחי פינקלשטיין: אה, כן, שנה.
<עמיחי פינקלשטיין: שלוש שנים זה - - -
ראובן ריבלין: שימשיכו לשנה, זה הרי באמת – דבר שולי שבשולי.
ניסן סלומינסקי: רוני, נמשיך הלאה, ששש.
<רוני טלמור: "(ה) שר המשפטים רשאי לקבוע, לעניין סוגי חברות שכבה שלישית, מספר דירקטורים חיצוניים מזערי הנמוך מזה הקבוע בסעיף קטן (ד)(2), ובלבד שלא יפחת משליש ממספר חברי הדירקטוריון.
עדי קול: שאלת השאלות, למה?
ניסן סלומינסקי: חבר'ה, כולנו שואלים למה, והיא תסביר.
<רוני טלמור: אמרנו שהיה לנו עניין לשים את מספר הדירקטורים החיצוניים על המספר המרבי שלא הופך אותם לרוב בדירקטוריון, כדי שלא לקחת לבעל השליטה את השליטה.
<רוני טלמור: יש מצבים שבהם מכוח תקנון ומכוח הסדרים אחרים מכהנים בחברה דירקטורים שלא בעל השליטה בחר, למשל, אם מדובר בדירקטורים מטעם העובדים, שבעצם נבחרים בבחירות מקרב העובדים, או יכול להיות מצב שזה מטעם בעל מניות אחר.
<רוני טלמור: במצבים כאלה אנחנו רוצים לעשות התאמה, לאפשר התאמה בתקנון של הרכב הדירקטוריון, ככה שנשמור על רוב פחות אחד, אבל ניקח בחשבון גם שבעל השליטה ימנה פחות דירקטורים ממה ש – ולא את כולם.
עדי קול: אמרת, כל מיני, אז אחד מטעם העובדים, מה עוד?
<רוני טלמור: הדוגמה השנייה, זה כאשר מכוח הסכמים שונים מתמנים דירקטורים שלא בעל השליטה בוחר, אלא בעל מניות אחר דומיננטי בחברה, שהוא לא בעל שליטה, אבל יש לו הסכם הצבעה למשל, או משהו כזה.
עדי קול: אבל איך נגביל שזה רק יהיה לשני המקרים האלה ולא סתם מקרים?
מרב מיכאלי: נעשה באישור ועדת הכספים.
<אבי ליכט: אין לנו בעיה, כל התקנות האלה, כמו שאמרנו, יבואו אליכם לאישור.
ניסן סלומינסקי: יש לנו הוספה קבועה, שזה יהיה באישור ועדת הכספים.
ניסן סלומינסקי: אוקיי, הלאה.
<רוני טלמור: "(ו) הפרה חברת שכבה שלישית את החובה למנות דירקטורים חיצוניים או דירקטורים בלתי תלויים שמינויים לפי סעיף זה נדרש במשך למעלה מ-90 ימים, ולעניין דירקטורים חיצוניים ראשונים כאמור בסעיף 19(ג) – במשך למעלה מ-90 ימים מהמועד האחרון לכינוס האספה הכללית לפי אותו סעיף, רשאית רשות ניירות ערך להטיל עליה עיצום כספי בסכום הבסיסי, והכל אלא אם כן ההפרה נובעת מהעדר הרוב הדרוש למינוי באספה הכללית; לעניין זה, "הסכום הבסיסי" – הסכום הקבוע לגבי אותה חברה בפרט 1 לתוספת השישית לחוק ניירות ערך.
<רוני טלמור: (ז) על עיצום כספי לפי סעיף קטן (ו) יחולו הוראות סעיפים 363ב ו-363ג לחוק החברות.
<רוני טלמור: " הסעיף כאן בעצם קובע סנקציה כספית, עיצום כספי שהגובה שלו נקבע – כמו שמעיר למטה הייעוץ המשפטי – לפי ההון של החברה, כגודל החברה, כשיש כאן בעצם הבחנה בין מינוי של דירקטור חיצוני לבין מינוי של דירקטור בלתי תלוי.
<רוני טלמור: כמו שאמרנו, דירקטור בלתי תלוי, בעל השליטה ממנה אותו, ולכן העיצום מיידי.
<רוני טלמור: לגבי מינוי דירקטורים חיצוניים, בעצם, מה שבעל השליטה נדרש לעשות, זה לכנס את האספה הכללית, לוודא שהוא יכנס אספה כללית – קראנו קודם את פסקה שלוש שמתייחסת לזה.
<רוני טלמור: אבל אם הסיבה שלא מונה דירקטור חיצוני, זה שלא הצליחו להגיע לרוב הנדרש באספה הכללית, זאת אומרת, בעצם שבעלי מניות המיעוט לא הצליחו לגבש הסכמה או משהו כזה.
<רוני טלמור: במקרים כאלה לא יחול העיצום הכספי, כי זה באמת לא ביכולתו של בעל השליטה לדאוג לזה, הוא הרי לא נכלל ברוב הזה.
<רוני טלמור: לכן יש איזושהי הבחנה.
גילה גמליאל: הסכום של העיצום הכספי הוא פרופורציונלי?
ניסן סלומינסקי: כתוב לך כאן למטה.
גילה גמליאל: הוא פשוט נראה זניח ביחס להפרה.
<רוני טלמור: זה גובה העיצום - - -
ניסן סלומינסקי: 500,000 שקל, אני לא יודע אם זה חד-פעמי או מתמשך.
גילה גמליאל: זה מה שלא ברור, צריך להבין את זה.
<רוני טלמור: יש הוראות גם לגבי הפרה מתמשכת והפרה חוזרת.
<רוני טלמור: כל ההוראות האלה - - -
ניסן סלומינסקי: לא יודע אם זה על כל יום או על כל שבוע אולי, אבל זה סכום מכובד 500,000 שקל.
גילה גמליאל: אז אפשר להבין מה הסכום באמת?
<אבי ליכט: כתוב למעלה.
<רוני טלמור: אקריא לכם את הסכומים.
גילה גמליאל: כתוב, אבל הוא כתוב בין לבין.
קארין אלהרר: בין 30,000 שקל ל-500,000 שקל.
ראובן ריבלין: כתוב בהערה.
<רוני טלמור: הסכומים – הייעוץ המשפטי כתב למטה – לחברות הקטנות ביותר זה 30,000 שקל ולגדולות ביותר זה 500,000 שקל.
<רוני טלמור: סעיף 363 בעצם מתייחס למקרה של הפרה חוזרת.
ראובן ריבלין: הפרה מתמשכת.
<רוני טלמור: הפרה נמשכת והפרה חוזרת, זה בעצם אומר שבהפרה נמשכת יתווסף על סכום העיצום הכספי החלק ה-50 שלו, זאת אומרת 2% לכל יום שבו נמשכת ההפרה.
<רוני טלמור: ובהפרה חוזרת אפשר להוסיף, אם זה קורה פה שוב, סכום השווה למחצית העיצום הכספי.
בועז טופורובסקי: ומה זה סעיף 19(ג)?
בועז טופורובסקי: על מה מוציאים את הסעיף?
ראובן ריבלין: בוודאי, אחרת הוא ימשיך.
ניסן סלומינסקי: רגע, בועז שאל.
<רוני טלמור: 20(ד).
<רוני טלמור: 19(ד), קראנו אותו קודם, זה החובה למנות דירקטורים חיצוניים.
ניסן סלומינסקי: עוד על הסעיף הזה?
בועז טופורובסקי: אני לא מוצא את 20(ד).
<רוני טלמור: נכון, 24(ד), צודק.
<אבי ליכט: זה השתנה, כי זה לא הנוסח המקורי שלנו.
בועז טופורובסקי: אני מבין.
בועז טופורובסקי: רציתי להבין מה זה.
ראובן ריבלין: זה הנוסח המחודש שהוגש.
מרב מיכאלי: היושב-ראש, פשוט אנשי משרד המשפטים עסוקים עדיין, אז אני ממתינה.
<קריאה: מתנצלים.
מרב מיכאלי: שום בעיה, אדרבה, הכי חשוב.
מרב מיכאלי: קודם כול, הרבה פעמים, כמו שהזכירו פה חברותי גילה, בצדק, החשש הוא שהסכום הרבה פעמים לא מרתיע, אנחנו יודעות את זה, כסף לפעמים שווה לשלם אותו.
מרב מיכאלי: שתיים, מה שמטריד אותי, זה שבעצם הרבה פעמים הקנס הזה בא על חשבון בעלי ובעלות המניות שאנחנו באות להגן עליהם.
מרב מיכאלי: מה עשינו בזה?
מרב מיכאלי: אנחנו לוקחות כאילו לבעלי המניות עוד כסף.
מרב מיכאלי: אני תוהה למה לא, אם לא עמד בזה - - -
יצחק כהן: חיוב אישי.
מרב מיכאלי: לא, לא יודעת.
מרב מיכאלי: אפשר גם חיוב אישי, זה גם בעיקרון נותן אופציה כזאת, אבל אני מדברת על משהו שהוא לא כסף.
מרב מיכאלי: קודם כול שהרשות תחייב כינוס האספה הכללית, ואם לא התכנסה האספה הכללית אחרי 30 יום, אז שיחליפו את הדח"צים על-ידי ועדת פורקצ'יה, למשל, כמו הוועדה שמוכרת דח"צים לבנק לאומי, באמת, ליותר הגיוני לפעול, מאשר להמשיך לחייב את בעלי המניות.
<אבי ליכט: שוב, אנחנו חוזרים למבצע סבתא.
<אבי ליכט: אנחנו באותה סיטואציה עכשיו.
<אבי ליכט: אפשר תמיד להחמיר, ואפשר תמיד להציע עוד הצעות.
<אבי ליכט: ההצעה שלך, למשל, לקבוע ועדה שתמנה דח"צים, זה סותר את כל הקונספט של חוק החברות.
<אבי ליכט: חוק החברות היה בעבר כזה, היו כל מיני הסדרים כאלה.
<אבי ליכט: נכון להיום, חוק החברות מניח שמי שידע לבחור הכי טוב את בעלי המניות שלו, זה בעלי המניות בעצמם, ולא ועדה חיצונית שתקבע עבורם מי ראוי לשבת בדירקטוריון ומי לא.
מרב מיכאלי: בהצבעה רק הערה.
מרב מיכאלי: הוועדה של בנק לאומי, הרי יש כזאת ועדה, כי אין בעל שליטה.
מרב מיכאלי: לפי דעתי, אם יש מצב כזה, כמו שמתואר בסעיף הזה, בתקופת המעבר, אז באופן מאוד מהותי, זה מאוד דומה למצב שאין בעל שליטה.
מרב מיכאלי: ולכן, זה מאוד הגיוני שוועדה חיצונית תבחר את הדירקטורים.
<אבי ליכט: ההסדר שאת מדברת עליו חל לגבי בנקים, ובעזרת השם, אם אתם תאשרו גם לגבי חברות ביטוח, כי זה מופיע בפרק הבא - - -
מרב מיכאלי: בעזרת השם תתברך.
ניסן סלומינסקי: וואו, תרשמי בפרוטוקול.
משה גפני: מה לרשום?
ניסן סלומינסקי: בעזרת השם יתברך, בסדר, מאה אחוז.
מרב מיכאלי: לא, בעזרת השם תתברך.
משה גפני: לא צריך לרשום את זה בפרוטוקול, זה כבר מובן מאליו.
ניסן סלומינסקי: תתברך.
ניסן סלומינסקי: אבל היא אמרה יתברך.
מרב מיכאלי: לא, היא אמרה תתברך.
ניסן סלומינסקי: אמרת תתברך?
מרב מיכאלי: אהה.
משה גפני: אתה רואה, בשביל מה היית צריך להתפאר.
ניסן סלומינסקי: אז למחוק מהפרוטוקול.
יצחק כהן: למה קלקלת?
ניסן סלומינסקי: לא, זה בסדר למחוק, וזה בסדר.
מרב מיכאלי: ובכל זאת?
ראובן ריבלין: אולי נצביע על זה?
עדי קול: ביום שלישי.
<קריאה: אולי תהיה ועדה מיוחדת לזה.
יעקב ליצמן: את אופטימית שהולכים להצביע?
ניסן סלומינסקי: ועדה מיוחדת עם דח"צ בלתי תלוי שיקבע, לא פשוט יהיה.
<אברהם בן בסט: אפשר לרשום את זה אחרת, שתי שכבות, יתברך ותתברך.
ניסן סלומינסקי: שאז יתחיל, מי השכבה הראשונה?
ניסן סלומינסקי: ומי השנייה?
ניסן סלומינסקי: ומי הבעלים?
משה גפני: חבר'ה, אפשר להמשיך הלאה?
עדי קול: גפני ממהר, הוא לא אוהב הערות ביניים.
משה גפני: אני לא ממהר לשום מקום, לא צריך להעיר בכלל.
<אבי ליכט: מבחינת ההסדר של מה שנקרא ועדת פרוקצ'יה או הוועדה לבנק ללא גרעין שליטה, הוא הסדר מאוד חריג, בין השאר בגלל התפיסה שבנק וחברת ביטוח הערך הציבורי יותר גבוה מחברה ציבורית סתם, ולכן ראוי להחיל עליהם הסדרים ייחודיים.
<אבי ליכט: מה שאת מציעה, את אומרת, בואו נחיל את אותו הסדר גם על חברות כאלה.
<אבי ליכט: זאת קפיצת מדרגה.
<אבי ליכט: קפיצת מדרגה שיש לה משמעויות מבחינת הקונספט של חוק החברות, שאומר, שאנחנו לא מתעסקים עם הדברים האלה.
<אבי ליכט: אני לא אומר שזה לא אפשרי, אני רק אומר, שאנחנו לא עובדים ככה היום, ואנחנו – לפחות אני חושב, שזה גם לא נכון עוד להרחיק מעבר לדבר הזה.
מרב מיכאלי: אני לא מבקשת לשנות את זה בחוק החברות.
ניסן סלומינסקי: מרב, לא - - -
מרב מיכאלי: אני אומרת, רק במצב הייחודי הזה, זה שבעל השליטה נכשל בלעשות - - -
ראובן ריבלין: הוא לא נכשל.
ניסן סלומינסקי: מרב, פעם הבאה לא אתן – מרב, אי-אפשר ככה, נו.
מרב מיכאלי: הוא נמנע.
ניסן סלומינסקי: הוא נתן את התשובה, אני רוצה להוסיף רק - - -
ראובן ריבלין: הסיטואציה של כל הפרק הזה הוא שאנחנו באים ואומרים, אין יותר משתי שכבות.
ראובן ריבלין: ולכן, אנחנו עכשיו מוציאים חברות משליטה אחת לשליטה אחרת.
ראובן ריבלין: זה לא אדם שאנחנו כופים עליו, כי הוא עשה איזשהו דבר שבגינו הוא צריך היום - - -
מרב מיכאלי: אבל פה הוא כן עשה דבר - - -
ראובן ריבלין: יש חברה מצוינת שרוצים למכור אותה - - -
ניסן סלומינסקי: רבותי, ששש - - -
מרב מיכאלי: אבל בסעיף הזה הוא כן עשה - - -
ניסן סלומינסקי: אבי, תשמע אותי - - -
ראובן ריבלין: לא נתנהג אליהם כאילו הם פשעו ואנחנו עושים חוק לפושעים.
ניסן סלומינסקי: אני המתרגם, אז אני אומר שבמקרה דנן, מצד אחד יש קנסות כספיים גבוהים מאוד, ובחברות כאלה הקנס הכספי מאוד רלוונטי, דבר אחד.
ניסן סלומינסקי: דבר שני, צריכים לדעת שיש גם בסופו של דבר deadline, שאם בסוף זה לא יגמר, אז יכנס נאמן והוא כבר יעשה סדר אחר.
ניסן סלומינסקי: כלומר, יש כאן לחץ שבמקומות אחרים אני לא יודע אם זה קיים.
ניסן סלומינסקי: פה הרי קבענו שאם בסוף התקופה – יש תקופה, בסופה נכנס נאמן - -
ניסן סלומינסקי: - - שהוא עושה כבר סדר אחר.
ניסן סלומינסקי: ולכן, אני מניח שכולם יתחילו להתכנס לקראת הכיוון הזה, כי אם לא, אז הנאמן יעשה את זה.
ניסן סלומינסקי: לכן, גם מצד אחד, קנסות כספיים גבוהים שהולכים כל יום ומתגברים.
מרב מיכאלי: באים על חשבון המניות.
ניסן סלומינסקי: ומצד שני גם האיום שיש נאמן, שאז אף אחד מכולם לא רוצה את זה, כי זה לא טוב לכולם.
ניסן סלומינסקי: אני מניח שזה יספיק, ולא צריכים להיכנס כאן לדברים שהם - - -
מרב מיכאלי: אפשר לפני שאנחנו מסיימות רק לשמוע את פרופ' – יושב אתנו פרופ' אבי בן בסט, שהוא - - -
יצחק כהן: זהו, מחכים לשמוע - - -
ניסן סלומינסקי: אני הרי הזמנתי אותו, אבל הזמנתי אותו לנושא מסוים ונעשה את זה.
מרב מיכאלי: אבל אפשר, אם הוא כבר פה, אולי ידבר גם בנושא הזה?
ניסן סלומינסקי: נשמע אותו עוד מעט, ונסדר את הדברים.
ניסן סלומינסקי: רבותי, אז גמרנו את ההקראה.
ניסן סלומינסקי: בשעה טובה, בעזרת השם.
יצחק כהן: יתברך, יתברך.
יצחק כהן: בעזרת השם יתברך.
ניסן סלומינסקי: חבר'ה, המטרה של ההקראה – שהיא כבר הפעם השנייה שאנחנו מדברים – שכשנגיע להצבעות כבר לא יהיו דיבורים.
ניסן סלומינסקי: אז יעלה נושא, אם תהיה הסתייגות, תעלה ההסתייגות בלי הסברים כבר, כי דיברנו, והצבעות.
ניסן סלומינסקי: נשארו כמה סעיפים שאמרנו שאנחנו רוצים לקבל תובנה, זה לא מחייב, כי יכול להיות שבסוף בהצבעות תהיה החלטה - - -
יעקב ליצמן: בהצבעות נצביע על הנוסח הקיים?
ניסן סלומינסקי: כרגע על הנוסח הקיים עם השינויים.
עדי קול: לא, יש הרבה תיקונים.
מרב מיכאלי: עם התיקונים, יש כל מיני תיקונים שצריך.
ניסן סלומינסקי: הרב ליצמן, אסביר, הנוסח שאנחנו דנים עליו זה הנוסח של הוועדה, שהוא שונה לחלוטין.
יעקב ליצמן: שאלתי, האם נצביע על הנוסח הזה או נצביע על נוסח אחר שיגיע - - -
ניסן סלומינסקי: אני רואה שנשארת בהפטרה של צל הרים כהרים, ואתה לא משתחרר מזה, אז עוד פעם, זה הנוסח שלנו - - -
יעקב ליצמן: זה מה שקיבלתי מהממשלה הזאת, גם אתה לא היית משתחרר.
ניסן סלומינסקי: עברנו את זה גם פעם.
משה גפני: הוא גם לא ישתחרר.
ניסן סלומינסקי: אני רוצה להסביר עוד פעם את ההליך.
ניסן סלומינסקי: זה הנוסח עם כל השינויים שעשינו ושנעשה.
ניסן סלומינסקי: ועכשיו אנחנו הולכים לדבר על עוד כמה נקודות שגם כן יכנסו לנוסח, ועליהם נצביע.
עיסאווי פריג': ניסן - - -
ניסן סלומינסקי: לא, די.
עיסאווי פריג': אז להתפרץ?
עיסאווי פריג': לדבר?
ניסן סלומינסקי: לא, אני לא נותן להתפרץ.
עיסאווי פריג': אני מבקש כמו ילד טוב.
ניסן סלומינסקי: כן, אבל על מה אתה רוצה לדבר?
עיסאווי פריג': סיימת את ההקראה, יש לי הסתייגות.
ניסן סלומינסקי: בסדר, יהיו הרבה הסתייגויות, אתן.
ניסן סלומינסקי: וגם אפשר להגיש אותן כתובות, מי שרוצה.
ניסן סלומינסקי: אני אומר עוד פעם, מה שאנחנו עכשיו הולכים לעשות זה, ישנם - - -
משה גפני: לא רוצה כתוב, רוצה לשכנע את הוועדה לקבל את ההסתייגות שלי.
ניסן סלומינסקי: תן לו גם, אבל אני רוצה סדר.
יצחק כהן: לא נגמור, משה, לא נגיע להצבעות.
ניסן סלומינסקי: עזוב, אחר כך יצאו בכותרת שאני עוד פעם – ראש הממשלה דרכו כאילו מעכב.
ניסן סלומינסקי: יש לנו כמה נושאים - - -
עיסאווי פריג': אתה נתקע בראש הממשלה יותר מדי, תן לי להגיד את הדברים שאני רוצה להגיד.
ניסן סלומינסקי: אתן לך, אבל יש גם דברים שאני רוצה להגיד, נכון?
ניסן סלומינסקי: בסדר, היה כאן מספיק זמן, וכל אחד הביע את עמדתו וכו', ואני לא יודע לאיזה סעיף אתה רוצה - - -
יעקב ליצמן: שאלתי, שר האוצר בא ביום שלישי, על מה?
יעקב ליצמן: לְמה הוא בא?
עיסאווי פריג': אני מתכוון לאחר ההקראה, יש לי שתי נקודות שאני רוצה לדבר עליהן.
ניסן סלומינסקי: בסדר, אז יש שלוש-ארבע נקודות שאמרנו שנעלה.
ניסן סלומינסקי: אם אחריהן תהיה לך עוד הסתייגות על משהו – אולי בכלל אני רוצה להעלות את זה, אז תוכל לומר את הדברים.
יעקב ליצמן: רק שאלה קטנה, שר האוצר בא ביום שלישי ב-13:00.
יעקב ליצמן: הוא בא על ריכוזיות?
ניסן סלומינסקי: אני לא יודע, אתן לך את הטלפון שלו ותוכל לצלצל אליו.
יעקב ליצמן: הזמנת אותי, אני רוצה להבין את סדר הדיונים.
ניסן סלומינסקי: סדר הדיונים זה - - -
יעקב ליצמן: אמרת שביום שלישי מצביעים.
ניסן סלומינסקי: אם נגמור פה, אני רוצה ביום שלישי מהבוקר להצביע.
יעקב ליצמן: אוקיי.
יעקב ליצמן: שר האוצר שבא, הוא בא לחוק הזה?
ניסן סלומינסקי: אני מניח שהוא יבוא לחוק הזה.
יצחק כהן: תצביע אחרי שהוא יבוא?
יעקב ליצמן: תצביע לפני שהוא בא?
ניסן סלומינסקי: אני מניח שהוא יבוא על החוק הזה, וישנם חוץ מהנושא של הפירמידות - - -
יצחק כהן: מה שהוא שואל, האם נצביע ואחרי זה נשמע אותו?
יצחק כהן: קודם נצביע' אחרי זה נשמע אותו?
יצחק כהן: זה מה שהוא שואל.
יעקב ליצמן: זה מה ששאלתי.
ניסן סלומינסקי: כן, אנחנו מצביעים בלי קשר.
יעקב ליצמן: אז שאלתי.
יעקב ליצמן: זאת אומרת, שר האוצר בא לדבר על הריכוזיות אחרי שנצביע.
ניסן סלומינסקי: לא יודע אם הוא יבוא לדבר על הריכוזיות או מה, אני לא מכתיב לו, אבל אני מניח שהוא ידבר על זה - -
יעקב ליצמן: זה מה - - - היום, האמת.
ניסן סלומינסקי: - - ויש עוד שני דברים נוספים.
יעקב ליצמן: שאלתי, איך יכול להיות שאנחנו נציע כששר האוצר בא אחר כך?
יעקב ליצמן: זאת אומרת, אנחנו מצביעים על דבר אחד, והוא בא לדבר שטויות אחר כך?
ניסן סלומינסקי: אני לא מצליח להבין - - -
יעקב ליצמן: הצבענו, אז מה הוא בא להגיד?
אראל מרגלית: אנחנו נצביע.
ניסן סלומינסקי: רב ליצמן, אתה מכיר את המושג של אהבה מקלקלת את השורה, אתה מכיר את זה.
ניסן סלומינסקי: אני לא רוצה להגיד, השנאה מקלקלת, אז אהבה מקלקלת את השורה.
ניסן סלומינסקי: אז אתה נכנס על איזה line מסוים, ואתה לא יוצא ממנו, וכל מה שלא יהיה, למרות שזה נראה הפוך, אתה מנסה להעמיס את זה בתוך זה.
ניסן סלומינסקי: אני אומר לך, הוועדה הזאת, אנחנו מתקדמים, אנחנו עצמאיים, ומה שנחליט – נחליט, נקודה.
יעקב ליצמן: אתה עצמאי - - -
ניסן סלומינסקי: גמרנו, די, נו, מה כל הזמן עוד פעם לדון ועוד פעם ועוד פעם.
עיסאווי פריג': תן לנו להגיד את הדברים.
ניסן סלומינסקי: אם השר היה מגיע בהתחלה הייתם אומרים, הוא בא להשפיע עלינו שנעשה אחרת.
ניסן סלומינסקי: אם הוא בא אחרי כן, הוא בא להשפיע עלינו.
ניסן סלומינסקי: חבר'ה, תצאו מזה, צאו מצל ההרים הזה.
יצחק כהן: לא, זה לא מה שהוא שאל, זה נוהל שבעולם, שהשר משכנע ואחרי זה מצביעים.
ניסן סלומינסקי: לא, זה לא נוהל שבעולם.
ניסן סלומינסקי: לא נוהל שבעולם, מי אמר?
ניסן סלומינסקי: אולי השרים סומכים עלינו?
ניסן סלומינסקי: מה הבעיה.
ניסן סלומינסקי: אני עכשיו מעלה את הסעיפים, ואם תהיה לך אחר כך הסתייגות - - -
עיסאווי פריג': אנחנו עדיין בריכוזיות, אתה לא עובר לנושא אחר.
ניסן סלומינסקי: ודאי שבריכוזיות, תחרותיות.
ראובן ריבלין: זה הדבר היחידי על סדר-היום.
משה גפני: אבל חבר הכנסת – אבל הוא לא שאל, לא אהבה ולא שנאה.
משה גפני: הוא אמר, מופיע בסדר-היום, בשעה 10:00 יש את הריכוזיות - - -
ניסן סלומינסקי: די, רב מוישה - - -
עפר שלח: ואם הוא היה בא ב-10:00, היית אומר שהוא בא להשפיע על הוועדה.
עפר שלח: די עם זה, בחייך, תן להתקדם.
יעקב ליצמן: עפר, אתה מגזים.
יעקב ליצמן: זו לא הטענה שלו.
יעקב ליצמן: לא, משהו יש שהוא בא אחר כך פתאום לדבר - - -
עפר שלח: הוא ב-13:00, זה הזמן שיש לו לבוא.
עפר שלח: בחייכם - - -
ניסן סלומינסקי: הרב ליצמן ועפר, חבר'ה, באמת, נו, כל פעם, מה - - -
ניסן סלומינסקי: לא מצליח להבין את האנשים, זה לא להאמין, זה לא להבין, זה – ששש.
ניסן סלומינסקי: הנושא הראשון שאני רוצה להעלות, זה נושא חדש שהתוודעתי לו רק בימים האחרונים, ולכן ביקשתי גם שיבוא מישהו להציג את זה, זה מה שנקרא "החברות הדואליות" או איך קראנו לזה?
ניסן סלומינסקי: זה חברות שמגיעות מהנאסד"ק, וכתוצאה מזה יש להן פה שלוש שכבות, ויש בקשה מיוחדת לחריגה שלהן.