GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ראובן ריבלין: תוכלו תמיד לחזור אלינו.
<איריס ויינברגר: ערכנו התייעצות בבוקר, ואנחנו חושבים שנכון - - -
ניסן סלומינסקי: אז לא, נו, אז לא.
<איריס ויינברגר: אנחנו רוצים להתייחס לזה – אני חושבת שנכון לחכות לדיונים, יכול להיות שמדינת ישראל - - -
ניסן סלומינסקי: למה בסעיפים, איריס, תסלחי לי - - -
<איריס ויינברגר: ניסן, שנייה, תן לי רגע לענות עד הסוף.
<איריס ויינברגר: זה נכון, אבל בשונה מאתמול, שאפשר לומר לעניין מזומן מצטבר - - -
ראובן ריבלין: אבל אתמול זה לא היה בשונה, פה אמרתם שאתם מתנגדים.
<איריס ויינברגר: כי גם אתמול הייתה לזה עלות תקציבית.
<איריס ויינברגר: אבל עדיין אתמול מדובר על משהו שיש בו עניין של היערכות של העוסקים.
<איריס ויינברגר: פה אין עניין של היערכות מוקדמת של העוסקים, אז גם מבחינת ועדת הכספים, נדמה לי שנכון לעשות על זה דיון בספטמבר, ואני אומרת שוב, אנחנו נשקול את זה בחיוב.
קארין אלהרר: אבל כבר בחנתם את זה, אז למה - - -
<איריס ויינברגר: כי זה לא עניין של עובד או לא עובד, זה רק עניין של עלויות.
<שגית אפיק: אז למה במכתב העלויות אני רואה שזה 47 מיליון שקלים הפסד, ואמרת 160 עד 220, איך זה מתיישב?
<איריס ויינברגר: לא, ה-160 עד 220 זה תוספת הכנסות, ככל שיוחלט לא להאריך את זה ל-2014.
ניסן סלומינסקי: איריס וערן, רק רגע.
ניסן סלומינסקי: מאחר שאני - - -
עפר שלח: לא ברור, אם ההפסד הוא 47 איך הרווח הוא יותר?
קארין אלהרר: לא מובן, לא מדויק.
ניסן סלומינסקי: ששש, מאחר שנתחיל ב"לכבודה של ירושלים" עוד דקה, אז אני מבקש - - -
עפר שלח: כתוב "הפסד הכנסות המדינה", אם זה יהיה בתוקף, אז זה גם הרווח אם זה לא יהיה בתוקף.
ניסן סלומינסקי: אני מבקש שוב, אנחנו - - -
<עופר מנירב: אז זה לא יכול להיות - - -
ניסן סלומינסקי: אם אתם רוצים שנלך בשיטה - - -
<עופר מנירב: בסוף פה מתברר שהנתונים שלי נכונים.
ניסן סלומינסקי: רק רגע, ששש, רבותי, אם אתם רוצים, ערן, שנלך בשיטה – לא אכפת לי שאת כל הצווים שנעשה, שהמדינה רוצה, גם נעשה את זה עד 2013, נראה מה יהיה בדיוני התקציב.
ניסן סלומינסקי: זה גם כן הסבר.
ניסן סלומינסקי: אנחנו מבינים שצריכים לתת את הזמן, כי אם מבקשים סימן שיש סיבה, ואנחנו מאמינים לכם, לכן אנחנו הולכים על זה.
ניסן סלומינסקי: אבל כמו שאנחנו מאמינים לכם למה שנקרא לטב, אנחנו מאמינים לכם גם למוטב, כמו שנקרא.
ניסן סלומינסקי: אז אם אני מאמין לכם בנושא שזה מכניס למדינה, ואני מאריך את זה עד 2014, אני גם כאן רוצה להאריך את זה עד 2014.
ניסן סלומינסקי: אל תתנו לנו תמיד את התחושה, כי אתה רואה שזה קו שהולך אצלכם כל הזמן, אז אני מבין אתכם שאתם רוצים, אבל אנחנו לא יכולים - -
<איריס ויינברגר: אבל אתמול הסכמנו.
ניסן סלומינסקי: - - לקבל את זה שכל פעם שיש גזירות, זה עד 2014 - -
ראובן ריבלין: אי-ודאות גם.
ניסן סלומינסקי: - - וכשיש איזושהי הטבה, רחמנא לצלן, אז זה עד 2013, ועוד פעם לטחון ועוד פעם.
ניסן סלומינסקי: צאו, תדברו עוד פעם.
ניסן סלומינסקי: ואני אומר שוב, אני רוצה רק על הדרך שהממשלה הזאת הולכת של שוויון בנטל, איך שאומרים, אז שיהיה שוויון בנטל.
<זיו שרון: הקלה על העסקים הקטנים.
ניסן סלומינסקי: שיהיה שוויון בנטל – 2014 זה התאריך.
ניסן סלומינסקי: אז כמו שגוזרים את הגזירות עד אז, אנחנו גם עושים את ההטבות לאז.
ניסן סלומינסקי: אם תרצו לשנות או דברים אחרים תמיד הדרך בפניכם, ותוכלו להכניס את זה פה, אבל בינתיים שאנחנו מאשרים, נלך עד 2014.
<איריס ויינברגר: אבל למה?
ניסן סלומינסקי: כי למה 2013?
<איריס ויינברגר: אני פשוט מנסה להבין, הרי מדובר כאן על הארכת תוקף עד סוף שנת 2013.
ניסן סלומינסקי: כל מה שעשינו בשבועיים האחרונים – שבוע ראשון, רק שתביני, עשינו מיליארד ו-300 - -
<איריס ויינברגר: אני יודעת.
<איריס ויינברגר: כי הכול חיכה לוועדת כספים.
<עופר מנירב: מה ישתנה?
<עופר מנירב: מה יכול להשתנות - - - עד סוף השנה הזאת?
ניסן סלומינסקי: אין לי טענות, אבל בכולם הארכנו עד 2014, ולא אמרנו לכם 2013.
<איריס ויינברגר: אחרת היינו בדצמבר.
ראובן ריבלין: את רוצה שננסה להבין?
ראובן ריבלין: אני אומר לך, הבנו.
ניסן סלומינסקי: ולמרות הכול ואף על-פי כן.
ראובן ריבלין: את לא רוצה להבין.
ניסן סלומינסקי: לא, היא רוצה להבין, רק - - -
ראובן ריבלין: את אומרת לנו שאנחנו לא מבינים.
<איריס ויינברגר: אני מאוד רוצה להבין.
ראובן ריבלין: הבנו את הכול.
ראובן ריבלין: תשמעי, יש צו – או מאריכים אותו עד 2014.
ניסן סלומינסקי: איריס וערן, אני אומר שוב, אנחנו מוכנים ונשתף פעולה, זה כמו שאנחנו רוצים לגזור את הגזירה, ואנחנו מבינים אתכם, שאין טעם לעשות 2013 ואחר כך גם להאריך.
ראובן ריבלין: אלה אם כן, זה דבר שפוגע בתקציב.
ראובן ריבלין: ברור שלא.
ניסן סלומינסקי: קחו גם את זה, חבל - - - על כל הסיפור.
ניסן סלומינסקי: המדינה תפסיד קצת, אבל כמו שנתנו למדינה להרוויח, ובסכומים אדירים, בשבוע הראשון עשינו מיליארד ו-313 מיליון שקלים - -
קארין אלהרר: אין הצבעה עכשיו?
ניסן סלומינסקי: - - בנושא הזה ולא הקפדנו ולא אמרנו מדד וריביות.
ניסן סלומינסקי: טוב, חבל.
קארין אלהרר: לא תהיה הצבעה עכשיו?
ניסן סלומינסקי: על זה?
ניסן סלומינסקי: אם הם יסכימו עכשיו עד 2014, נעשה עכשיו.
<איריס ויינברגר: אנחנו רוצים להאריך את זה, יש כאן - - -
ניסן סלומינסקי: ערן, אז למה אתם מאריכים את זה ל-2013 ולא ל-2014.
<ערן יעקב: אסביר.
<איריס ויינברגר: כל שנה שוקלים את זה מחדש.
ניסן סלומינסקי: גם הסעיפים האחרים הם סעיפים – אז למה שלא נעשה את זה אותו דבר במכסים ובכל זה, שנעלה תמיד את זה ל-2013 ולא 2014?
<איריס ויינברגר: רק אציין בפני הוועדה, רגע - - -
<שי דותן: זה עניין של גמישות.
<שי דותן: מה האלטרנטיבה?
<שי דותן: אולי 0.2%?
ניסן סלומינסקי: הגמישות שאנחנו נותנים לכם בגזירות, תנו לנו בהטבות - - - .
ניסן סלומינסקי: תמיד שולחים לכם עד 2014, לא 2013, נכון?
<איריס ויינברגר: תראו, הארכנו את זה עד 31 בדצמבר 2012, בסוף – כל שנה מאריכים את זה מחדש.
<איריס ויינברגר: זה צו שכל שנה הוארך מחדש.
ניסן סלומינסקי: חבר'ה, תתייעצו.
<ערן יעקב: לא, אבל התייעצנו.
ניסן סלומינסקי: למה אנחנו צריכים כל שנה?
ניסן סלומינסקי: למה לא לשנתיים כמו הגזירות?
<איריס ויינברגר: בגלל עלויות.
<איריס ויינברגר: בגלל שזה דווקא צו שאפשר אולי לעכב אותו.
ניסן סלומינסקי: כן, זה צו שאפשר להיטיב טיפה עם אנשים קטנים.
ניסן סלומינסקי: בוא נעשה להם את זה.
<איריס ויינברגר: אנחנו רוצים להיטיב.
קארין אלהרר: אז 2014 מקובל עליכם?
<שי דותן: אתם נותנים לנו יותר אילוצי תקציב, תנו לנו יותר חופש, יותר אילוצי תקציב, אז אני יודע שנצטרך לפנות לדברים שאתם כן מכירים כמו מס הכנסה ומע"מ.
ניסן סלומינסקי: חבר'ה, אז בואו, באמת, נו - - -
<שגית אפיק: אבל אם במילא תביאו את זה ב-2014 להארכה, אז מה ההבדל?
<שגית אפיק: אתם אומרים שממילא - -
<איריס ויינברגר: יש הבדל, כי אז נשקול את זה.
<שגית אפיק: זו הארכה חמישית.
<שגית אפיק: כבר חמש פעמים הארכנו לכם את זה.
קארין אלהרר: לא, אבל זה אותו דבר כל פעם.
<שי דותן: זו המטרה העיקרית פה, אדוני, אם אנחנו יכולים להיטיב - - -
<ערן יעקב: אולי אסביר דקה.
<ערן יעקב: הדבר הזה נולד כצורך למענה למשבר שבא.
<ערן יעקב: הוא נולד שם.
<ערן יעקב: הדבר הזה נולד למשבר – המשמעות של זה תקציבית.
<ערן יעקב: בסוף יש לזה משמעות תקציבית, מה לעשות.
אלעזר שטרן: לפי הריביות זה בגלל מועדיהם.
<ערן יעקב: המשמעות תקציבית.
<ערן יעקב: זה מחולק גם לריבית וגם לעלות חד-פעמית בגין הקדמה או בגין איחור, כי המשמעות של זה אם זה דו-חודשי או חד-חודשי זו.
<ערן יעקב: זה נולד, אמרתי, כחלק מהמשבר.
<ערן יעקב: הארכנו את זה, כי הייתה המשכיות והייתה מטרה.
<ערן יעקב: נכון לכרגע, אנחנו באים כדי להאריך את זה עד סוף השנה.
<ערן יעקב: נכון, יש לזה בסוף גם משמעויות תקציביות, והדבר הזה צריך להיבחן ברמה הוליסטית.
עפר שלח: אתה רואה את המציאות הכלכלית - - -
<ערן יעקב: אני רואה, בגלל זה אנחנו מאריכים - - -
עפר שלח: - - - שהיא תאפשר לך לדעת - - -
<ערן יעקב: בגלל זה אנחנו מאריכים.
<ערן יעקב: עפר, אבל בגלל זה אנחנו באים ממקום של להאריך, אבל אנחנו צריכים גם לראות.
<איריס ויינברגר: - - -
<ערן יעקב: מכניסים אותנו למקום – אנחנו באים להיטיב, זה לא שעכשיו באנו ואמרנו, הרי מה יקרה עכשיו, אם לא נצביע, לכאורה זה חוזר ל-850 - -
ניסן סלומינסקי: ערן.
<ערן יעקב: - - זו המשמעות.
<ערן יעקב: אם באנו בינואר - - -
<ערן יעקב: רגע, דקה.
<ערן יעקב: בא שר האוצר ואומר, אני מבין - -
<איריס ויינברגר: זה הצו ששר האוצר שקל.
<ערן יעקב: - - אני כרגע מבין את הבעיה, אני ממשיך את זה עד סוף השנה, אבל כדי להיערך קדימה, יש לזה משמעויות.
<ערן יעקב: אי-אפשר להתעלם מכך.
ניסן סלומינסקי: ערן, אני מסכים.
<ערן יעקב: לא, תבין, כל מה שהעלינו בבירה זה 200 מיליון, גם זה 200 מיליון, זו המשמעות.
ניסן סלומינסקי: ערן, שם אותו שבוע העלינו במיליארד 313 מיליון.
<ערן יעקב: אז באנו להאריך, אי-אפשר שנבוא כל פעם לוועדה והוועדה לא – אי-אפשר.
<ערן יעקב: רגע, אני מבין - - -
ניסן סלומינסקי: אתה חוזר על הדברים שלך כבר כמה פעמים.
<ערן יעקב: לא, אני לא חוזר.
ניסן סלומינסקי: תתפלא לשמוע שאני מסכים אתך, ואני מסכים עם שר האוצר.
ניסן סלומינסקי: מבחינת שר האוצר אתה צודק.
ניסן סלומינסקי: אם היה אפשר להאריך את זה עד ספטמבר 2013, היה עוד יותר טוב אולי.
ניסן סלומינסקי: אבל זה הכיוון של שר האוצר.
<איריס ויינברגר: אנחנו לא רוצים.
<איריס ויינברגר: רוצים ודאות עד סוף שנה.
ניסן סלומינסקי: מה אפשר לעשות, יש לוועדה מחשבה אחרת.
ניסן סלומינסקי: היא מסתכלת מעבר למה שאתם מסתכלים, וזה תפקידכם, יש לה גם ראיה נוספת.
<ערן יעקב: אתה צודק, אבל גם יש אחריות פיסקלית גם לוועדה בסוף.
ניסן סלומינסקי: הראיה שלה אומרת, אנחנו רוצים להיות עקביים, וכמו שבגזירות אנחנו מאריכים עד 2014, אנחנו רוצים גם בהטבות.
<ערן יעקב: אני לא מבין איזה גזירות - -
<איריס ויינברגר: עדיין לא היו גזירות.
<איריס ויינברגר: איזה גזירות היו?
<ערן יעקב: - - עוד אין, בינתיים – אני לא מצליח להבין - - -
ניסן סלומינסקי: כל המכסים, כל - - -
<ערן יעקב: אז תיתן - - -
ניסן סלומינסקי: אתה יודע מה, חבל על הזמן.
<ערן יעקב: אבל עדיין זה לא עבר – אתה קובע עובדות לכאורה, אבל זה לא נכון, זה לא המצב.
<ערן יעקב: אז בוא, לפחות שהוועדה תדע את המצב לאשורו.
<ערן יעקב: כרגע הדברים האלה לא אושרו.
<ערן יעקב: המצב הוא לבוא, וצריך - - -
ניסן סלומינסקי: אני מציע, תדברו עוד פעם, ואל תיכנסו – הדברים - - -
<ערן יעקב: אדוני היושב-ראש, אבל צריכה להיות אחריות גם לוועדה.
<ערן יעקב: יש לה משמעות פיסקלית, ובסוף – אז אנחנו באים ממקום שמ-2014 אנחנו עוד לא יודעים מה כן יהיה, ומה לא, אז זו האחריות.
<ערן יעקב: זה כל מה שאני אומר.
ניסן סלומינסקי: אני חושב שאחרי שבועיים - - -
<ערן יעקב: ולשר האוצר, נכון, הוא בא ויש לו אחריות.
ניסן סלומינסקי: ערן, אני מבקש, אחרי שבועיים, אם אתה עוד יכול להגיד שלוועדה הזו אין אחריות לגבי התקציב - - -
<ערן יעקב: אני לא אומר.
<ערן יעקב: רק אני אומר - - -
ניסן סלומינסקי: אז אני מבקש, א.
<ערן יעקב: כל מה שאני אומר, אז תן את הקרדיט, תבואו עוד פעם ב-1 - - -
ניסן סלומינסקי: לא היה לך, אני חושב, ועדה שהיה לה אחריות כמו שיש לה, אבל יש לה גם את הדעה שלה.
ראובן ריבלין: תגיד לי, אין לך סמכות?
ראובן ריבלין: נגיד שאנחנו מאשרים את זה מכאן ולעולם.
ראובן ריבלין: אין לך סמכות לבוא אלינו ולומר, המצב נשתנה ולכן אני רוצה לבטל את זה?
<ערן יעקב: אבל זה גם ההפך.
ניסן סלומינסקי: בסדר, כמה פעמים עשינו ההפך?
ראובן ריבלין: אז מאה אחוז, אז אנחנו לא מאמינים שבשלושה חודשים יש איזושהי נפקא מינה.
ראובן ריבלין: אנחנו מאשרים את זה עד סוף השנה.
ראובן ריבלין: אתם לא תספיקו בסוף השנה - - - אם תדעו במשך הזמן, אז תבואו אלינו בחזרה.
ראובן ריבלין: אנחנו מאריכים את זה - - -
ניסן סלומינסקי: ערן, סיימנו את הנושא.
ניסן סלומינסקי: צאו, תחזרו אלינו ב-12:30.
ראובן ריבלין: בשביל מה אנחנו צריכים להפעיל כל פעם, כבר הפעלנו פעם אחת.
ראובן ריבלין: אם אתם באים ואומרים, רוצים לבטל, נפעיל שיקול דעת.
<זיו שרון: כבודך, המשמעות היא ששר האוצר רוצה לממן על חשבון העסקים הקטנים – על חשבון הנוחות של העסקים הקטנים – את התקציב הבא.
<זיו שרון: מה המשמעות הזאת של ההארכה עד סוף 2014?
ניסן סלומינסקי: אדוני, תודה רבה.
ניסן סלומינסקי: סגרנו את הנושא הזה.
ניסן סלומינסקי: אני עובר לנושא מספר 3: תקנות מס ערך מוסף.
ניסן סלומינסקי: קיימנו את הדיון, הודעת הוועדה או בקשת הוועדה, נעשה את זה יותר מכובד, שהתוספת, ההטבה הזו של הדיווח לחודשיים ולא לחודש, "לקטנים", נקרא לזה, במירכאות, לא תהיה עד סוף 2013, אלא עד סוף 2014, כדי שנשמור על עקביות בהחלטות שלנו, שגם בגזירות - - -
אראל מרגלית: לא, אנחנו ביקשנו שזה יהיה עד סוף 2013.
<איריס ויינברגר: לא, 2014.
ניסן סלומינסקי: כדי לשמור על העקביות, שגם הגזירות, אבל גם ההטבות יהיו על אותו תאריך.
<איריס ויינברגר: לאור בקשת הוועדה, מנהל רשות המסים ושר האוצר, הסכימו להאריך את התקנות עד סוף שנת 2014.
ניסן סלומינסקי: מי זה, משה אשר?
<איריס ויינברגר: משה אשר.
ניסן סלומינסקי: וגם השר.
<איריס ויינברגר: וגם השר.
<איריס ויינברגר: אנחנו באמת מקווים שלא יהיה צורך בקיצור התקופה הזאת.
ניסן סלומינסקי: עזבי, לא פותחים בפורענות, זה בסדר.
ראובן ריבלין: למה לנמק דבר - - -
ניסן סלומינסקי: אנחנו מודים באמת לאיריס, לרשות המסים ולשר.
ניסן סלומינסקי: ואני מעלה את זה להצבעה.
ניסן סלומינסקי: מי בעד לאשר - -
ראובן ריבלין: עד 2014.
ניסן סלומינסקי: - - את תקנות מס ערך מוסף (הוראת שעה), התשע"ג– 2013, שיהיה עד סוף שנת 2014.
ניסן סלומינסקי: ירים ידו.
<איריס ויינברגר: יהיה תיקון לתקנות.
<איריס ויינברגר: הם יפורסמו עד סוף 2014.
ניסן סלומינסקי: אני פותח את ישיבת ועדת הכספים, נקרא לזה "החגיגית", לכבודה של ירושלים, כפי שאנחנו יודעים, מחר כ"ח באייר, יום שחרור ירושלים במלחמת ששת הימים.
ניסן סלומינסקי: חזרנו אל הלב.
ניסן סלומינסקי: נמצא אתנו ראש עיריית ירושלים מר ניר ברקת, שבתקופתו עושה הרבה, כמו קודמיו, אבל הוא עושה הרבה מאוד לפיתוחה, שגשוגה של ירושלים.
ניסן סלומינסקי: אני מקווה שירושלים אכן תיבנה ותתרחב, כפי שהיא צריכה להתרחב, גם בגלל שמגיע לה להתרחב, וגם בגלל שצריכים הרבה פתרונות, שירושלים כרגע לא יכולה לתת אותם, והיא צריכה ויכולה להתרחב.
ניסן סלומינסקי: לא רוצה להגיד לאיזה כיוונים, אבל כולנו יודעים - - -
ניר ברקת: לכל הכיוונים.
ניסן סלומינסקי: כן, לכל הכיוונים, זו הגדרה נכונה.
ראובן ריבלין: אדוני היושב-ראש, אני מבקש לזעוק את זעקת עלבונה של ירושלים.
ראובן ריבלין: ועדת הכספים קיבלה סדר-יום מבעוד מועד, שבוע לפני כן, שבו העלינו את ירושלים כסעיף.
ראובן ריבלין: הייתה פה ישיבה של חברי כנסת רבים, שהשתתפו בעניינים חשובים ביותר, אבל אולי אחת משתיים, או שהם חושבים שחשיבותה של ירושלים מובנת מאליה ולכן הם לא צריכים להשתתף, או שהם חושבים שאולי אנחנו מוטרדים בירושלים ולא צריכים להטריד אותם.
ראובן ריבלין: אני חושב שזה לא לכבודה של ועדת הכספים, ואני מעריך ומוקיר את היושב-ראש, כאשר חבריה, שידעו מראש ונמצאו כאן, לא באים לישיבה מיוחדת ליום ירושלים.
יצחק כהן: - - - חברים שכן משתתפים.
ראובן ריבלין: אני לא אומר לך.
ראובן ריבלין: אני יחד אתך אומר זאת עם היושב-ראש.
ניסן סלומינסקי: אני חושב שאם היינו מודיעים, שחלק מהדיון יהיה האם אזור E1 יצורף למעלה-אדומים או לירושלים, רובי - - -
ראובן ריבלין: אני הולך לדבר ברשת ב' על ירושלים, לומר שהאולם פה מפוצץ.
ניסן סלומינסקי: אבל נתתי הצעה, שאם היינו מודיעים, שבמסגרת הדיון ראש העיר יתבע את צירופה של E1 לירושלים ולא למעלה-אדומים, ועל זה יתקיים דיון, מבטיח לך שהאולם היה מלא פה מפה לפה.
יצחק כהן: הנה פוליטיקה.
ניסן סלומינסקי: לא, ההפך, האולם היה מלא.
ראובן ריבלין: אם הייתי יודע שזה בסמכותו של ראש העיר להחליט על זה - - -
ניסן סלומינסקי: לא להחליט, לבקש.
ראובן ריבלין: אה, לבקש.
ניסן סלומינסקי: אבל זה היה מספיק כדי שהאולם יהיה מלא, לצערנו.
ראובן ריבלין: אתה עוד הולך רחוק ממני, אני לא רוצה – אני הולך לדבר ב"קול ישראל".
ניר ברקת: קודם כל, תודה רבה, היושב-ראש, חברי הכנסת המכובדים, ברשותכם, אני רוצה לדבר בעיקר על הצורך בשיתוף פעולה בין הכנסת, הממשלה והעירייה, לקידומה של העיר ירושלים.
ניר ברקת: נתחיל עם השקף הראשון, שבעצם מבטא את המודל שבו אנחנו פועלים.
ניר ברקת: ברור לחלוטין שבשביל שירושלים תצליח היא חייבת לפתח את כלכלת העיר.
ניר ברקת: אנחנו צריכים להעלות את ההכנסות שלנו, את כמות המועסקים, להגדיל את היכולת הכלכלית של העיר כמכלול, בשביל שירושלים תעמוד על רגליה, שתאפשר ליותר אנשים להיכנס למעגל התעסוקה, ובגדול, להשקיע יותר משאבים בפיתוחה של העיר.
ניר ברקת: המודל שאותו אנחנו מחקים, זה המודל ה"פורטריני" של פרופ' מייקל פורטר בארצות-הברית.
ניר ברקת: אנחנו מתמקדים היום בשלושה מנועי צמיחה, שיש להם אפקט הילה גדול על העיר: תרבות-תיירות, ביו-טכנולוגיה ומיקור חוץ, זה כל ה"סנטרים" ואחרים.
ניר ברקת: המהלך הזה, שאנחנו פועלים בו כבר מתחילת הקדנציה, מתחיל לתת אותותיו.
ניר ברקת: לא אלאה אתכם כרגע, אבל השורה התחתונה, אם אנחנו מסתכלים על 2008-2006 – לירושלים נוספו לפי הלמ"ס 12,500 מקומות עבודה, 2011-2009 – נוספו 27,000 מקומות עבודה.
ניר ברקת: ירושלים בתאוצה מבחינת הגידול הכלכלי שלה, והנתון שקיבלנו עכשיו מהשנה האחרונה מ-2012 – 17,000 מקומות עבודה חדשים נוספו בעיר ירושלים, זה אומר שירושלים בתאוצה כלכלית.
ניר ברקת: אנחנו גם רואים את זה בתקציב עיריית ירושלים שנראה בהמשך.
ניר ברקת: תעברו אתי רגע לשקף של תקציב עיריית ירושלים, זה כמה שקפים קדימה.
אלעזר שטרן: ניר, רק אפשר להגיד איפה הגידול הזה בעיקרו?
אלעזר שטרן: איפה נוספו כל כך הרבה משרות?
יצחק כהן: זה בהי-טק.
ניר ברקת: זה גם הי-טק, זה גם במסעדנות, זה גם במלונאות.
ניר ברקת: אנחנו בתיירות גדלנו מ-2 מיליון תיירים בשנה לפני שבע-שמונה שנים לכמעט 4 מיליון תיירים.
ניר ברקת: תפוסת חדרי-המלון בעיר משיקה את ה-70%, והמעסיק הגדול ביותר זה תחום התרבות והתיירות, הוא מעסיק מאוד מאוד גדול בעיר.
ניר ברקת: אז הצמיחה, הפריחה התיירותית-תרבותית, אחד הדיבידנדים הגדולים שלה, זה שוק תעסוקה הולך וצומח בקצב מואץ.
ניר ברקת: זה מעסיק ענק.
ניסן סלומינסקי: ומה זה אומר?
ניסן סלומינסקי: רוב המקומות האלה נתפסים על-ידי אנשי ירושלים, או אנשים שמגיעים ממבשרת או מכל מיני מקומות?
ניר ברקת: רובם מירושלים.
ניר ברקת: גם וגם.
ניר ברקת: בוודאי ובוודאי שרובם ירושלמים.
ניר ברקת: כי ירושלים מבחינת מועסקים, תושבים, אנחנו כ-800 מתוך מיליון, כלומר, אנחנו 80% מהמטרופולין.
אלעזר שטרן: אבל בכל מקרה אם יש משרות בירושלים, גם אלה שמועסקים מבחוץ, יותר ויותר יבואו.
ניסן סלומינסקי: בסדר, רק רציתי לדעת.
ניסן סלומינסקי: האם אתם מצליחים לחדור למגזרים שלפני כן אחוז העובדים שם היה אפסי?
ניר ברקת: חד-משמעית כן.
ניר ברקת: אתייחס לזה בהמשך.
ניר ברקת: אני רק רוצה להראות לכם, חסר פה את 2013.
ניר ברקת: מ-2009, 10', 11', 12', ו-13', אנחנו צומחים ב-8% משנה לשנה.
ניר ברקת: בשנה האחרונה זה 10%, אפילו צמיחה יותר גדולה משנה לשנה, שזה תקציב השוטף פלוס התקציבים הבלתי רגילים בעיר ירושלים, שכבר רואים את המגמה, היא חסרת תקדים יחסית לשנים קודמות.
ניר ברקת: במובן הזה אני מעריך שהאסטרטגיה - - -
ניסן סלומינסקי: התקציב מאוזן.
ניסן סלומינסקי: זה לא שאתה מגדיל את התקציב ומגדיל את הגירעון.
ניר ברקת: תמיד תקציב מאוזן.
ניר ברקת: חמש שנים התקציב מאוזן.
יצחק כהן: לא כמו שר האוצר.
ניסן סלומינסקי: לא, הוא לא.
ניסן סלומינסקי: הוא קיבל את זה.
ניסן סלומינסקי: הוא קיבל את הגירעון.
ניר ברקת: אין לנו יעד.
ניר ברקת: הגירעון הוא יעד אפס, והביצוע הוא ב-3-2 מיליון שקלים פלוס כל שנה.
יצחק כהן: זה צמוד לתקציב.
ניסן סלומינסקי: זה על-פי חוק.
ניסן סלומינסקי: הבנקים לא רשאים - - -
ניר ברקת: אין לנו את הלוקסוס הזה.
יצחק כהן: אולי תדריך את שר האוצר.
יצחק כהן: אולי ישמע ממך כמה עצות.
אלעזר שטרן: תגיד לי, באיזה משרד היית לפני שנה?
ניר ברקת: אם תרצו, ארחיב בהמשך, אני רוצה לגעת באחד האתגרים הגדולים ביותר שיש לנו, ולכם מגיע, הדיונים האלה בוועדת הכספים, ברשותכם, אני רוצה להראות לכם איפה אנחנו יחסית לפורום ה-15, שמבחינתי הוא בנצ'מרק נכון.
ניר ברקת: כשלוקחים את התקציב העירוני, שאומנם בצמיחה, מנרמלים אותו בחלוקתו לכמות התושבים בעיר, לדעת כמה מושקע בעיר ירושלים פר תושב, אנחנו מקום 16 יחסית לפורום ה-15.
ניר ברקת: רוצה לומר שעל כל שקל שיש לעיריית ירושלים לניקיון, לחינוך, לרווחה, לכל נושא ועניין להשקיע בעיר, בתל-אביב יש 2.5 שקלים, בחיפה, בהרצלייה ורעננה יש שני שקלים, ואנחנו צריכים לתת פתרון או איכות שירותים תחרותיים לפורום ה-15.
ניר ברקת: רק להגיע לממוצע פורום ה-15, כתוב לנו שם בצד, חסר לנו למעלה מ-1.2 מיליארד שקלים בשוטף, כי השוטף הוא המפתח.
ניסן סלומינסקי: 1.2?
ניר ברקת: 1.22.
ניר ברקת: אגיד לכם מה המשמעות של זה בשקפים הבאים, עשינו ניתוח.
ניר ברקת: תמהיל ההשקעה בחינוך – בחינוך אנחנו אחד לשלוש מתל-אביב, אחד לשתיים מממוצע לפורום ה-15.
יצחק כהן: מה זאת אומרת אחד לשתיים?
ניר ברקת: על כל שקל שמושקע בילד ירושלמי, ילד בתל-אביב מקבל שלושה שקלים.
יצחק כהן: אז זה התקציב האלכסוני שיצא.
ניר ברקת: זה התקציב הדיפרנציאלי.
יצחק כהן: הצעה שחייבים לקבל אותה.
ניר ברקת: נכון, נגיע לזה מייד בהמשך.
ניר ברקת: תשימו לב, החלק של המדינה, בגדול, דומה כמעט לכל פורום ה-15.
ניר ברקת: בעיר ירושלים, בגלל שיש לנו כמות תלמידים מאוד מאוד גדולה, וחלקם לא מקבל תקצוב, זה קצת יותר נמוך.
ניר ברקת: אבל אם משווים פר ילד, שכן מקבל תקצוב בירושלים, הוא אחיד לכולם.
ניר ברקת: לעומת זאת, המשאבים הפנויים של הרשויות החזקות, יחסית לרשויות חלשות, הוא הרבה יותר גדול.
ניר ברקת: ולחליפין, גם ההורים ברשויות חזקות מוסיפים הרבה יותר משאבים, ויש פער עצום באיכות החינוך, שלא נובע מהרצון של עיריית ירושלים, חלילה, ההפך, באחוזים אנחנו משקיעים לא פחות מהאחוזים בערים אחרות, אבל בערך המוחלט, אני מדבר על מספרים מאוד מאוד קטנים.
ניר ברקת: תעבור הלאה.
ניר ברקת: אותו דבר בתברואה.
ניר ברקת: בתברואה אנחנו רואים שוב, זה אותו יחס יחסית לערים אחרות.
ניר ברקת: כששואלים מדוע יש לנו פחות משאבים לניקיון, זה נובע מזה שיש לנו פחות משאבים לחינוך, לניקיון, וכן הלאה.
ניר ברקת: אני רוצה להראות עוד שקף אחד חשוב שהוא משמעותי, ואני רוצה שתבינו את המשמעות שלו.
ניר ברקת: על כל שקל של עיריית ירושלים יש לנו 528 מיליון שקל, שזה בסביבות 14% מהתקציב העירוני, זה הנחות בארנונה שהמדינה כופה עלינו, מחייבת אותנו בלי שיפוי.
ניר ברקת: רק לתשומת לב, בתל-אביב זה 4%, ברעננה 5% – אין דמיון בהיקף הפטורים מהארנונה לאור העובדה שהעיר ענייה.
ניר ברקת: אנחנו לא מקבלים את זה חזרה מהמדינה.
ניר ברקת: ולחליפין, תקציב הרווחה בעיר ירושלים הוא 13%, תוסיפו את שניהם ביחד – תקציבי הרווחה בעיר ירושלים הוא שווה ערך לרווחה, הם הכי גבוהים בארץ, כמעט 27% מהתקציב העירוני.
ניר ברקת: כלומר, על כל שקל שיש לנו, 27 אגורות הולכות או לפטורים או לתקציב רווחה, מה שעוד יותר מקטין את התחרותיות של העיר ירושלים במתן שירותים, שהם לא רווחה ולא פטורים.
ניסן סלומינסקי: והמדינה לא מכסה את זה?
ניסן סלומינסקי: הממשלה?
ניר ברקת: אם אנחנו מסתכלים על תרומתה של מדינת ישראל בתקציב מענק הבירה, אז אם בשנת 2000 תרומתה של המדינה הייתה כ-13% מהתקציב העירוני – אני מדבר על מענק בירה ומענקי איזון ביחד, פעם זה היה ביחד, היום זה רק מענקי בירה – אנחנו רואים שהשתתפות המדינה בצמיחתה של העיר נשחקת משנה לשנה, והיום זה כבר ירד מ-5%.
ניסן סלומינסקי: הם נשארים עם התקציב שהיה לכם אז, לא מתייחסים לגידול.
ניר ברקת: הוא ירד ועלה טיפה.
ניר ברקת: בשלוש שנים האחרונות הוא 210 מיליון שקלים - - -
אלעזר שטרן: אי-אפשר לשים את הנומינלי פה?
ניר ברקת: הנומינלי הוא 210 מיליון שקלים.
אלעזר שטרן: וכמה זה למעלה?
סתיו שפיר: 270 מיליון.
ניר ברקת: הוא היה 270 מיליון שקלים, ירד בהדרגה מתחת ל-200 מיליון, ובעזרת קצת סיוע של האוצר, זה חזר ל-210 מיליון שקלים, כשמשנה לשנה זה יורד.
ניר ברקת: היום זה פחות מ-5% סיוע מהתקציב העירוני.
ניר ברקת: אני מדבר על תקנת מענקי הבירה.
אלעזר שטרן: וזה עוד בלי הצמדות ובלי כלום מאז.
ניר ברקת: זאת אומרת, בשביל לצאת מהתהליך הזה, הצענו לממשלת ישראל קונספט של להגדיר יעד פיסקלי, להביא את ירושלים לממוצע פורום ה-15.
ניר ברקת: בשביל זה אנחנו צריכים, במהלך רב-שנתי, לטובת העניין תוך שבע שנים, שמדינת ישראל תוסיף לנו באמצעות מענקי בירה או תקצוב דיפרנציאלי בחינוך, ברווחה ובדברים אחרים, להשלים לנו תוספתי 100 מיליון שקל כל שנה בשבע שנים הקרובות.
ניר ברקת: אנחנו בעיריית ירושלים יודעים בתוכניות שלנו – של פיתוח בכניסה לעיר, פיתוח אזורי תעסוקה, שמכניסים הרבה משאבים באמצעות הצמיחה הכלכלית – להביא חצי מהסכום הזה תוך עשור, תוך שבע שנים.
ניר ברקת: לכן, בשביל שירושלים תעמוד על רגליה – ולא נצטרך לומר שבירת ישראל זקוקה ל"שטיבלך" כל שנה, אלא עומדת על רגליה עם תקציבים ראויים, כמו לפחות פורום ה-15 – מדינת ישראל צריכה להסכים ליעד פיסקלי משותף, ולראות משנה לשנה איך אנחנו מגיעים אליו, כשחצי מהמשאבים הם הכנסות עצמיות של העירייה וחצי מהמדינה.
ניר ברקת: מספיק שהמדינה תעשה אתנו מצ'ינג בפטורים, זה 250 מיליון שקל בשנה, מספיק שהמדינה תעשה תקצוב דיפרנציאלי, כפי שמוצע היום על האוצר - -
יצחק כהן: מודל איציק.
ניר ברקת: - - תוך שנה-שנתיים אנחנו יכולים לקבל עוד 100 מיליון שקל בשנה מהמדינה.
ניר ברקת: עוד קצת מענק ירושלים, עוד קצת תקצוב דיפרנציאלי ברווחה, שלדעתי זה דבר ראוי ונכון בשלטון המקומי בכלל, לא רק לירושלים, ואנחנו חד-משמעית יכולים להגיע לשם.
ניר ברקת: אני אומר לכם שאם היה לנו – אם אני צריך לפנטז אתכם מה עושים עם עוד 1.2 מיליארד שקל - - -
ראובן ריבלין: כמה הסך הכול של העוד קצת ועוד קצת, שירושלים לא תוכל לעמוד בלעדיו?
ניסן סלומינסקי: מיליארד.
ראובן ריבלין: מיליארד?
ניר ברקת: להביא אותנו לממוצע פורום ה-15, זה 1.2 מיליארד שקלים.
ראובן ריבלין: והיום אתה מקבל את מענק ירושלים.
ניר ברקת: 210 מיליון שקלים.
ראובן ריבלין: ואתה צריך עוד מיליארד.
ניר ברקת: כשאני יודע להביא חצי מזה לעיר ירושלים.
ניר ברקת: אנחנו עושים עוד 700 מיליון במהלך שנתי, כל שנה עוד 100, אנחנו שם.
ניר ברקת: אני לא דורש הרבה מהמדינה.
ראובן ריבלין: זה כולל את הכבישים שמשמשים את הבירה כבירה?
ניר ברקת: זה תקציבי פיתוח, זה לא קשור ליכולת של - - -
ראובן ריבלין: לא שייך לעניין הזה.
ניר ברקת: תקציבי פיתוח זה בנפרד.
ראובן ריבלין: לא תקבל עזרה גם השנה.
ניר ברקת: אני לא רוצה את זה השנה.
ניסן סלומינסקי: לא לשנה.
ניסן סלומינסקי: הוא רוצה כל שנה 100 מיליון.
ניר ברקת: אני רוצה כל שנה 100 מיליון.
ראובן ריבלין: לחמש שנים?
ניסן סלומינסקי: שבע.
יצחק כהן: אם אסביר איך משנים את השיטה, הוא יקבל.
יצחק כהן: הכסף קיים, רק לא במקומות הנכונים.
ראובן ריבלין: מה זה לשנות את השיטה?
יצחק כהן: תכף אסביר.
ניסן סלומינסקי: הארנונה שאתם מקבלים מכל אזורי התעשייה, אתם מקבלים ארנונה מלאה או שגם אתם סובלים מאותו דבר שהמדינה סובלת, שיש מפעלים, דווקא הגדולים והעשירים, שכאילו הם לא משלמים גם הרבה מס, כמעט לא, וגם ארנונה הם לא משלמים, או שמבחינתכם - - -
אראל מרגלית: משלמים.
ניסן סלומינסקי: משלמים – אין להם פטורים?
ניר ברקת: אנשים משלמים.
ניר ברקת: מי שמשלם משלם.
ניסן סלומינסקי: אני שואל אם אין להם פטורים.
ניר ברקת: לעסקים כמעט ואין פטורים.
ניר ברקת: לגופים יש פטורים שנקבעו בעבר על-ידי המדינה.
ניר ברקת: רק אסבר לכם את האוזן, כוועדת כספים, אתם יודעים שכל סעיף שיש לו משמעות של מעל 5 מיליון שקל תקציב המדינה, אני מדגיש מדינה, חייב אישור אוצר.
ניר ברקת: שנה שעברה היה לנו מצב ששר הפנים – אחרי שסיימנו דיון תקציב – החליט להעלות את הפטורים ב-20 מיליון שקל לירושלים בלבד, אחרי דיוני התקציב.
ניר ברקת: אנחנו לא עמדנו בזה.
ניר ברקת: זאת אומרת, יש כאן מצב ש-528 מיליון שקל פטורים בעיר ירושלים, שזו לא העירייה החליטה, המדינה החליטה, אין להם שיפוי, אין שיפוי.
ניר ברקת: המדינה מחליטה בהינף יד על פטורים, לא רק לעיר ירושלים, על כל המדינה, והשלטון המקומי מנסה - - -
ניסן סלומינסקי: אתם מרובים במוסדות חינוך וכו', ולכן גם הפטורים - - -
ניר ברקת: בסדר, אנחנו צריכים עזרה, העיר ירושלים, בשביל לתת מענה.