GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
זהבה גלאון: אנחנו מדברים על שתי שכבות ואם חברת אג"ח שמגייסת חוב מהציבור והיא תמשיך לשלוט בפירמידות - - - אדוני, אנחנו נשמח לשמוע את התגובה שלך, את התגובה של המשנה ליועץ המשפטי לממשלה.
זהבה גלאון: אם זה נכון זו התקפלות מבישה, זה עושה צחוק מעבודת הוועדה.
זהבה גלאון: אם זה לא נכון, אני לוקחת את דברי בחזרה.
זהבה גלאון: אני אבקש רק עוד משפט וחצי, ברשותך, אדוני.
זהבה גלאון: אני לצערי אצטרך לצאת, ואנחנו קבוצה של חברי כנסת שגיבשנו שורה ארוכה של הסתייגויות לדברים שנשמעים כאן היום.
זהבה גלאון: אני ארצה לבקש ברשותך, שמה שלא נספיק היום, שנוכל להמשיך לקרוא את ההסתייגויות מחר ולהצביע מחר ברשותך.
ניסן סלומינסקי: אז נענה על ראשון ראשון ועל אחרון אחרון.
ניסן סלומינסקי: קודם כול, בואו נעשה פעם אחת סדר כי אחרת לא נצא מזה, ונפסיק לראות את צל הרים כהרים.
ניסן סלומינסקי: יש הצעת ממשלה, אז מה?
ניסן סלומינסקי: אז עושים צחוק מהוועדה?
ניסן סלומינסקי: יש הצעת ממשלה, הוועדה דנה ודנה בסמכויות שיש לה והיא תקבל את ההחלטות שהיא תקבל, ובסופו של דבר תהיה הצעה של הוועדה, נקודה.
ניסן סלומינסקי: אם זה לא ימצא חן בעיני הממשלה, כמו בכל הצעת חוק, הממשלה רשאית למשוך את החוק חזרה.
ניסן סלומינסקי: אני כמעט בטוח באלף אחוז שזה לא יקרה.
ניסן סלומינסקי: אז לכן אני אומר: זו הפריבילגיה שלנו.
ניסן סלומינסקי: לזכותם של אנשים אני יכול להגיד, וזה בצדק וזה מה שאנחנו שמחים, שיושבים פה נציגי כל משרדי הממשלה וכל הגופים הרלוונטיים.
ניסן סלומינסקי: והם יושבים פה משתי סיבות.
ניסן סלומינסקי: סיבה אחת, לעמוד לנו, להיות כעזר ולהסביר לנו את כל אותם דברים שאנחנו מבקשים.
ניסן סלומינסקי: סיבה שנייה, הם גם שומעים מה הוועדה רוצה והם הולכים ומדברים כל אחד עם השר שלו, עם ה"בעלבתים" שלו, וזה טוב, אני שמח.
<קריאה: זה לא ככה.
זהבה גלאון: ה"בעלבתים" התכנסו.
ניסן סלומינסקי: רגע, מותר לי, תן לי, אני אגיד את דעתי.
זהבה גלאון: האם אני רואה צל הרים כהרים?
זהבה גלאון: אז תנמק.
<אבי ליכט: כן ולא.
ראובן ריבלין: מה שאת אמרת הוא חמור מאוד.
זהבה גלאון: האם לא התכנסה אתמול הוועדה?
מיקי רוזנטל: התכנסה, זהבה.
ניסן סלומינסקי: טוב, רבותי, אני עושה את זה פעם אחרונה, כי להבא אני לא אתן.
זהבה גלאון: סליחה, אדוני.
ניסן סלומינסקי: פשוט ביקשת, אני נותן לך תשובה.
ניסן סלומינסקי: את לא מתחילה לנהל את העסק עכשיו.
זהבה גלאון: לא, אני לא מנהלת, אני שואלת שאלת הבהרה.
ניסן סלומינסקי: לא, אז לא לעשות את זה, בפרט שאני מצביע.
ניסן סלומינסקי: ואני דווקא רואה מאוד בחיוב, שכל פעם שהוועדה מתקדמת ויש לה תפיסות, מי שאמון וזה מעניין אותו יושב וחושב מה המשמעויות של זה.
ניסן סלומינסקי: וזה בסדר גמור, אין לי שום בעיה עם הנושא הזה.
ניסן סלומינסקי: למה לא? מה הבעיה?
ניסן סלומינסקי: מה אנחנו רוצים, אנחנו הולכים איתם ראש בראש?
ניסן סלומינסקי: אנחנו מתקדמים בדרך שלנו.
אראל מרגלית: אבל אנחנו לא רוצים להיות ועדה אקדמית.
ניסן סלומינסקי: תסלח לי.
ניסן סלומינסקי: אני לא מצליח להבין אתכם.
ניסן סלומינסקי: אנחנו מתקדמים, אנחנו נסיים את מה שנסיים, זה התפקיד שלנו.
עפר שלח: ניסן, כשוועדת השרים מתכנסת ואחר כך מעבירה מסר בהדלפה עיתונאית לוועדה הזאת, זה לא בדיוק שהם יושבים וחושבים.
ניסן סלומינסקי: עפר, תן לי רק שנייה.
אראל מרגלית: אז בואו נקבל הבהרה מה היה אתמול בישיבה.
ניסן סלומינסקי: לא, עשו לי טובה.
איילת שקד: אתם מגזימים, נו, הסמכויות הן של הוועדה.
ניסן סלומינסקי: חבר'ה, אני ממש לא מצליח להבין אתכם.
אראל מרגלית: אז תן לנו הבהרה מה היה אתמול.
ניסן סלומינסקי: לא רוצה לתת לכם שום הבהרה.
ניסן סלומינסקי: אנחנו ועדת כספים, אנחנו מתקדמים ואנחנו נדון.
ניסן סלומינסקי: אם הממשלה, מי שמגיש את הצעת החוק, זה לא ימצא חן בעיניו, ימשוך את זה.
ניסן סלומינסקי: אם זה ימצא חן בעיניו הוא ילך עם זה.
עפר שלח: שלא יודיע לנו מראש מה מוצא חן בעיניו ומה לא.
עפר שלח: זה הכול.
ניסן סלומינסקי: לא, זה לא מעניין אותי.
ניסן סלומינסקי: לא מצליח להבין.
עפר שלח: בסדר, אבל זה עניין מישהו לרמה הזאת שזה היום מופיע בעיתון.
ניסן סלומינסקי: עפר, אבל זה מה שהממשלה רצתה.
מיקי רוזנטל: אתה מדבר כאילו אתה חבר כנסת חדש שאתה לא יודע מה קורה פה.
ניסן סלומינסקי: מיקי, עשה לי טובה, בבקשה.
ניסן סלומינסקי: די, ואנחנו נתחיל עכשיו קצת לסגור את העסק, כי אנחנו מתחילים להתרחב וכל אחד מתחיל להפריז.
זהבה גלאון: יושב פה אבי ליכט, אז - - -
ניסן סלומינסקי: יושב כאן אבי ליכט, זה בסדר גמור, והוא יכול לשמוע והוא יכול גם להסביר לנו.
זהבה גלאון: שיבהיר לנו.
זהבה גלאון: שיגיד לנו מה היה אתמול בישיבה.
ניסן סלומינסקי: אל"ף, אם הוא ירצה הוא יגיד ואם הוא ירצה הוא לא יגיד, והוא לא חייב להגיד.
ניסן סלומינסקי: ומה אתה רוצה?
ניסן סלומינסקי: באמת, נפסיק כבר עם כל זה.
ניסן סלומינסקי: מה זה מעניין אותנו?
ניסן סלומינסקי: מה אנחנו כל כך מפחדים?
ניסן סלומינסקי: אני לא מבין, אתם כל כך כאילו רועדים.
זהבה גלאון: אדוני, אם היינו מפחדים לא היינו שואלים את השאלה.
ראובן ריבלין: ניסן, אתה עובד יפה, רק אתה לא מבין את המשמעות.
ניסן סלומינסקי: רובי, אני מבין את המשמעות יותר.
איילת שקד: רובי, הסמכויות הן כאן בוועדה, אז מה אכפת לנו שישבו שלושה שרים.
זהבה גלאון: איילת, את מייצגת את הממשלה עכשיו?
איילת שקד: לא, אני מייצגת את הוועדה.
ראובן ריבלין: את טועה, את פשוט טועה.
זהבה גלאון: את לא מוסמכת לתת תשובה.
ראובן ריבלין: אני אגיד לך מתי זה יהיה נכון.
ראובן ריבלין: אם תגישי הצעת חוק פרטית ונדון בהצעת חוק הפרטית שלך, רק אז זה יהיה שלנו.
ניסן סלומינסקי: רובי, תעשה לי טובה.
ניסן סלומינסקי: אתה חותר לזה כל הזמן ואני לא רוצה את זה.
ראובן ריבלין: אני לא חותר.
זהבה גלאון: חותרים תחתינו, לא שהוא חותר.
ניסן סלומינסקי: זהבה, את עושה בדיוק את הדבר שאולי יש מישהו שרצה שיקרה, שכל פעם שיצא איזה פיפס כולכם רועדים.
זהבה גלאון: אבל זה מידע שקיבלתי היום.
ניסן סלומינסקי: לא מעניין.
ניסן סלומינסקי: תפסיקו עם המידע הזה, מה זה משנה?
ניסן סלומינסקי: יש לנו סמכות, אנחנו דנים, נגמר הסיפור.
ניסן סלומינסקי: לא מבין, כל פעם מישהו יוציא איזה מידע ואנחנו מתחילים - - -
זהבה גלאון: לא, זה לא מישהו.
ניסן סלומינסקי: על מה אתם מדברים?
אלעזר שטרן: אבל, זהבה, הוא צודק.
אלעזר שטרן: אם אנחנו אמיתיים מספיק, וככה אני מתרשם פה בוועדה - - -
זהבה גלאון: חבר הכנסת שטרן, כבר הייתי בסרט הזה.
זהבה גלאון: אז לכן אני מעדכנת אותך.
זהבה גלאון: כי רובי ריבלין כבר היה בסרט.
אלעזר שטרן: אבל יש פה הרבה שלא היו, ויש להם עמדות שאני חושב שהן אמיתיות.
ראובן ריבלין: אם הייתה לי סמכות, במקרה כזה הייתי מפסיק את הדיון בוועדה.
ראובן ריבלין: אני אסביר לכם למה.
זהבה גלאון: אדוני, בכל הכבוד לחברי הכנסת, הם לא מייצגים את הממשלה.
זהבה גלאון: אני רוצה לדעת מה היה אתמול.
ניסן סלומינסקי: לא מעניין אותי.
זהבה גלאון: הרי הם ימשכו את החוק אחר כך.
ניסן סלומינסקי: לא מעניין אותי מה היה אתמול.
ניסן סלומינסקי: אני לא מבין, כל יום שיש להם ישיבה או שניים יושבים, אני כאן עומד - - -
זהבה גלאון: הם התכנסו אתמול לקבל החלטה.
ניסן סלומינסקי: טוב שהם מתכנסים לדון, הם עוקבים אחרינו וזה מעניין אותם, וכל הכבוד.
ניסן סלומינסקי: מה את רוצה, שזה לא יעניין אותם?
ניסן סלומינסקי: לא מעניין אותנו ולא קיבלנו שום מסר ולא שום דבר.
ניסן סלומינסקי: וזה לא מעניין אותי, אנחנו ממשיכים להתקדם.
ראובן ריבלין: רק אני רוצה להעיר לכם הערה.
ניסן סלומינסקי: הערה קצרה וזהו.
ראובן ריבלין: הערה קצרה, ככל שאני אוכל להסביר אותה.
ניסן סלומינסקי: אני לא יודע מה הרגישות הזאת.
ניסן סלומינסקי: אמר מישהו, דן מישהו, מה קרה?
מיקי רוזנטל: ועדת השרים הזאת מתכנסת במה שאנחנו דנים בו.
ניסן סלומינסקי: אז מה קרה?
ניסן סלומינסקי: מה רצית, ששר המשפטים, זה לא יעניין אותו?
ניסן סלומינסקי: מעניין אותו.
מיקי רוזנטל: זה עושה פלסתר מכל הדיונים פה.
איילת שקד: לא נכון, מיקי, הסמכות היא אצלך.
איילת שקד: הסמכות היא כאן.
ניסן סלומינסקי: טוב, רבותי, גמרנו את הנושא.
ראובן ריבלין: סמכות הוועדה, יקירתי, חברת הכנסת המעולה והנכבדה - - -
ניסן סלומינסקי: תיתן להם נזיפה, אבל מה זה קשור אלינו?
ראובן ריבלין: אני אסביר לך מה זה קשור אלינו.
עפר שלח: אם נרשמה נזיפה מטעמך, נחה דעתי.
ניסן סלומינסקי: טוב, רבותי, הנזיפה שנרשמה זה שמישהו הדליף את זה לעיתון, זה הכול.
עפר שלח: אה, מישהו?
ראובן ריבלין: רבותי, אני רוצה להעיר הערה להערתה של - - -
ניסן סלומינסקי: אבל קצר וזהו, אנחנו מתחילים.
ראובן ריבלין: קצר.
ראובן ריבלין: כשתאמר לי להפסיק, אני אפסיק.
ראובן ריבלין: אם לא אדבר מילה לעניין, תאמר.
ראובן ריבלין: מקור הסמכות של רוזנטל וכל האנשים שמחליטים בשביל העם בכנסת הנמצאים כאן, מקור הסמכות שלנו בדיון כאן היא הצעת החוק שעברה בקריאה ראשונה ושהוגשה על-ידי הממשלה.
ראובן ריבלין: עכשיו, אם הממשלה מגישה הצעת חוק היא צריכה לעמוד מאחוריה.
ראובן ריבלין: נתברר לי כבר בקדנציה הקודמת, ובאמת הסמכתי את יושב-ראש ועדת הכספים בהתייעצות עם היועצת המשפטית, שהממשלה צריכה לבוא אלינו עם עמדה אחת.
ראובן ריבלין: לא יכולים לבוא, אלא אם יאמרו: יש שני נוסחים והחלטת הוועדה היא זו שתקבע לגבינו.
ראובן ריבלין: היא לא יכולה לשחק עם הוועדה, משום שאם אנחנו נעשה כאן עבודה שהיא תהפוך להיות פלסתר, הציבור יחליט בבחירות הבאות, אבל לא יחליט עכשיו לגבי עניין זה.
ראובן ריבלין: ולכן אני חושב שאותה הדלפה שהייתה, בין שהייתה מכוונת - - -
יצחק כהן: איזה הדלפה?
יצחק כהן: רובי, תעדכן אותי.
ראובן ריבלין: לא, אני רק מצטט דברים בשם אומרם כדי לגאול עולם.
ראובן ריבלין: הבעיה שלנו שכל חבר כנסת נכנס ברגע אחר, ואז אנחנו גם מתחילים את כל הדיון.
יצחק כהן: די, רובי.
ראובן ריבלין: לא עליך.
זהבה גלאון: אבל איציק כהן הוא לא "כל חבר כנסת".
ראובן ריבלין: דרך אגב, חבר הכנסת כהן שהוא - -
ניסן סלומינסקי: רובי, די, תקצר.
ראובן ריבלין: - - סגן שר שהגיש לנו את החוק הזה.
ראובן ריבלין: אני מקצר ואומר כך: ההערה שלך לממשלה חייבת להיות חד-משמעית.
ראובן ריבלין: אנחנו לא יכולים להיות כלי משחק בידיהם.
ראובן ריבלין: באותו נושא שעליו מדברים הייתה עמדת מיעוט של יושב-ראש הוועדה.
ראובן ריבלין: ועמדת המיעוט הזאת הופכת עכשיו בהחלטת ועדת השרים להחלטת הרוב.
ראובן ריבלין: וזה דבר שמתעתע בנו כאשר אנחנו שוקלים, כי אנחנו שומעים פה התייחסויות לגבי אותם דברים שהובאו בפנינו כדבר שהוא מקור הסמכות לגבינו.
ניסן סלומינסקי: רובי, קצר.
ראובן ריבלין: ולכן אני אומר:
ראובן ריבלין: הדבר היחידי שבו אנחנו יכולים לקבל מעמד, שאני לא ממליץ עליו פה, הוא על-ידי הגשת חוק פרטית.
ראובן ריבלין: בזמנו היה לנו בעיות רבות עם חוק התקשורת מול משרד המשפטים שהחליט שהוא מוביל את החוק הזה בניגוד לחוק התקשורת.
ראובן ריבלין: אני ביקשתי מיושב-ראש הוועדה, אברהם פורז, להגיש הצעת חוק דומה שהייתה הצעת חוק פרטית, שתאמה מילה במילה את הצעת החוק הממשלתית.
ראובן ריבלין: כשהממשלה רצתה למשוך היא הייתה יכולה למשוך את הצעתו של חבר הכנסת פורז.
זהבה גלאון: טוב, אולי זה מה שנעשה במקביל.
ניסן סלומינסקי: חבר'ה, עשו לי טובה.
ראובן ריבלין: רק ההערה שלה היא הערה, ואני מבקש ממך להעיר לתשומת ליבם: אנחנו עובדים לפי החלטתם, ואנחנו לא יכולים שההחלטה תהיה - - -
ניסן סלומינסקי: חבר'ה, תעשו לי טובה, אל תיפלו באותם דברים.
ניסן סלומינסקי: אם הממשלה בסופו של דבר תחליט למשוך את זה, שזו זכותה, אז זה פשוט לא יעבור בכנסת הרי.
ניסן סלומינסקי: על מה אתה מדבר?
ניסן סלומינסקי: אנחנו הרי כאן מייצגים את כל המפלגות.
ניסן סלומינסקי: אתה מאמין שאם ימשכו אנחנו נצביע בעד?
ראובן ריבלין: לא, אנחנו נגיש הצעת חוק פרטית.
ניסן סלומינסקי: עזוב רגע.
ניסן סלומינסקי: קודם כול, זה לא יעבור, לא יהיה דבר כזה.
זהבה גלאון: כבר היו דברים מעולם.
ניסן סלומינסקי: אני מציע שלא נפתח כל יום בדיון עוד פעם על אותו נושא ועוד פעם ועוד פעם.
ניסן סלומינסקי: גמרנו, יש לנו סמכות ואנחנו עובדים איתה.
ניסן סלומינסקי: מה הפחד הזה?
ניסן סלומינסקי: מין פחד כזה שכל יום איזה מין שד מושך לנו.
ניסן סלומינסקי: טוב, רוני, תמשיכי, בבקשה.
<רוני טלמור: אולי אני אקריא את סעיף 20.
<רוני טלמור: סעיף קטן (ב): "בקשה למינוי נאמן לפי סעיף קטן (א) תוגש לבית המשפט בידי הכונס הרשמי, ויכול שתוגש בידי בעל מניה או נושא משרה בחברת השכבה הנשלטת בניגוד להוראות פרק זה;"
ניסן סלומינסקי: קודם כול, לתוך הרמקול, כי אני בטוח שהוא לא מצליח לשמוע אותך.
<רוני טלמור: "הוגשה הבקשה בידי בעל מניה או נושא משרה כאמור, יהיה הכונס הרשמי צד להליך;"
ניסן סלומינסקי: רבותי, אנחנו בעמוד 5 בסעיף 20(ב), נכון?
<רוני טלמור: "בפעולותיו לפי סעיף קטן זה יפעל הכונס הרשמי בהתייעצות עם רשות ניירות ערך.
<רוני טלמור: " אני אמשיך הלאה לסעיף קטן (ג) בעמוד הבא: "בית המשפט ימנה לנאמן לפי סעיף זה עורך דין או רואה חשבון, ואולם רשאי הוא, בנסיבות מיוחדות, בהמלצת הכונס הרשמי, למנות לנאמן אדם בעל הכשרה מקצועית אחרת, הדרושה, לדעת בית המשפט, לצורך התפקיד.
<רוני טלמור: (ד) לא ימנה בית המשפט לנאמן אדם שקשריו עם אחת מחברות השכבה האמורות בסעיף קטן (א), מעמדו בחברה כאמור או כלפיה או עיסוקיו האחרים, עלולים ליצור ניגוד עניינים עם מילוי תפקידו כנאמן.
ניסן סלומינסקי: רק להכניס את האנשים לתמונה, היא קוראת את הנושא של נאמן.
ניסן סלומינסקי: הכוונה שאם לאחר תום הזמן חברה באחת השכבות שצריכות להתקפל לא מצליחה, לא חשוב מאיזה סיבה, למכור את עצמה או להתמזג, אזי הסנקציה היא שימונה נאמן שהוא יטפל.
ניסן סלומינסקי: ועכשיו אנחנו קוראים מצד אחד את המגבלות על הנאמן שלא יהיה קשור לחברות האלה, ומצד שני את הסמכויות שלו.
מרב מיכאלי: אז סליחה, כבר שאלה ראשונה, ברשותך, אדוני היושב-ראש: למה נאמן ולא כונס?
<רוני טלמור: אולי נקריא עד הסוף ואז - - -
ניסן סלומינסקי: הכונס ממנה נאמן.
ניסן סלומינסקי: בוא נתקדם, נו, זה התחום של הכונס.
זהבה גלאון: למה לא נתת לאבי ליכט לענות לי?
ניסן סלומינסקי: עשי לי טובה, אני לא צריך את כל הדברים האלה.
זהבה גלאון: אבל למה?
זהבה גלאון: אני לא צריכה לקבל תשובה?
ניסן סלומינסקי: כי מעיקרה השאלה הזאת לא שאלה.
ניסן סלומינסקי: תשאלי אותו אחר כך, זה לא שאלה.
ניסן סלומינסקי: אמרתי: אני לא רוצה שכל יום נפתח את הישיבה בזה שמישהו שמע מאחד השרים.
ניסן סלומינסקי: זה לא מעניין אותי, אנחנו ועדה, אנחנו דנים, נקודה.
ניסן סלומינסקי: תפסיקו עם הפחד הזה.
זהבה גלאון: אבל נציג היועץ המשפטי יושב כאן.
ניסן סלומינסקי: הוא בא לכאן מסיבות אחרות, זה לא קשור לזה.
זהבה גלאון: מה זה מסיבות אחרות?
זהבה גלאון: הוא בא למסיבת ריקודים?
ניסן סלומינסקי: הוא בא כדי להסביר לנו את הדברים האלה.
זהבה גלאון: אני לא מבינה למה אתה לא נותן לו לענות לי.
ניסן סלומינסקי: הוא לא בא להגיד לך אם אתמול ציפי לבני שאלה מה קורה בוועדה.
ניסן סלומינסקי: זה בדיוק מה שאת שואלת, מה אתמול ציפי חשבה או יעקב חשב או בנט חשב?
ניסן סלומינסקי: תעזבו.
זהבה גלאון: אני אומרת: יושב כאן היועץ המשפטי לממשלה.
ניסן סלומינסקי: טוב, זהבה, שאלת את השאלה שלך.
זהבה גלאון: אתה מונע ממנו לענות לי, אני חברת ועדה.
ניסן סלומינסקי: כן, אני מונע ממנו, כי זה לא רלוונטי.
ניסן סלומינסקי: אני עניתי לך.
זהבה גלאון: אם אתה מונע ממנו, אז אולי יש דברים בגו.
ניסן סלומינסקי: יש דברים בגו, עניתי לך את התשובה.
זהבה גלאון: לא, אני לא מקבלת את התשובה הזאת.
ניסן סלומינסקי: בסדר, אז את לא מקבלת.
ניסן סלומינסקי: את לא חייבת להתקבל.
זהבה גלאון: אני לא מקבלת, ואני מתעקשת על זה שתאפשר לו לענות.
ניסן סלומינסקי: אז זהבה, את מתעקשת, ואני לא קיבלתי את ההתעקשות שלך.
זהבה גלאון: מה אתה מסתיר?
ניסן סלומינסקי: לא מסתיר כלום.
ניסן סלומינסקי: אני פשוט לא רוצה שהנושא הזה ילווה אותנו כל הזמן.
ניסן סלומינסקי: זה לא פוליטיקה, ואנחנו לא רוצים כאן לעשות פוליטיקה, אנחנו רוצים להתקדם.
זהבה גלאון: לא, מה שעושים זה פוליטיקה.
ניסן סלומינסקי: לא, מה שאת מנסה כל הזמן להעביר – בנושא הזה, אני מדבר – זה כאילו לדחוף לאיזה מין משהו פוליטי של הממשלה, איזה מין משהו אפל שכל הזמן מאיים עלינו.
ניסן סלומינסקי: די, בסדר, נגמר.
זהבה גלאון: כשאני רוצה להגיד שהממשלה זה משהו אפל, אני יודעת לעשות את זה בצורה יותר אפלה, אז תרשה לי.
זהבה גלאון: בצורה יותר אפלה.
זהבה גלאון: אני חושבת שאתה סותם את הפה עכשיו ואתה לא מאפשר לקבל תשובה מה היה אתמול.
ניסן סלומינסקי: רוני, תמשיכי, בבקשה.
ראובן ריבלין: למה הם יכולים לדעת מה נעשה אצלנו ואנחנו לא יכולים לדעת מה נעשה אצלם?
<רוני טלמור: "(ה) נאמן שמונה לפי סעיף זה יפעל בכל הנוגע לשימוש בזכויות הנובעות מאמצעי השליטה ולמכירתם לפי הנחיות בית המשפט, ולא יהיה רשאי לקבל הוראות בעניין זה ממי שהחזיק באמצעי השליטה בניגוד להוראות פרק זה או מכל גורם אחר; הנאמן רשאי לבקש מבית המשפט להורות בין השאר – (1) כי הצבעה מכוח אמצעי השליטה שהוחזקו בניגוד להוראות פרק זה, שנערכה לפני מינוי הנאמן, לא תבוא במניין הקולות באותה הצבעה; (2) על ביטול מינויו של דירקטור שנגרם בידי אדם שהחזיק באמצעי השליטה האמורים; (3) על ביטול עסקה או התקשרות של חברת השכבה הנשלטת בניגוד להוראות פרק זה, עם בעל השליטה בה או עם אדם אחר שלבעל השליטה יש בה עניין אישי, אם ביצוע העסקה או ההתקשרות טרם הושלם בידי שני הצדדים, והכול בתנאים שיקבע בית המשפט.
<רוני טלמור: (ו) בית משפט יקבע את תפקידי הנאמן וסמכויותיו, ככל שלא נקבעו לפי סעיף זה.
<רוני טלמור: (ז) חברות השכבה האמורות בסעיף קטן (א) ונושאי משרה בהן יסייעו לנאמן ככל הנדרש לשם ביצוע תפקידיו לפי סעיף זה.
<רוני טלמור: (ח) בית המשפט יקבע את שכרו של הנאמן, אשר ישולם מתוך תמורת המכירה של אמצעי השליטה או בדרך אחרת שיקבע בית המשפט.
<רוני טלמור: (ט) מצא בית המשפט, מנימוקים שיירשמו, כי מינוי נאמן לפי סעיף זה אינו אפשרי או אינו מתאים בנסיבות העניין, רשאי הוא להורות כי אמצעי השליטה המוחזקים בניגוד להוראות פרק זה לא יקנו זכויות כלשהן (בסעיף קטן זה – אמצעי שליטה רדומים), כל עוד אמצעי השליטה הרדומים מוחזקים כאמור.
<רוני טלמור: (י) שלטה חברת שכבה בחברת שכבה אחרת בניגוד להוראות פרק זה, וכל עוד לא מינה בית המשפט נאמן לפי הוראות סעיפים קטנים (א) עד (ד) או החליט כאמור בסעיף קטן (ט), לא יקנו אמצעי השליטה בחברת השכבה האחרת המוחזקים בידיה זכויות הצבעה כלשהן באסיפה הכללית של חברת השכבה האחרת.
<רוני טלמור: אסביר.
<רוני טלמור: הסעיף הזה הוא סעיף האכיפה העיקרי של החוק, כאשר המטרה שלו לגבי חברות שמוחזקות שלא כדין בתום תקופות המעבר, או בהמשך הדרך יכול להיווצר מצב כזה, כלי האכיפה המרכזי הוא פשוט לקחת את החברה ולמכור אותה, מה שהיה צריך בעצם לעשות.
ניסן סלומינסקי: שלא כדין הכוונה שלפעמים יכול להיות בגלל שעבר הזמן?
<רוני טלמור: או שעבר הזמן או שמאיזושהי סיבה אחרת חברת - - - השנייה בהמשך הדרך קלטה או הנפיקה וכו'.
יצחק כהן: יש בזה בעיה, ניסן.
ניסן סלומינסקי: תן לה להסביר, רק שנייה.
<רוני טלמור: הסיבה שאנחנו התייחסנו לנאמן ולא לכונס, משום שכונס יש לו קונוטציה של חדלות פירעון ושל כינוס נכסים, וכאן בסך הכול המטרה היא להיות נאמן עבור המכירה ולהעביר לבעל השליטה את התמורה שמגיעה לו.
<רוני טלמור: כי האחזקה בחברה היא בסך הכול נכס כלכלי ששווה כסף, ואנחנו לא מרשים לו לשלוט אבל אנחנו כן מרשים לו כמובן לקבל את התמורה.
<שגית אפיק: אבל אם השכבה השלישית ממילא לא אמורה להיות לפי החוק, אז אי-אפשר לראות בה סוג של חדלות פירעון.
<שגית אפיק: כי החוק קובע שצריכות להיות שתי שכבות.
<רוני טלמור: השאלה אם היא חדלת פירעון או לא תלויה במצב של החברה, לא בשאלה מי מחזיק בה.
<רוני טלמור: זה פשוט לא רלוונטי.
אראל מרגלית: גם אם אנחנו הופכים אותה לחדלת פירעון אז כל המניות האחרות שהן לא בעל השליטה - - -
<שגית אפיק: לא, לא להפוך אותה, השאלה היא אם כונס הוא נאמן.
ניסן סלומינסקי: אבל הכונס ממנה נאמן, נכון?
<שגית אפיק: לא, הכונס הרשמי ממנה נאמן.
אראל מרגלית: אם אני מבין נכון, לוקחים את השליטה מבעל השליטה בפירמידה, מוכרים את זה לנאמן, שומרים על הערך הכלכלי של בעלי המניות.
אראל מרגלית: ואם אתה שם את זה בכונס נכסים אז אתה שם את כל הערך הכלכלי - - -
ניסן סלומינסקי: זה הכי טוב מבחינת - - -
יצחק כהן: אני רוצה להוסיף תקופת ביניים.
יצחק כהן: לא לחכות עד הדד-ליין ואז בית-משפט וכו'.
<שגית אפיק: איך הוא ידע, הכונס?
<שגית אפיק: הפונים הם הכונס – איך הכונס הרשמי ידע שלא בוצעו הוראות החוק?
<רוני טלמור: התייחסתי לזה אתמול.
<רוני טלמור: קודם כול, כל החברות שאנחנו מדברים עליהן הן חברות מדווחות, זה אומר שהנתונים לגבי החזקות בהן הן נתונים פומביים, נתונים גלויים.
<רוני טלמור: מעבר לזה, הכונס יוכל בשיתוף פעולה עם רשות ניירות ערך, וזה גם כן מופיע בנוסח.
<רוני טלמור: ובסך הכול אנחנו לא מדברים על משהו שהוא נסתר, אנחנו מדברים על חברות שכל מה שקורה בהן, ובוודאי מבנה החזקות של בעלי מניות מיעוטים זה מידע פומבי ולא אמורה להיות - - -
יצחק כהן: הם צריכים לדווח לרגולטור?
<שגית אפיק: זאת אומרת, אתם יוצאים מתוך הנחה שבעל מניה או נושא משרה או הכונס, הם פונים לבית-משפט וזה מספיק?
עדי קול: למה אי-אפשר שלציבור יהיה אפשרות?
יצחק כהן: מי ידווח לרגולטור?
<רוני טלמור: הציבור יכול לפנות לכונס הרשמי ולבקש.
ניסן סלומינסקי: הציבור תמיד יכול.
יצחק כהן: אבל אני לא מבין את חובת הדיווח.
ניסן סלומינסקי: מאחר שיש כאן חובות דיווח אז מי שיידע, רשות ניירות ערך חייבת לדעת והיא עוקבת אחרי זה, ודאי שהם יעקבו.
יצחק כהן: איפה יש חובת דיווח?
אראל מרגלית: אני רואה פה איזושהי בעיה.
יצחק כהן: על מי אחריות הדיווח, על הגוף?
ראובן ריבלין: כל בעל מניות יכול לבקש.
אראל מרגלית: ניסן, יש לי שאלה, אני רואה פה איזושהי בעיה.
ראובן ריבלין: סתם כל בעל אגרת חוב יכול לבקש?
יצחק כהן: זה מה שהיא מספרת.
ראובן ריבלין: אם כך, כל אחד מהציבור יכול לבקש.
<קריאה: רגע, זה לא נכון.
אראל מרגלית: אני מציע שניתן את הדעת להתנהלות ומתן מידע מוסדר, כי אחרת יהיו פערים במידע.
אראל מרגלית: לא צריך לבקש.
אראל מרגלית: ברגע שחברה יש שמועות לגבי המכירה שלה או אי המכירה שלה זה משפיע באופן דרסטי על מחירי המניה, וזה גורם לספקולציות.
אראל מרגלית: אז מה שאני מציע: אנחנו צריכים לבקש תהליך של דיווח - - -
יצחק כהן: סטטוס, כל רבעון.
אראל מרגלית: תהליך של דיווח שהולך ונעשה יותר מחמיר לקראת - - -
<רוני טלמור: על-ידי מי?
אראל מרגלית: על-ידי החברה.
<רוני טלמור: אחרי או לפני הנאמן?
יצחק כהן: תוך כדי.
ניסן סלומינסקי: לפני, כל הזמן.
אראל מרגלית: לגבי כל התהליך של ההתמחרות שלה.
אראל מרגלית: התהליך של ההתמחרות יכול להיות או לגבי גורם חיצוני או שבעל השליטה רוצה לתת הצעת מכר באיזשהו שלב.
אראל מרגלית: מה שאנחנו רוצים זה שמרגע מסוים, נגיד יהיה שש שנים, אז בסדר, בשלוש שנים, ארבע שנים הראשונות, לא צריך להגיד כלום, אבל לקראת ההגעה למכירה עצמה אז צריך איזושהי אמירה לגבי הכוונה ולגבי התהליך, כי אחרת יכול להיות פער אדיר במידע לגבי מה שקורה.
עדי קול: למה לא כל מישהו מהציבור יכול לפנות?
זהבה גלאון: וגם למה אין הגבלת זמן על - - -
אלעזר שטרן: אבל המכירה יכולה להיות גם בשנתיים הראשונות?
יצחק כהן: יהיה כל רבעון דיווח סטטוס, אני מציע.
ניסן סלומינסקי: אבי, אתה רצית לענות?
<אבי ליכט: כן, אני רציתי.
<אבי ליכט: קודם כול, נתחיל מהתחלה.
<אבי ליכט: ברגע שהחברה יוצאת ועוברת לנאמן, מבחינת האינטרסים שהחוק בא להגן עליהם בעצם הבעיה נפתרה.
<אבי ליכט: הרי מה רצינו לומר?
<אבי ליכט: רצינו לנתק אותו מבעל השליטה ולאפשר את המכירה, כדי שבעל השליטה גם אחרי תקופת השש שנים לא יחזיק בחברה.
<אבי ליכט: ברגע שהמניות שלו עוברות לנאמן מבחינתנו התכלית של החוק הושגה.
<אבי ליכט: ולכן השאלה אם זה כונס או נאמן היא פחות חשובה לצורך העניין, זה יותר סמנטיקה.
<אבי ליכט: בחרנו בנאמן בגלל שהקונוטציה של כונס היא הרבה יותר דרמטית, אבל בסוף הסמכויות שלו - - -
אראל מרגלית: אבל אנחנו רוצים שזה ימשיך להיות עסק חי.
<אבי ליכט: זה רק אני אומר למי ששאל.
<אבי ליכט: עכשיו הרעיון הוא שבסוף מדובר בחברות מדווחות, חברות ציבוריות.
<אבי ליכט: ולכן כיוון שזה מידע שחשוב למשקיע הסביר, גם רשות ניירות ערך וגם המשקיעים מן הסתם ידאגו לזה שיהיה פרסום מהחברה ואנחנו נדע מי יהיו החברות האלה שצריכות להימכר.
<אבי ליכט: כונס הנכסים הרשמי הוא יהיה הגוף של המדינה שבעצם האחריות שלו תהיה ללכת לבית-המשפט ולהתניע את התהליך.
<אבי ליכט: עכשיו, אנחנו לא רוצים שכל אדם מן הציבור יתחיל להתעסק בדבר הזה ושיתחיל להיות בלגן.
<אבי ליכט: קודם כול, אנחנו נותנים את הסמכות לנושא משרה ולמי שיש לו אינטרס מיידי שזה בעל מניה, ויש את הכונס הרשמי.
<אבי ליכט: אם אדם מהציבור חושב שהכונס הרשמי לא הפעיל את הסמכויות שלו, הוא יוכל לפנות אליו ולבקש ממנו להפעיל את הסמכויות.
ניסן סלומינסקי: אבי, רק שאני אבין, אצל הכונס תהיה רשימה מיוחדת של אותן חברות – אלה ארבע שנים, אלה שש שנים, ויהיה מעקב.
<אבי ליכט: עכשיו, בעיני לא צריכה להיות בעיה, אנחנו נתארגן מנהלית, וגם זה מידע פומבי, לא יהיו סודות.
<אבי ליכט: עכשיו, השאלה של חבר הכנסת מרגלית.
<אבי ליכט: אני לא חושב שנכון לבקש דוח רבעוני, כי זו חברה שרוצה להימכר, יש לה כל מיני אסטרטגיות עסקיות.
<אבי ליכט: אני לא בטוח שאפילו מבחינת האינטרס הציבורי, אנחנו נרצה שעכשיו אנחנו נגלה בדיוק עם מי הם עושים משא ומתן או להטיל עליהם חובות דיווח שלא קיימות.
<אבי ליכט: יש את רשות ניירות ערך שמפקחת על התהליך של דיווח ואיזה מידה זקוק משקיע סביר, ומן הסתם היא תתאים את הוראות הגילוי שלה גם לדבר הזה.
<אבי ליכט: אני לא חושב שצריך לקבוע בחקיקה מיוחדת איזשהן הוראות מיוחדות כל עוד רשות ניירות ערך דואגת לדיווחים והיא עושה את זה מצוין לגבי כל החברות.
אראל מרגלית: לא, אבל אני אומר ככה: מכיוון שיגיעו כמה חברות לפרקן בצורה מאוד אינטנסיבית, ויכול להיות לחץ מאוד גדול על הבורסה ועל הקונים ועל בעלי המניות, ובעלי מניות המיעוט פחות חשופים ויודעים את כל מה שקורה.
אראל מרגלית: אז השאלה אם לא צריך איזשהו נוהל יותר ברור.
ניסן סלומינסקי: הוא אמר שזה יהיה כאילו אחריות הכונס, יהיה לו רשימה סגורה של אותם כאלה שצריכים, אלה לארבע שנים ואלה לשש שנים, ויהיה לו מעקב מיוחד לנושא.
אראל מרגלית: אני רוצה להסביר.
אראל מרגלית: ברגע שזה הופך להיות שהנאמן שולט בחברה, מן הסתם ערכה יורד בצורה דרמטית, כי עד רגע מסוים התנהלת בצורה כלכלית ופתאום אתה מתנהל בצורה משפטית, ולכן ערכה יורד.
ראובן ריבלין: אנחנו לא יכולים להפר לצורך עניין זה את כל הכללים של החברות.
ראובן ריבלין: אתה מנהל משא ומתן, הוא רשאי לנהל משא ומתן, וכמובן שהוא לא יטעה את הציבור.
אראל מרגלית: ברור.
זהבה גלאון: אבי, תוסיף עוד שתי התייחסויות.
זהבה גלאון: האם אתה מגביל את הנאמן בזמן?
זהבה גלאון: כמה זמן יכול נאמן לכהן?
זהבה גלאון: אתה עכשיו נותן לו איזה קארד בלנק.
זהבה גלאון: ומה עם הדירקטורים המכהנים, מה קורה איתם?
<אבי ליכט: סליחה, חבר הכנסת סלומינסקי.
<אבי ליכט: רשות ניירות ערך, מוטי ימין, ביקש להגיב לנושא הדיווחים, ואני מעדיף לתת לו, אם תרשה לי.
<מוטי ימין: רק כדי להבהיר, רשות ניירות ערך מופקדת על כל הנושא של הגילוי ושל השקיפות ביחס לחברות הציבוריות, ואני בהחלט מסכים עם חבר הכנסת מרגלית שראוי שהציבור יקבל מידע על הכיוונים שנשקלים על מנת שקבוצה מסוימת או איזושהי חברה תוכל לעמוד בהוראות החוק לעניין קיפול השכבות.
<מוטי ימין: צריך רק לקחת בחשבון שמידע בנסיבות מסוימות עלול לפגוע בהצלחה של משא ומתן, ולכן נצטרך למצוא את האיזון המתאים.
<מוטי ימין: יחד עם זאת, אני יכול להבטיח שאנחנו ברשות ניירות ערך נדאג לוודא שהציבור מקבל את הגילוי הרלוונטי בזמן הנכון, גם במסגרת של דיווחים מידיים כאשר קורה אירוע מסוים, אבל גם בסיטואציות מסוימות.
<מוטי ימין: ואני חושב שאתה צודק, במסגרת של דוחות הדירקטוריון הרבעוניים, ככל שנתקרב לקראת תום התקופה שנקבעה בחוק כתקופת המעבר הציבור יצטרך לדעת מה קורה ואנחנו נדאג לזה.
אלעזר שטרן: מוטי, מה ההבדל בין השנה השישית לשנה השנייה, לצורך העניין?
אלעזר שטרן: הרי גם מהניסיון של מה שראינו פה בשנים האחרונות, זאת אומרת שחברות שכבר יודעות מתחילות לקפל קודם, נכון?
<מוטי ימין: כן.
אלעזר שטרן: הרי אנחנו נתנו את השש שנים רק בשביל להאריך שאם – אבל האינפורמציה הזאת היא רגישה מהרגע שהחלטת שאתה מקפל שכבות.
אלעזר שטרן: או מוכר, לא משנה.
<מוטי ימין: אני אסביר.
<מוטי ימין: אני מסכים אתך, זה רלוונטי מ-Day One, זה נכון.