GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
משה גפני: היות ואני נמצא הרבה שנים במערכת הציבורית, מה שקרה וקורה בשנים האחרונות הגיע עכשיו לתספורות.
משה גפני: הסיפור הזה שלא מדברים בכלל על העשירים ועל בעלי החברות הגדולות שנתנו להם את המשאבים ואת המחצבים שהקדוש ברוך הוא נתן לאזרחי המדינה.
משה גפני: נתנו להם את זה בעבר במחירים מגוחכים.
משה גפני: אפשר היה להפיק נפט וגז ולשלם תמלוגים עלובים למדינה, שינינו את המצב הזה.
משה גפני: היום אין להם חסינות בבניין הזה.
משה גפני: אני זוכר שהיתה להם חסינות.
משה גפני: אני זוכר, אני עברתי תקופות אחרות כאן.
משה גפני: כשאני הייתי בוועדה והתחלנו לדון על חוק ששינסקי שהביא אז האוצר אז אמרו: תראה, יבואו הלוביסטים ויבואו אלה ואלה ויהיה להם כוח.
משה גפני: התברר שאין כוח היום.
משה גפני: הכוח של הציבור בעניין הזה פרץ החוצה.
משה גפני: לא התנהגו כלפי אחרים שהם חלשים, לא התנהגו באותה מידה.
משה גפני: לא היה שוויון בעניין הזה.
משה גפני: לכן המצב הזה חייב להשתנות.
משה גפני: לכן, אדוני היושב ראש, אני משבח את חברת הכנסת זהבה גלאון שבאמת שגם בקדנציה הקודמת הובילה כאן, יחד עם ח"כים נוספים, מאבק חסר פשרות בעניין הזה והיום אנחנו רואים את התוצאות שלו.
משה גפני: לכן אני מבקש, אדוני היושב, בוועדה הזאת, יחד עם המפקח על הבנקים, יחד עם הדוח של מבקר המדינה.
משה גפני: החלק הזה, שאנחנו צריכים להיות שותפים – לא לבוא אחרי שכתוב בעיתון או ששודר בטלוויזיה.
משה גפני: לבוא לפני זה, לקבוע תקנות.
משה גפני: ממצב של רשאי לקבל הלוואה ולא שאחרי זה מוחקים לו.
משה גפני: אם מוחקים, הבנק יצטרך באותה עת למחוק לכמה אנשים מסכנים שאין להם יכולת להחזיר את זה ולא לזרוק אותם מהדירה.
משה גפני: זה צריך להיות במקביל.
משה גפני: הבנק צריך לדעת את זה.
משה גפני: יחסר לו כסף?
משה גפני: אז במקום משכורת של 2 מיליון שקל של המנכ"ל, יהיה 1.95 מיליון.
משה גפני: עם כל הכבוד, אנחנו נמצאים במדינה שאי הצדק הוא מובנה בה.
משה גפני: נגמר הסיפור הזה, אנחנו בעידן אחר היום.
ניסן סלומינסקי: משה, אני מתכוון להעלות בוועדה את כל הנושא של אוצרות המדינה ומכירתם בנזיד עדשים, אלא אם כן יגנבו לנו את הנושא מוועדה אחרת.
דב חנין: אפשר לעשות תחרות בריאה.
דב חנין: ראובן ריבלין, בבקשה.
ראובן ריבלין: אני מכוון את דבריי לבנקים כי יש לנו רק 4 דקות.
ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר שבקדנציה הקודמת, כאשר חברת הכנסת גלאון העלתה את הנושאים בהצעות חוק חקיקה כאלה ואחרות, אני חששתי מההצעה משום שחשבתי שהיא מאוד מגמתית גם ברמה הפוליטית.
ראובן ריבלין: אני אזרח ישראל שבעבר, כאשר היו לו חסכונות הוא ניסה לשים אותן בספקולציות כאלה ואחרות והוא מייד הבין שהגוף המוניטארי והפיננסי שאני יכול לסמוך עליו אלה הבנקים.
ראובן ריבלין: לכן, כספי המועט מושקע בבנקים.
ראובן ריבלין: הואיל וגילי מופלג ויש לי הרבה חסכונות מתפקידיי הציבוריים, יש לי קרנות כאלה ואחרות, השתלמות ודברים כאלה, אני אומר לבנק: תעשה לי תיק השקעות מבלי שאהיה בסיכון גדול.
ראובן ריבלין: כך רבים מאזרחי ישראל.
ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר שאני נמצא היום במצב שבו אני מפחד שמא הבנקים עושים בכספי שמושקע בבנק וגם באותן קרנות שהם משקיעים, איזה דבר שיכול לערער את האמון שלי.
ראובן ריבלין: כאשר מלווים את כספי, כחוסך אני נמצא בסיכון.
ראובן ריבלין: מתי אני אשקיע בחברה שהיא נסחרת בבורסה מתוך כוונה להשקיע השקעה – אני לא הולך למגמות שדיבר עליהן חנין, אני הולך להשקיע לא מתוך חזירות מופלגת אלא כדי לשמור על כספי ולעשות בהוני למען ילדיי או למען פרישתי.
ראובן ריבלין: אני משקיע כאשר הבנק נותן אמון במי שהוא נותן לו הלוואה.
ראובן ריבלין: אם אני נמצא במצב שבו פעמיים אני נמצא בחוסר אמון או בערעור אמון, פעם כאשר השקעתי במקום שהבנק השקיע מבלי שהוא לקח את כל החישובים.
ראובן ריבלין: אני לא יודע מה היו השיקולים שלו להשקיע כאשר כל-כך הרבה תספורות מגיעות אלינו והספרות הפכה להיות למקצוע מאוד מבוקש.
ראובן ריבלין: אני מדבר על הספרים.
ראובן ריבלין: אתם למעשה נותנים את אותן הלוואות מתוך שימוש בכסף שלי ושל דומיי.
ראובן ריבלין: מאה אלף פה, ועוד מאה אלף שם, ועוד מאה אלף שם.
ראובן ריבלין: דב חנין יכול להסביר לכם שפקודת פשיטת הרגל מ-1936 היא לא פקודה המיועדת לאנשים אשר מתחכמים או חלילה מבקשים לרמות את הציבור או להונות את הציבור.
ראובן ריבלין: פקודת פשיטת הרגל מכוונת רק לאנשים ישרים.
ראובן ריבלין: אדם ישר שעושים לו הסתכלות לאחור ואבחון כל פעולותיו העסקיות 3 שנים לפני הבקשה שלו לפשוט את הרגל, הם נבחנים על-ידי בית משפט כדי לראות שהוא לא רימה את הציבור, שבאמת פשיטת הרגל שלו נבעה במהלך עסקים רגיל כתוצאה מהשתנות העיתים או כתוצאה מאי התממשות תחזיות שהוא היה יכול לסמוך עליהן ושלא היתה בכוונתו להונות מישהו.
ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר לכם שגם אני רואה בהשתאות רבה את האפשרות שכאשר הבנק מרוויח – איך הוא מרוויח?
ראובן ריבלין: אם הוא נתן 400 מיליון שקלים לאיזה בעל הון וכתוצאה מכך הוא יכול לחשב באותה שנה את רווחיו כך או כך, מקבלים פרמיות.
ראובן ריבלין: האם הבנקים לא צריכים לומר לי, כמשקיע בהם, שכאשר הם מקבלים פרמיות על הצלחה, כאשר מתברר שהם נכשלים, מדוע לא ישלמו את הפרמיה לבעלי המניות או לחוסכים?
ניסן סלומינסקי: לא קיבלת?
ראובן ריבלין: בשביל זה באתי הנה.
ראובן ריבלין: אני מוכן לוותר על העניין שלי כי אני מסתפק ב-1.5%.
ראובן ריבלין: אמרתי: אל תרוויחו לי, רק אל תמצאו אותי כמו שמצאתי את עצמי לפני 6 שנים, כאשר 20% מהשקעותינו בקרן ההשתלמויות בכנסת זאת נמחקו.
ראובן ריבלין: לכן אני בא ואומר לבנקים.
ראובן ריבלין: לציבור יש אמון בך ויש אמון בבנקים.
ראובן ריבלין: אל תערערו את האמון הזה.
ראובן ריבלין: צריך לבוא ולבדוק, איך אנחנו, כאנשים המשקיעים בבנקים, כשאנחנו הבנק ואתם עושים כבתוך שלכם, האם, כפי שאמר דב חנין, אין פה יד רוחצת יד?
ראובן ריבלין: אם יש פה יד רוחצת יד הדבר מסוכן מאוד.
ראובן ריבלין: אם אכן הדברים נעשים במהלך עניינים רגיל ומתוך מחשבה לעסקים כשרים ולא לאיזה ספקולציות כאלה ואחרות, אז אני מצפה היום שהבנקים יעשו זאת.
ראובן ריבלין: יחד עם זאת אני מודיע להם שכל-כך אנחנו סומכים עליהם שגם אנחנו נבדוק את זה.
ראובן ריבלין: נבדוק את זה היטב כי אנחנו האנשים היחידים שנשלחו על-ידי הציבור.
ראובן ריבלין: לפעמים הוא מתחרט על כך אבל אנחנו נשלחנו על ידי הציבור לפקח על עניין זה וכך תעשה ועדת הכספים, אני בטוח.
ניסן סלומינסקי: ניצן הורוביץ.
ניצן הורוביץ: שמע, סיפורים מהסוג הזה לצערי קיימים במקומות אחרים, אנחנו לא המצאנו שום דבר חדש.
ניצן הורוביץ: פה ההיקפים אולי גדולים אבל כדאי גם ללמוד לקח ממה שקורה בעולם.
ניצן הורוביץ: אספר לך סיפור שהיה באירופה בשנות 1990, פרשה מזעזעת.
ניצן הורוביץ: ברנרד טאפי היה בעל שליטה בבנק גדול, "קרדיט ליונה" וגם בעלים של קבוצות ספורט.
ניצן הורוביץ: היו לו חברות, ידו בכל, בדיוק כמו טייקון מקומי שאנחנו רואים כאן בארץ.
ניצן הורוביץ: הוא הסתבך בחדלות פירעון ואז קמה צעקה גדולה איך האיש הזה קיבל הלוואות במאות מיליונים.
ניצן הורוביץ: שאלו אותו: איך?
ניצן הורוביץ: הבאת ביטחונות?
ניצן הורוביץ: עבדת?
ניצן הורוביץ: שכנעת?
ניצן הורוביץ: הצגת איזה מצג עסקי?
ניצן הורוביץ: הוא אמר: לא, הכול היה מבוסס בעיקרו על קשרים חברתיים, על היכרויות, על מוניטין, על תקשורת, על יחסי ציבור ולוביזם מכל מיני סוגים.
ניצן הורוביץ: הוא קיבל וקיבל.
ניצן הורוביץ: אחר כך, כמובן, כפי שיקרה פה, הממשלה והמגזר הציבורי ערבו לחובות האלה וכיסו את החור הזה של "קרדיט ליונה", אחד הבנקים הגדולים באירופה.
ניצן הורוביץ: כתבו את המסקנות כאן בנייר שהגישו לנו בצורה עדינה: "לקבוצות העסקים זיקה רבה למערכת הבנקאות".
ניצן הורוביץ: זה נייר של הכנסת אז הניסוחים עדינים.
ניצן הורוביץ: "בכך גדל סיכון האשראי של הבנקים.
ניצן הורוביץ: שתיים: קבוצות העסקים קשורות זאת בזו במערכת סבוכה של קשרים בין קבוצתיים שבאה לידי ביטוי בבעלות משותפת, בהשתתפות בדירקטוריונים".
ניצן הורוביץ: אני אגיד את זה כמו שהם אומרים אבל המצב הרבה יותר חריף.
ניצן הורוביץ: "מצב זה עשוי לפגום בטיב המידע הזורם אל המשקיעים.
ניצן הורוביץ: שלוש: קבוצות העסקים מתאפיינות גם בשליטה משפחתית מה שעוד מקשה על העניין.
ניצן הורוביץ: ארבע: הלווים הגדולים בשוק האג"ח הם גם הלווים הגדולים בשוק הבנקאי וקיימת סכנת הידבקות בין השווקים".
ניצן הורוביץ: החלוקה הזאת שהוא עשה, שהוא מפקח רק על האג"ח וזה מפקח על הבנקים, היא מלאכותית, אלה אותם אנשים, זה אותו כסף.
ניצן הורוביץ: אני מקריא: "חדלות פירעון בשוק החוץ בנקאי עשויה לזלוג לשוק הבנקאי".
ניצן הורוביץ: מה הסכנה?
ניצן הורוביץ: כפי שרובי אמר כאן, בזליגת הסיכון במקרה של חדלות פירעון למשק כולו, אפקט ה"ספיל אובר" גולש מבנק לבנק.
ניצן הורוביץ: כל זה קורה כי יש עירוב בלתי נסבל בין הלווה לבין בעל השליטה ולפעמים זה אותו אדם.
ניצן הורוביץ: העירוב יכול להיות על-ידי קשרי משפחה, קשרי עסקים, חברות בדירקטוריונים וקשרים חברתיים למיניהם.
ניצן הורוביץ: שניים, אדוני המפקח על הבנקים, רגולציה כושלת.
ניצן הורוביץ: סליחה, אתה אמרת שאין לכם זכות ל"פרה רולינג".
ניצן הורוביץ: יתכן שצריכה להיות לכם זכות ל"פרה רולינג" במקרה של הלוואות ענק, כשאותו אדם הוא רצידיביסט, מה שנקרא, חוזר ואז הסיכון הוא ברור.
ניצן הורוביץ: אז אתם צריכים להתערב כבר בשלב מתן הלוואה ולא רק כשהנזק נגרם.
ניצן הורוביץ: יש יד קלה מידי על הדק ההלוואות ויד קלה מידי על הדק המחיקות.
ניצן הורוביץ: הכי קל בסוף להכניס יד לכיס הציבורי ולהשלים את החסר .
ניצן הורוביץ: יש חוסר שקיפות קיצוני, יש העדפה בוטה, כמו שאמרה זהבה, לטובת קבוצה זעירה.
ניצן הורוביץ: בעיקר, יש כאן הסתתרות בלתי נסבלת מאחורי מה שנקרא מסך ההתאגדות.
ניצן הורוביץ: חוק החברות, שמאפשר את ההתנגדות ואת הפעולה במסגרת חברה, הוא לא הפקרות, הוא לא מאפשר לבעל שליטה שמעל בכספים אחר כך להגיד: זאת החברה, זה לא אני.
ניצן הורוביץ: במקרים מסוימים צריך גם לרדת לנכסים האישיים של אותו אדם שסיבך את המערכת בסכומים כאלה.
ראובן ריבלין: לא לתת הלוואות מבלי שיש ערבויות.
ניסן סלומינסקי: יש ערבויות פרטיות שלו במאסות.
ראובן ריבלין: אם אני מקבל הלוואה של 400 מיליון מתוך ידיעה שאני צריך להחזיר רק 250 מיליון זה מצוין.
ניצן הורוביץ: כשאני אומר את הדברים מתעורר איזה חיוך.
ניצן הורוביץ: ייקחו לו את הבית?
ניצן הורוביץ: סליחה, אדוני היושב ראש - - -
עליזה לביא: זאת חברה בע"מ, אתה לא יכול.
ניסן סלומינסקי: יש לו ערבויות אישיות במאות מיליונים בחברה הפרטית.
ניצן הורוביץ: כאשר בן אדם מפגר - - -
ניסן סלומינסקי: גפני דיבר על זה שיוציאו אותו מהבית, הוא דיבר עליו.
ניסן סלומינסקי: בדיוק על האנשים האלה דיברת.
ניצן הורוביץ: אני מכיר היטב את חוק החברות ואני יודע מה מאפשרת התאגדות.
ניצן הורוביץ: אבל פה זה ניצול לרעה.
ניצן הורוביץ: מביאים את זה עד אבסורד, את העניין הזה של מסך ההתאגדות.
ניצן הורוביץ: זה לא יכול להימשך כך.
ניצן הורוביץ: אם אדם מפגר בחודשיים בתשלום משכנתא לוקחים לו את הדירה, אין לו איפה לגור, זורקים אותו לרחוב.
ניצן הורוביץ: כחבר כנסת אני מטפל בדברים כאלה.
ניצן הורוביץ: עם המזרון הוא יוצא למדרכה.
ניצן הורוביץ: סליחה, מי שיש לו מטוסים פרטיים, וילות ונכסים, סליחה, גם צריך להכניס את היד לכיס.
ניצן הורוביץ: הוא מכניס את היד לכיס שלי?
ניצן הורוביץ: אז קודם במטותא, שיכניס את היד לכיס של עצמו.
ראובן ריבלין: שלא יתנו לו אם הוא לא יכול להחזיר.
ניצן הורוביץ: אם יידע שהוא יצטרך הוא גם לא יגיע לבנקים.
ראובן ריבלין: הממונה על הבנקים אומר שאם הבנק נתן לו הלוואה כזאת סימן שהוא - - -
מיקי רוזנטל: אומר לנו המפקח על הבנקים, כאילו שאנחנו לא יודעים, שתחום הלוואות זה תחום של סיכונים.
מיקי רוזנטל: אנחנו יודעים את זה.
מיקי רוזנטל: הלוואות זה מסוכן ולפעמים אנשים לא מצליחים להחזיר הלוואה.
מיקי רוזנטל: זה בסדר גמור במהלך עסקים רגיל.
מיקי רוזנטל: כמובן שהבנק צריך לביטחונות וכל הדברים האלה.
מיקי רוזנטל: אבל, רובי אמר את הנקודה המשמעותית.
מיקי רוזנטל: כשמדובר באנשים לא הגונים ולא ישרים - - -
ראובן ריבלין: לא אמרתי, צריך לבדוק.
ראובן ריבלין: אמרתי שהחוק אומר.
מיקי רוזנטל: האדם הזה, שאנחנו לא מזכירים את שמו כי זה לא דיון פרטי, לקח הלוואה מבנק לאומי על סמך נייר מזויף שהיום אנשים עומדים עליו לדין.
מיקי רוזנטל: משפחה קנתה בנק, בנק לאומי נתן הלוואה למשפחת דנקנר ועל סמך זה הוא קנה בנק ועל סמך זה הוא קנה בנק.
מיקי רוזנטל: אתם הייתם צריכים היום לדעת כבר את מה שהיה אז ולהגיד: חבר'ה פה יש עניין עם חבר'ה מסוכנים ולא להגיד שאתם בודקים רק בדיעבד.
מיקי רוזנטל: אבל החטא לא נגמר שם, החטא רק התחיל שם.
מיקי רוזנטל: לקחו נייר מזויף ועל סמך זה נתנו הלוואה.
מיקי רוזנטל: אחר-כך האדון דנקנר קנה את איי.
מיקי רוזנטל: בי והוא קנה אנשים.
מיקי רוזנטל: זה היה בתקשורת ואמרתם שזה מקור מידע שידוע לכם.
מיקי רוזנטל: הוא קנה אנשים, שילם להם במקומות עבודה.
מיקי רוזנטל: למשל, אחד שהיה אחראי על קרנות הפנסיה של ההסתדרות הוא אמר לו: בוא תעבוד אצלי וההוא סידר לו הלוואה כדי שיקנה את איי.
מיקי רוזנטל: בי.
מיקי רוזנטל: היו פה כל-כך הרבה חטאים וכל-כך הרבה נורות אדומות שהבהבו ואתם לא עשיתם שום דבר.
מיקי רוזנטל: היה גם המשך לזה.
מיקי רוזנטל: אחר כך היתה אי הלימה של ההון בגלל שיש הלוואות למספר קטן של אנשים, לקבוצה קטנה של אנשים.
מיקי רוזנטל: אתם אמרתם את זה ודרשתם מהבנקים להפחית את ההלוואות לאנשים האלה.
מיקי רוזנטל: אתם עשיתם את זה.
מיקי רוזנטל: בפועל הכול נשאר אותו דבר.
מיקי רוזנטל: 70% מהלוואות הולכות ל-2% מהציבור ואלה אותם אנשים.
מיקי רוזנטל: זה אותם אנשים שבסוף באופן מפתיע, מגלגלים פה את העיניים, הם בעלי הבנקים או בעלים של מוסדות פיננסיים.
מיקי רוזנטל: מי מחזיק את בנק מזרחי?
מיקי רוזנטל: מי מחזיק את בנק הפועלים?
מיקי רוזנטל: מי?
מיקי רוזנטל: אותם אנשים שלא מחזירים אחר-כך הלוואות.
מיקי רוזנטל: ולמי יש חברת ביטוח?
מיקי רוזנטל: צריך לטפל בזה בחוק הריכוזיות ולהפסיק את האפשרות הזאת.
מיקי רוזנטל: ברוב מדינות העולם המתוקנות מי שיש לו עסקים פיננסיים בהיקפים מסוימים לא יכול להחזיק גם עסקים ריאליים.
מיקי רוזנטל: רצוי גם שלא יחזיק כלי תקשורת אבל זאת גם סוגיה אחרת.
משה גפני: זה גם יהיה בחוק, אני מכניס את זה.
מיקי רוזנטל: הלוואי.
מיקי רוזנטל: שניים, צריך לחקור את מה שהיה.
מיקי רוזנטל: אני לא מסתפק בחקירות שלכם.
מיקי רוזנטל: אני חושב שאתה אדם הגון ואני מכיר אותך ואני אומר לך שרק ועדת חקירה ממלכתית תוכל להוציא את כל הטינופת הזאת כי בסוף זאת לא התמונה שדנקנר יושב עם רוסק-עמינוח אלא שבנק לאומי הוא המשקיע הכי גדול בחברה לישראל והוא גם מלווה לה כסף.
מיקי רוזנטל: ואתם מגלגלים את העיניים כאילו מה?
מיקי רוזנטל: זה הכול אותו דבר, זאת אותה חבורה קטנה שיושבים בקוקטיילים, עושים עסקים והציבור משלם את זה.
מיקי רוזנטל: זה הכול, זה כל הסיפור, לא צריך פה יותר מידי להתעמק.
מיקי רוזנטל: אחר-כך יש גם את העניין של הנראות.
מיקי רוזנטל: על זה גפני הרבה לדבר.
מיקי רוזנטל: זאת אומרת, האדם הפשוט שמלווה אחר-כך הוא חרד כמה שנים עד שהוא מגיע לאיזה הסדר.
מיקי רוזנטל: לפעמים לוקחים לו את הדירה, לפעמים לוקחים לו את האוטו וההוא נוסע במטוס הפרטי למקומות שאסור להגיד.
מיקי רוזנטל: יש גם את העניין של הנראות וגם זה חשוב.
מיקי רוזנטל: חשוב לעצור את הריכוזיות, למנוע את זה שהבעלים של הבנקים הם גם הבעלים של העסקים הכי גדולים במדינה הזאת.
מיקי רוזנטל: יש חשיבות גם לתחושה.
מיקי רוזנטל: מעבר לכל, אני רוצה לומר לך את הדברים הבאים.
מיקי רוזנטל: לא מדובר באנשים שטעו בתמימות.
מיקי רוזנטל: חשוב מאוד שיתנהלו עסקים וחשוב מאוד שהבנקים ירוויחו כסף.
מיקי רוזנטל: אנחנו לא נגד הבנקים אבל לא יכול להיות שילוו לקבוצה קטנה של אנשים שמסכנת את הבנקים, מחד ולא ימצו איתם את הדין, מן הצד השני.
מיקי רוזנטל: שלוש, שאתם תגידו שאתם נכנסים לזה רק בדיעבד כשאתם יודעים את כל הבעיות שאני רק רמזתי עליהן.
אלעזר שטרן: אני מודה שאני לא מאלה שצעקו כמו חברתי זהבה גלאון ואחרים.
אלעזר שטרן: בעיניי, ההסדר של בנק לאומי, כשלעצמו, יכול להיות שהוא היה הסדר לגיטימי ויכול להיות שגם יתברר שהוא הסדר לגיטימי.
אלעזר שטרן: אני חושב שהצעקה באה בגלל שנמאס.
אלעזר שטרן: זה כבר היה סוג של דברים שמצטברים ואולי במידה מסוימת סוג של עירוב בין "תספורת" ובין מחיקת חוב.
אלעזר שטרן: הפריע לי שהבדיקה המיוחדת קרתה כתוצאה מסוג של - - -
עליזה לביא: חשיפה עיתונאית.
אלעזר שטרן: היא היתה צריכה לקום גם קודם.
אלעזר שטרן: כיוון שחלק מהדברים נאמרו, אני חושב שהקשר בין מה שנאמר עכשיו לבין מי שמנהל את הקופות שלנו, את העסקים שלנו, לבין המעבר המהיר שלו לאותן חברות, הוא בלתי נסבל.
אלעזר שטרן: אני אלוף בצה"ל ויש לי 3 שנים צינון.
אלעזר שטרן: זה לא יכול להיות שמי שמתעסק בחברת משאבי המדינה לגוף פרטי, תוך פחות משנה מוצא את עצמו שם ו-10 מיליון שקל, אם לא היו נותנים לו, הוא לא היה בא לשם.
מיקי רוזנטל: אתה בקואליציה?
מיקי רוזנטל: בוא נעשה חוק.
אלעזר שטרן: אני אומר שזאת חולשה שלנו בהיבט הזה ויכול להיות שבאמת אפשר לסדר את הדברים האלה כך.
אלעזר שטרן: אני חושב שמה שרובי אמר בהקשר ל"צ'פטר 11", בהסתכלות לאחור ל-3 שנים, אני חושב שההסתכלות צריכה להיות קדימה ואחורה.
אלעזר שטרן: זאת אומרת, אם אנחנו מדברים על אפשרויות של תקציב דו שנתי, עם היתרונות והחסרונות, גם רווחים של חברות או משיכות של בעלים מתוך חברות, גם היא צריכה להסתכל אחורה ואולי גם קדימה.
אלעזר שטרן: זאת אומרת, כשעושים סוגים של תספורות מחיקות, אם בשנה הבאה, גם כתוצאה ממשחקים חשבונאיים, פתאום לדברים האלה יש עודף או משיכה של דיבידנדים, אני חושב שהדברים האלה צריכים להיות שקופים כי הבעיה היא בעיה של אתיקה בעיקר כי אנחנו לא מדברים כאן על דברים אחרים.
אלעזר שטרן: אני מקבל את מה שנאמר פה.
אלעזר שטרן: אני מכיר את הבעיות.
אלעזר שטרן: הכול היה מקובל אבל זה לא יכול להיות שאותם אנשים מתנהגים כרגיל.
אלעזר שטרן: זה לא יכול להיות שבחברה אחת עושים "תספורת" ובחברה שנייה מוכרים דיבידנד.
אלעזר שטרן: אם זה החוק, אז יכול להיות שדווקא בדברים האלה אנחנו צריכים להסתכל.
אלעזר שטרן: את זה הציבור לא סובל, ואני מודה שגם אני.
אלעזר שטרן: ההפרשים האלה, שניצלנו יכולת של אדם פשוט שאין לו שליטה על מה עושים עם הכסף שלו.
אלעזר שטרן: אני אומר את זה כי אני מבין שבנקים זה ניהול סיכונים ובמתן אשראי יש סיכון.
אלעזר שטרן: כשבנק לאומי הגיע עם נוחי דנקנר, בשביל שאני אקבל יותר, או שהמניה של בנק לאומי תהיה יותר אז הוא אמר:
אלעזר שטרן: אני מוחק לו כדי שתקבל יותר.
אלעזר שטרן: אני מסכים כמעט לכל מה שנאמר פה אבל אני אומר לחברים שלי שזה לא רק כמה אנחנו מקבלים מהמניה, גם כמה מקומות עבודה בסוף יש לאנשים במדינה הזאת.
אלעזר שטרן: כך צריך להסתכל על הדברים.
אלעזר שטרן: אני חושב שצריך להיות קשר בין מחיקות לבין עמלות שאנחנו משלמים.
אלעזר שטרן: הדברים האלה כל הזמן נמחקים.
אלעזר שטרן: כשאני בא לכנסת ואני רואה כמה יועצים ולוביסטים יש בתוך הסיפור, אני קצת מאבד את האמון של הדברים שאמרו לי שכבר דנו בהם.
אלעזר שטרן: אני חושב שמוכרח להיות קשר בין השכר של נותן האשראי, בין הדיבידנדים ובין העמלות שהציבור משלם.
אראל מרגלית: אני רוצה להתייחס להיבט הכלכלי ורק אחר-כך לדבר על ההיבט של הצדק או חוסר הצדק.
אראל מרגלית: אדוני היושב ראש, אדוני דודו זקן, יש לי הרבה כבוד אליך אבל מה שאתה תיארת, במספרים שאתה נתת, הוא נראה כך: זאת פירמידה.
אראל מרגלית: אתה אמרת ש-355 מיליארד הולכים בערך ל-1% או 2% מהחברות למעלה.
אראל מרגלית: אבל אמרת שגם יש אשראי חוץ בנקאי.
אראל מרגלית: אני מעריך שזה בערך כפול שניים, דהיינו, 700 מיליארד שקלים הולכים ל-2% מהחברות.
אראל מרגלית: זה פה ותכף נדבר על המעמד של זה.
אראל מרגלית: מה יש למטה?
אראל מרגלית: יש 450,000.
אראל מרגלית: אני לא נגד עסקים ונגד תאגידים.
אראל מרגלית: ברוך השם, בנינו כמה עסקים פה בעשרים שנה.
אראל מרגלית: 450,000 עסקים קטנים נמצאים פה ואתה אמרת שהם מקבלים 60 מיליארד אשראי.
אראל מרגלית: אתה מבין את האבסורד הזה?
אראל מרגלית: בתחתית הפירמידה יש את אזרחי ישראל.
אראל מרגלית: מה קורה שם עם הבנקים?
אראל מרגלית: באירופה הריבית הממוצעת על האוברדרפט היא 3.25%.
אראל מרגלית: בישראל זה 9%.
אראל מרגלית: כלומר, פה עושים את רוב הכסף.
אראל מרגלית: איזה ריביות לוקחים את ה-450,000 את ההלוואה אם הם בכלל מקבלים אותה?.
אראל מרגלית: קודם כל צריך ערבות אישית וחוץ מזה בממוצע הם לוקחים את זה ב-11%-12%, זה שוק אפור.
אראל מרגלית: למשל, למזרחי בשוק יש 20 עובדים.
אראל מרגלית: הוא עסק קיים.
אראל מרגלית: הוא החיה את השוק והוא רוצה להרחיב ב-10 שולחנות, ללכת לבוטנים ליד ולקחת גם את המקום שם.
אראל מרגלית: הוא לא יכול.
אראל מרגלית: היה פה את שוק ה"תספורות", תחת נתניהו והמספריים ועכשיו מתחיל שוק השמפו תחת לפיד והסיבונים.
אראל מרגלית: מה זה אומר שמסבנים?
אראל מרגלית: מה זה מעמד הביניים?
אראל מרגלית: על מה אנחנו מדברים פה כדי שמעמד הביניים ישתתף בחגיגה, חוץ מזה שמכסחים אותם.
אראל מרגלית: מה התפקיד שלך?
אראל מרגלית: אנחנו פה כאופוזיציה וכוועדת כספים שהיא לא אופוזיציה.
אראל מרגלית: מה אנחנו צריכים לעשות?
אראל מרגלית: לא ליילל.
אראל מרגלית: בוא ניקח לעצמנו מטרה: תוך 3 שנים חצי חצי באשראי.
אראל מרגלית: חצי לגדולים של ה-2% וחצי לכל השאר.
אראל מרגלית: מציגים פה את הבנקאים כאילו הם נבלים הכי גדולים.
אראל מרגלית: אני רוצה להגיד לכם משהו.
אראל מרגלית: גדלו פה אנשים בזמנים שהבנקאי בשכונה שלך היה יודע לתת הלוואה לעסק במקום.
אראל מרגלית: זה היה בנק חי שהוא חי את הקהילה.
אראל מרגלית: למה לא להחזיר?
אראל מרגלית: אתם יודעים כמה מהאנשים האלה רוצים לעבוד ולתת הלוואות?
אראל מרגלית: מה זה לתת הלוואות לעסקים קטנים?
אראל מרגלית: איפה נמצאים העסקים הקטנים?
אראל מרגלית: הם נמצאים בעיקר בצפון ובדרום.
אראל מרגלית: הם נמצאים כשמכניסים את המגזר הערבי, את המגזר הדרוזי, את המגזר החרדי, זה בעסקים הקטנים, זה לא בחברות הגדולות.
אראל מרגלית: כלומר, אתה חונק את זה, אתה לא נותן לעוד אנשים להשתתף.
אראל מרגלית: אנחנו צריכים שבנק לאומי ישים בשנה חצי מיליארד שקל הלוואות לעסקים קטנים.
אראל מרגלית: אתם תגידו שאין בטחונות כמו לטבע?
אראל מרגלית: בסדר, אז בואו נעשה ביטוח.
אראל מרגלית: ביטוח לא בא הכול מהתקציב של המדינה.
אראל מרגלית: בביטוח אתה יכול לקחת חלק קטן.
אראל מרגלית: בנק הפועלים אותו דבר, שאר הבנקים אותו דבר, ביחד מיליארד וחצי שקלים בשנה.
אראל מרגלית: מדברים פה על זה שיש גירעון תקציבי במדינה הזאת אבל לא מדברים מאיפה יבואו הכנסות.
אראל מרגלית: נתניהו ניהל את כלכלת ישראל כמו מנהל חשבונות רע שהגיע ל-40 מיליארד שקל אוברדרפט.
אראל מרגלית: לפיד עכשיו ממשיך כמו מנהל חשבונות.
אראל מרגלית: מדינת ישראל זקוקה ליזמים.
אראל מרגלית: כך הקמנו פה ביזנס, כך הקמנו פה תעשייה.
אראל מרגלית: מה זה יזמים?
אראל מרגלית: יזמים זה לבוא ולהגיד: אני רוצה לתת להם סיכוי.
אראל מרגלית: הרי מה הדבר הכי בגדול אצלנו בעם?
אראל מרגלית: זה לא שאנחנו בכיינים רק הצדק.
אראל מרגלית: בסדר, גם העניין של צדק חשוב.
אראל מרגלית: אני גם לא נגד תאגידים.
אראל מרגלית: מה זה תאגידים?
אראל מרגלית: כל חברה בע"מ זה תאגידים.
אראל מרגלית: רוב אנשים העסקים במדינת ישראל זה אנשים מוסריים ביותר.
אראל מרגלית: יש איזו שכבה קטנה שעושים שם רע לאנשי עסקים.
אראל מרגלית: אנשי העסקים בישראל הם המנוף הגדול ביותר לשינוי חברתי במדינת ישראל.
אראל מרגלית: אבל זה חלק בידיים שלנו כוועדה.
אראל מרגלית: אני מציע את הדבר הבא: כמו שעשו בזמנו ביטוח לקרנות ביוטק או ביטוח להשקעה במגזר הערבי.
אראל מרגלית: אתם רוצים שהבנקים לא יתנו הלוואות בלי בטחונות?
אראל מרגלית: אתם רוצים לקבוע איזה סטנדרט?
אראל מרגלית: קודם כל, במשהו הם צריכים לקחת סיכון.
אראל מרגלית: אני רוצה לומר משהו גם לגבי ההייטק.
אראל מרגלית: ההייטק הישראלי לא קיבל גרוש מהבנקים.
אראל מרגלית: אתם למה אנחנו הלכנו לכל העולם?
אראל מרגלית: כי הבנקים לא נתנו פה גרוש לעסקים הקטנים של הסטרטאפים, אז הלכו והביאו מממשלות אחרות וממקומות אחרים.
אראל מרגלית: תתחילו להיות קשורים לכלכלה הישראלית.
אראל מרגלית: הכלכלה הישראלית זה הציבור הישראלי.
אראל מרגלית: מה זה 455,000 בעלי עסקים קטנים?
אראל מרגלית: זה כל עם ישראל.
אראל מרגלית: למעלה, כשיש את ה-700 מיליארד שקלים בשנה הלוואה, מה קורה עם ה-2% האלה?
אראל מרגלית: מה שקורה הוא שאם אחד מבעלי חברת הנדל"ן הגדולה הוא גם אחד מבעלי חברת ההשקעות הגדולות, אקסלנט או כלל, זה נותן הלוואה לחברת הנדל"ן הזאת.
אראל מרגלית: אני מבין שזה הריכוזיות אבל בינתיים כל הסיפור הזה תקוע באמצע.
אראל מרגלית: אני מציב לעצמנו מטרה עסקית, תכנית עסקית.
אראל מרגלית: אתם תקבעו ביחד עם ועדת הכספים, עם הממשלה ועם מי שאתם רוצים, קואליציה או אופוזיציה – ביצוע.
אראל מרגלית: מה רמת האשראי שאנחנו רוצים לתת לעסקים הקטנים והבינוניים במדינת ישראל.
ראובן ריבלין: זה מרכז השקעות.
ראובן ריבלין: אתה רוצה שהבנקים יתנהלו על-פי קווטה?
אראל מרגלית: לא נכון.
ראובן ריבלין: המדינה יכולה לומר: אנחנו תומכים בעסקים קטנים - - 600 מיליון מתקציב המדינה.
ראובן ריבלין: מה, הבנקים - - -
ניסן סלומינסקי: היה את הנושא הזה והמדינה הקציבה סכומים וגם ערבויות בנושא של עסקים קטנים.
אראל מרגלית: אבל כל הבנקים ביחד נותנים 60 מיליארד.
אראל מרגלית: זה כלום, זה גרושים.
אראל מרגלית: הגיע הזמן לקחת את הפירמידה הזאת ולשים אותה על הראש, כשפה נמצאים האזרחים, פה העסקים הקטנים ושהחברות הגדולות נמצאות למטה ולא למעלה.
עדי קול: הבעיה שאנחנו מדברים עליה כאן היא לא בעיה חדשה.
עדי קול: מפתיע אותי שאנחנו יושבים כאן עם חברי כנסת שהיו חלק מכנסות קודמות, ממשלות קודמות.
עדי קול: אני יודעת שעשו מאבקים אבל דברים לא משתנים.
עדי קול: אנחנו מתמודדים עכשיו עם איזו בעיה שהיא תוצר לוואי, שהיא רעה חולה, אחוזי אשראי שאנחנו מדברים עליהם שנים.
עדי קול: נראה שהכנסת מבלה בלצעוק ובלכעוס אבל לא ממש מצליחה להזיז דברים.
זהבה גלאון: זה ממש לא נכון.
עדי קול: קראתי את הדוחות, קראתי גם את הדוחות שאת כתבת וגם אחרים.
ראובן ריבלין: חכי שיבואו אנשים בלי פריימריס ואז הם לא יהיו מושפעים מההון ויעשו את העבודה שלהם.
עדי קול: קודם כל אני שמחה והנה זה קרה.
עדי קול: אני מתפלאת שחברי הכנסת יושבים ובעיקר צועקים ומתלוננים על המצב.
עדי קול: אני מצטרפת לאראל וחושבת שהתפקיד שלנו הוא לא לצעוק ולהתלונן אלא להציע פיתרון, גם פתרונות חקיקתיים וגם פתרונות מבניים, רגולציה חזקה.
עדי קול: נכון, תפקיד אחד זה לפקח - - -
משה גפני: הכנסת שינתה דברים באופן דרמטי בשנים האחרונות.
עדי קול: עדיין אתה יושב פה, אחרי שעמדת ברשות הוועדה, ואתה מתאר כאילו - - -
<קריאה: כל הזמן יש מאבק שיהיה עולם יותר טוב, זה אף לא נגמר.
משה גפני: אם היו מאפשרים לי להמשיך, השנה הזאת כל הדברים האלה היו משתנים.
עליזה לביא: עדיין החשיפה היתה עיתונאית ולא מהבית הזה ולא מהפיקוח.
עליזה לביא: מי חשף את מה שקרה על דנקנר?
עליזה לביא: המפקח על הבנקים?
משה גפני: לא צריך לדבר סרה על הכנסת.
משה גפני: עכשיו אנחנו מחכים לראות מה אתם תעשו.
ניסן סלומינסקי: אני מציע לחברי הכנסת החדשים – הרי בעוד 4 שנים אתם תהיו הוותיקים ויבואו החדשים.
ניסן סלומינסקי: אני מקווה – גם הוותיקים עשו הרבה.
ניסן סלומינסקי: באמת, יש שינויים דרמטיים.
זהבה גלאון: לא יתכן שתבואו ותטיפו לנו מוסר.
עדי קול: לא התכוונו, חלילה, לפגוע פה באף אחד.
עדי קול: לא התכוונתי לתקוף.
עדי קול: נכנס אוצר שקיבל תקציב עם 40 מיליארד חובות שאתם לא מתייחסים אליהם וממשיכים להתלונן על דברים שאנחנו עושים.
עדי קול: ישבנו פה בישיבה של שעתיים וכל מה שאמרנו זה חזרנו על הבעיה.
עדי קול: הקראנו את הדף שקיבלנו, חזרנו על הדברים שאמר המפקח על הבנקים.
עדי קול: השאלה, מה אנחנו יכולים לעשות את זה.
עדי קול: אני מעלה את זה פה כי אמרת שניסיתם עד עכשיו ולא הצלחתם - - -
משה גפני: את רגילה שאיש אחד מחליט, כאן זה הרבה חברי כנסת.
זהבה גלאון: אני זוכרת שדיברתי והצעתי הצעות קונקרטיות.
ניסן סלומינסקי: בדבר אחד היא צודקת.
ניסן סלומינסקי: אחרי שאמרנו ועלינו על המגרעות ועוד יותר מזה, האם אנחנו מסוגלים להגיע גם להצעות.
ניסן סלומינסקי: נראה אם נוכל לעשות את זה בסוף הישיבה הזאת או בסוף הישיבה הבאה.
ניסן סלומינסקי: בסך הכול, ההצעות יהיו כרוכות גם במחיקה וגם ב"תספורת".
ניסן סלומינסקי: בינתיים בואו נתקדם.
משה גפני: אני לא יודע אם זה יהיה, אבל בעבר זה היה.