GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<שגית אפיק: לא, זה לא קשור, אבל התוספת מדברת מלכתחילה על קריטריונים, ולכן לא התעוררה פה הבעיה.
ראובן ריבלין: זאת אומרת, רק שיקולים כלכליים.
גילה גמליאל: אם זה כך, חשוב לחדד את השאלה של חברי, חבר הכנסת ריבלין.
גילה גמליאל: אחת מהטענות של האוצר – על מנת להסביר כאן את ההיבט של הקריטריונים – נבעה, בין היתר, מעצם החלטת הבג"ץ, שמחייבת אותם על בסיס הקריטריונים - - -
ראובן ריבלין: לקבוע קריטריונים.
גילה גמליאל: אם זה כך, הכול פתוח היום בדיון.
ראובן ריבלין: חברתי, חברת הכנסת גמליאל, לכן שאלתי את השאלה.
ראובן ריבלין: אין בינו ובין הבג"ץ שום דבר.
ניסן סלומינסקי: אני אבקש מהמשנה למנכ"ל, ינון, שיסביר את הדברים, נשמע אותו ברוב קשב ואחר כך נתקדם.
<ינון אלרועי: צהרים טובים לכולם, אני שמח להיות פה.
<ינון אלרועי: אני רוצה לומר שאני מייצג פה את נחום איצקוביץ', מנהל מרכז השקעות, שנמצא בנסיעה, התבקשתי על-ידו להגיע.
<ינון אלרועי: מאחר שאני לא מודע למכנה המשותף, והכנסת חדשה, אני ארשה לעצמי לומר שני משפטים על עולם התוכן שאנחנו מדברים עליו.
<ינון אלרועי: קודם כול, אנחנו מדברים על חוק עידוד השקעות הון, שהוא אחד משני העוגנים המרכזיים, או העמודים המרכזיים בכלי הסיוע של משרד הכלכלה לצמיחה כלכלית ולעידוד הפריפריה.
<ינון אלרועי: חוק עידוד השקעות הון, שהוא לידיעתכם מ-1959, תפקידו לעודד השקעות הון ויוזמה כלכלית, תוך מתן עדיפות לחדשנות ולאזורי פיתוח לשם שיפור כושר הייצור של המשק במדינה, שיפור יכולתו של המגזר העסקי להתמודד בתנאי תחרות בסביבה בין-לאומית, יצירת תשתית למקומות עבודה חדשים וברי- קיימא.
<ינון אלרועי: המרכז נותן תמריצים, שמטרתם העיקרית הינה הגברת הצמיחה במשק.
<ינון אלרועי: תמריצים אלו מכוונים לעודד השקעות במשק כולו לשם הגברת הצמיחה הכלכלית ושיפור מאזן התשלומים, ותמריצים לפריפריה שנועדו להשפיע על פיזור התעשייה ברחבי הארץ והגברת פעילות והשקעות בפריפריה במטרה לצמצם את אי השוויון האזורי ולעודד צמיחה בת-קיימא.
<ינון אלרועי: אנחנו באים ומבקשים את אישורכם ועזרתכם, זה בעצם הליך משפטי שנובע מהחלטה של שני השרים שאחראים על החוק.
<ינון אלרועי: החוק הזה הוא חוק בסמכות של שר האוצר ושל שר הכלכלה, שכל תנועה או שינוי בו בעצם מחויבים אישור של הוועדה המכובדת.
<ינון אלרועי: חשוב להבין מספר דברים.
<ינון אלרועי: ראשית, אם התוספת השנייה – שעליה אנחנו מדברים כרגע – לא תאושר על-ידי הוועדה היום – לא מחר; היום - -
ראובן ריבלין: אז אין לאף אחד כלום.
<ינון אלרועי: - - אז אין.
<ינון אלרועי: זאת אומרת, מחר בבוקר – אני אתחיל את רשימת המכולת – לא יינתנו מענקי הון למפעלים באזורי הפריפריה, לא יינתנו הטבות מס מועדפות בפריפריה.
משה גפני: אני דווקא לא הייתי מאשר את זה היום.
גילה גמליאל: אתה מעודד אותנו לא להצביע היום.
ניסן סלומינסקי: השאלות האלה נשאלו.
גילה גמליאל: אם אתם באים לישיבה של ועדת הכספים ומה שיש לכם לומר לנו, שאין לנו ברירה, אנחנו נצביע נגדכם, נקודה.
<ינון אלרועי: חברים, אני משדר לכם מה קיים.
גילה גמליאל: בסדר, אלינו זה לא אמור להגיע במצב של – זהו, יש לכם אקדח ברקה, ואו שתצביעו בעד או נגד.
<שגית אפיק: בשנים קודמות זה הגיע באיחור של שלושה חודשים לפעמים - ויותר מטעמכם - אז האמירה הזאת היא - - -
<רותי לירז שפירא: אנחנו מכבדים את הוועדה.
גילה גמליאל: לא, אז לכבד את הוועדה זה להגיש לה מספיק מראש כך שנוכל גם להיערך בהתאם.
ניסן סלומינסקי: סליחה, כשזה הגיע אלי ביום רביעי – באישון לילה, כמו שאומרים, ברגע האחרון - באמת שאלתי איפה הייתם עד עכשיו.
ראובן ריבלין: זה נדחה מינואר כי כולנו היינו בבחירות.
ניסן סלומינסקי: שאלתי את השאלה הזאת, כמו שאנחנו שואלים לגבי צווים אחרים – לפעמים אנחנו מזכירים לאוצר שזה קיים.
ניסן סלומינסקי: נכון שאולי יש את התירוץ שמאחר שהיתה פגרה והיו בחירות, וכולי, הכול נדחה בהרבה זמן, אז בינתיים - - -
משה גפני: הפקידים לא עמדו לבחירות.
ניסן סלומינסקי: לא, אבל התאריכים כולם השתנו – לפעמים זה כבר חצי שנה - אבל למה אני אהיה הדובר?
ניסן סלומינסקי: נזפנו.
משה גפני: זה כנראה לא ישתנה אף פעם, גם אצלי זה היה ככה.
ראובן ריבלין: זה הוגש לך.
ראובן ריבלין: מה שלפנינו, הוגש לך.
משה גפני: לי?
<שגית אפיק: לפני שנתיים, באיחור של שלושה חודשים.
משה גפני: אני נזפתי בהם על האיחור, לא קרה שום דבר.
משה גפני: אז היום, ברוך השם, זה הגיע יום לפני.
ניסן סלומינסקי: קרה.
ניסן סלומינסקי: זה הגיע יום לפני.
ניסן סלומינסקי: אז הנזיפה שלך עזרה, עכשיו זה הגיע לפני ולא שלושה חודשים אחרי.
ניסן סלומינסקי: הנזיפה שלי תעזור שבפעם הבאה זה יגיע לפני.
ניסן סלומינסקי: אני מבקש שתנסה להציג את הקריטריונים.
<ינון אלרועי: אני קיבלתי איזשהו מידע, אני אעשה repositioning.
<ינון אלרועי: התהליך שמוצע לכם היום הוא תהליך שאיננו משנה מאומה, כמו שאמר היושב-ראש, במדיניות הקיימת מזה מספר שנים.
<ינון אלרועי: בסופו של דבר, לא מדובר פה על העדפה של יישוב כזה או אחר אלא מדובר בסט קריטריונים שנבנה בצורה מקצועית וכלל התייחסות לנושא הפריפריאלי והתייחסות לנושא סוציו-אקונומי, כמו שנאמר.
<ינון אלרועי: מה בעצם התוספת הזאת אמורה להקנות?
<ינון אלרועי: התוספת הזאת מאפשרת מתן מענקי הון למפעלים שנמצאים בפריפריה.
<ינון אלרועי: התוספת מאפשרת מתן הטבות מס עודפות למפעלים שנמצאים בפריפריה.
<ינון אלרועי: כידוע לכם, מפעלים שיש להם מעמד של מפעל מועדף או מפעל מאושר – תלוי מאיזו משפחה – מקבלים הטבות מס מועדפות בפריפריה, היום אנחנו מדברים על 7% מול 12.5% במרכז הארץ.
<ינון אלרועי: אנחנו מדברים על מתן אפשרות של הקצאת מגרשים להקמת מפעלים בפריפריה – ללא התוספת הזאת אי-אפשר לעשות את זה.
אראל מרגלית: ללא מכרז.
<ינון אלרועי: ללא מכרז.
<ינון אלרועי: צודק.
אראל מרגלית: כלומר, במחירים קבועים.
<ינון אלרועי: אני מתנצל.
<ינון אלרועי: כמו כן, במסגרת המדען הראשי, המדען הראשי נותן תוספת של המענקים למפעלים בפריפריה, ולבסוף גם משרד הביטחון, למיטב הבנתי, נשען עלינו במסגרת העדפה בתהליך ההרכשה של משרד הביטחון – מפעלים שממוקמים בפריפריה, על-פי מה שמוחלט בתוספת זו, מקבלים העדפה של עד 15% במכרזים של משרד הביטחון.
אלעזר שטרן: כמה שיותר רחוק, הנחה יותר גדולה, עד סין, לא?
<ינון אלרועי: ייתכן, לא בדקתי.
<ינון אלרועי: אני מזכיר לכם את חוק הטקסטיל הביטחוני, אז סין להערכתי, למשרד הביטחון לא מוכרת טקסטיל, אבל אולי אני טועה.
ניסן סלומינסקי: היו פעם ניסיונות – משטרה וכולי.
<ינון אלרועי: למען הגילוי הנאות וההבנה הכללית.
<ינון אלרועי: כיום, מאז 2011, שאז בוצעה רפורמה בחוק, הפעילות בחוק מחולקת בין משרד הכלכלה, מרכז השקעות, לרשות המסים במשרד האוצר.
<ינון אלרועי: כל מה שנוגע להטבות המס נעשה ישירות מול רשות המסים, וכל מה שנוגע למענקים נעשה במרכז השקעות, כשמשרד הכלכלה נותן את האסמכתא שמדובר במפעל תעשייתי לצורך קבלת ההטבה.
<ינון אלרועי: חשוב להבין שלפחות מבחינת עולם התוכן של משרד הכלכלה, 80% מהלקוחות הם חברות קטנות ובינוניות שמדברות על השקעה ממוצעת סביב 10–15 מיליון שקלים.
<ינון אלרועי: התעשייה היא ברובה תעשייה מסורתית.
אראל מרגלית: איזה אחוז מהכסף חברות קטנות ובינוניות?
<איתי יחזקאל: בין 70% ל-80% מיועד להשקעות לחברות קטנות ובינוניות.
ניסן סלומינסקי: מה הסכום שעומד לרשות הנושא?
<איתי יחזקאל: בשנה שעברה היה 290 מיליון שקלים.
אראל מרגלית: מה שכתוב היום בעיתונים, הניתוח לא נכון?
ניסן סלומינסקי: הוא נכון, אבל זה הטבות אחרות.
<ינון אלרועי: העיתונים דיברו על המס, ומדברים על עולם תוכן שהוא לא קיים כיום – חשוב שאתם תבינו כי אתם מתעסקים בזה.
ניסן סלומינסקי: 5.6 מיליארד שהם נותנים הטבות?
<ינון אלרועי: הנושא של ההטבות - - -
ניסן סלומינסקי: זה יעלה כנושא נפרד.
<ינון אלרועי: רק לסיים את הנקודה.
<ינון אלרועי: ההטבות שניתנו לחברות המפורסמות לא קיימות יותר.
<ינון אלרועי: מי שיש לו, מקבל את זה עד לסוף התקופה.
<ינון אלרועי: ההנחה המקסימלית שחברה מסוגלת לקבל היום או בעצם מ-2011, זה 7%.
ניסן סלומינסקי: טוב, עוד נדון בזה.
<ינון אלרועי: על מה בעצם אנחנו מדברים?
<ינון אלרועי: כמו שאמר היושב-ראש, אנחנו מדברים על קריטריונים, אנחנו לא מדברים על יישוב כזה או אחר.
<ינון אלרועי: אנחנו מדברים על קריטריונים, אנחנו מדברים על פריסה גיאוגרפית וחברתית מגוונת.
עיסאווי פריג': אפשר לקבל את רשימת היישובים?
<ינון אלרועי: בוודאי.
משה גפני: מזרעה בפנים?
ניסן סלומינסקי: הנה, זו הרשימה.
<איתי יחזקאל: כן.
עיסאווי פריג': מזרעה לא בפנים.
ניסן סלומינסקי: רבותי, אני מבקש לא כך.
יצחק כהן: אשקלון בחוץ.
עיסאווי פריג': להיות שכן של גפני זה יתרון יחסי אדיר.
גילה גמליאל: מזרעה בפנים.
עיסאווי פריג': לא, גילה.
משה גפני: רק שאלה סתם.
ניסן סלומינסקי: לא, כי כל אחד ישאל על היישוב שבו הוא גר ועל היישוב של החבר שלו.
עיסאווי פריג': פנו אלי.
ניסן סלומינסקי: ביקשת רשימה.
ניסן סלומינסקי: יש לך רשימה, אבל לא צריך לדבר ולהפריע לכולם.
<ינון אלרועי: חברים, חשוב להבין – במסגרת הקריטריונים אנחנו מדברים גם על אזורים גיאוגרפים ואנחנו מדברים כמובן על ירושלים ואנחנו מדברים גם על אוכלוסיית - - -
ראובן ריבלין: ירושלים היא לא גיאוגרפית?
ראובן ריבלין: לפי חוק ירושלים.
<ינון אלרועי: היא חריגה, אני מייד אסביר.
<שגית אפיק: היא עומדת בפני עצמה.
<ינון אלרועי: באופן עקרוני, גם יישובי המיעוטים – החריג היחיד הוא שיישובי המיעוטים גם במרכז הארץ נכללים בהחלטה.
<ינון אלרועי: אם תרשו לי, נדבר על חמש הנקודות, וכמובן שגם שדרות ועוטף עזה נמצאים במסגרת החלטה זו.
<ינון אלרועי: הסעיף הראשון מדבר על כך שההכללה היא לתחום רשויות מקומיות במחוזות ירושלים, הדרום והצפון ונפת חיפה, שמתקיימים בהם התנאים הבאים: הרמה החברתית היא אשכול 1 עד 3, אלה הרמות הסוציו-אקונומיות הנמוכות, ושיעור אבטלה שנתי של 10% ומעלה; 2.
<ינון אלרועי: העיר ירושלים למפעלים עתירי טכנולוגיה; 3.
<ינון אלרועי: אזורי תעשייה מרחביים – כשאנחנו אומרים אזורי תעשייה מרחביים, לידיעתכם, אלה אזורי תעשייה מעל 100 דונם – במחוזות הצפון, הדרום והעיר ירושלים, ובנפת אשקלון, כשנפת אשקלון, כמו שאמר היושב-ראש, הוכנסה החרגה מאשכול 1 עד 4, והוכנסה ההחרגה הזאת, למיטב הבנתי, כי נפת אשקלון אזור קרוב למרכז הארץ.
יצחק כהן: מתי זה הוכנס, ההחרגה הזאת?
<ינון אלרועי: 2010.
<ינון אלרועי: אדוני חייב להבין שכבר בהארכה הקודמת של 2011 – בנובמבר 2009, שזה שנה ומשהו לפני שהוועדה המכובדת אישרה את הצו שפג אתמול, קיבלתם את זה.
<ינון אלרועי: הוועדה לא שינתה.
משה גפני: אשקלון בפנים.
<ינון אלרועי: מייד אני ארחיב על אשקלון בדיוק.
<ינון אלרועי: תנו לי לסיים, אחר כך כל שאלה נשמח לפרט.
<שגית אפיק: צריך להבין שהיישוב נגזר מהקריטריון.
<שגית אפיק: יכול להיות שבמהלך השנה גם יהיה שינוי ברמה החברתית-כלכלית.
יצחק כהן: אלא אם כן זה יהודה ושומרון.
יצחק כהן: אם זה לא יהודה ושומרון, נמצא פתרון אחר.
גילה גמליאל: אבל איזו מין מדיניות זאת שמעודדת ערים לא לצמוח ולהתפתח כי אז גורעים ממנה?
ניסן סלומינסקי: מצד שני, מה את יכולה לעשות?
גילה גמליאל: לא, אבל יש פה בעיה שצריכים לחשוב עליה כמדיניות.
ניסן סלומינסקי: אני יודע, אבל זה תמיד ככה.
גילה גמליאל: כלומר, אם עיר קצת מתרוממת, לא נותנים לה את היכולת להמשיך ולעלות.
<שגית אפיק: יש לזה פתרון.
גילה גמליאל: זאת מדיניות של מסכנות, מדיניות חולה.
<ינון אלרועי: סעיף 3: כל אזורי התעשייה ביישובי המיעוטים בכל הארץ, כפר קאסם וטייבה וכולי – שזה באמת מרכז הארץ – נמצאים בפנים.
<ינון אלרועי: הסעיף האחרון הוא שדרות ויישובי עוטף עזה, ואזורי התעשייה בהם שנמצאים בתחומי מועצות אזוריות רלוונטיות – שער הנגב, חוף אשקלון, שדות נגב ואשכול – ונמצאים עד שבעה קילומטרים מגדר המערכת.
<ינון אלרועי: בנוסף, יש התייחסות ספציפית לגבי אזור פיתוח ב', שם כמעט לא ניתנות הטבות.
<ינון אלרועי: אם אני מבין נכון, זה בעיקר נוגע לרשות המסים, וגם במסגרת חלוקת הנושא של הקצאת קרקע אנחנו יכולים להרחיב פיתוח של מפעל שנמצא באזור פיתוח ב' אם הוא קיבל את זה בזמנו, בעבר.
ראובן ריבלין: רשות המסים זה עידוד באמצעות הטבת מס.
אראל מרגלית: ירושלים, אזור פיתוח א' הוא רק לחברות ידע וטכנולוגיה לפי המדען הראשי.
<ינון אלרועי: לחברות הייטק, כן.
<איתי יחזקאל: לא.
<איתי יחזקאל: כל אזורי התעשייה של ירושלים כלולים כי הם כלולים במסגרת אזור תעשייה מרחבי שגודלו מעל 100 דונם.
<רותי לירז שפירא: מפעל עתיר ידע – גם לא באזור תעשייה.
אראל מרגלית: נכון, אבל בזמנו, בחוק הרשות לפיתוח ירושלים שהעברנו בשנת 89' זה הוחרג לפי שני קריטריונים – מפעל עתיר ידע או מפעל עתיר טכנולוגיה.
אראל מרגלית: עכשיו אתם אומרים שאזור פיתוח א' חל גם למפעלים שהם לא עתירי ידע וטכנולוגיה באזורי תעשייה?
ראובן ריבלין: בשטח של למעלה מ-100 דונם.
משה גפני: זה גם היה קודם.
<ינון אלרועי: חברים, שום דבר לא השתנה, כאמור.
ראובן ריבלין: למעט דבר אחד, לא השתנה דבר.
<ינון אלרועי: לא השתנה כלום.
גילה גמליאל: למעט מפעלים חדשים של אשקלון.
ראובן ריבלין: למעט דבר אחד, שהשאלה האם הוא נובע כתוצאה מהקריטריונים שהיו קיימים אז, או האם - - -
יצחק כהן: זו לקונה שצריכה טיפול.
ניסן סלומינסקי: הוא יגיע לזה.
<ינון אלרועי: לגבי אזור פיתוח ב', דיברנו על תחומי הרשויות המקומיות במחוזות ירושלים, הדרום והצפון ונפת חיפה, בהם מתקיימים, רמה חברתית אשכול 4 – פה, לשאלתֵך, בעצם השרים רואים צורך להמשיך ולטפל באזורים שיש להם איזשהו שדרוג, ושיעור אבטלה - - -
משה גפני: סליחה, מה יש באזור פיתוח ב'?
<ינון אלרועי: באזור פיתוח ב' יש תנאים שקשורים בעיקר לנושא של מיסוי – נציג רשות המסים יכול לומר.
<ינון אלרועי: אם אזור מוגדר באזור פיתוח ב', במסגרת רשות המיסוי והקצאת קרקע במינהל אזורי פיתוח למפעלים קיימים, הרחבה, הם נכללים בסיפור הזה.
משה גפני: למה זה רשות המסים?
<שגית אפיק: הטבות במס.
ראובן ריבלין: זה עידוד באמצעות הטבות מס.
ניסן סלומינסקי: רשות המסים, בבקשה.
<אופיר כהן: אופיר כהן, רשות המסים.
משה גפני: אתה עוזב את רשות המסים.
משה גפני: היום זה היום האחרון?
<אופיר כהן: באתי להיפרד מכם.
משה גפני: ברכותי.
משה גפני: אני אהבתי לעבוד אתך.
משה גפני: שיהיה לך בהצלחה בהמשך דרכך.
גילה גמליאל: בהצלחה.
<אופיר כהן: תודה.
<אופיר כהן: לגבי אזור פיתוח ב', זה רלוונטי לגבי הטבות מס שהיו במפעל המוטב.
<אופיר כהן: מה ששונה בחוק החדש – היו הטבות מס לאזור פיתוח א', מרכז הארץ ו-ב', כאשר ב', היו להם הטבות מס מועדפות, יותר טובות ממרכז הארץ אבל פחות טובות מ-א'.
<אופיר כהן: בכל מקרה, שינינו את החוק ובחוק החדש ששינינו ב-2011 אין יותר אזור פיתוח ב', יש רק מרכז הארץ ואזור פיתוח א'.
<אופיר כהן: זה גם הולך ונגמר, כל הנושא של אזור פיתוח ב'.
משה גפני: זה רלוונטי רק לגבי הוראת מעבר.
ניסן סלומינסקי: מי שהיה ב', מה קורה אתו?
ראובן ריבלין: תצא מתוך הנחה שמחר אתה תייעץ לאחד מהמפעלים באשקלון, כשהמפעל הזה משנה את עמדתו.
ראובן ריבלין: תגיד לי מה תאמר בתור היועץ.
<אופיר כהן: אני אומר אותו דבר שאני אומר פה, ומה שאומרים פה בוועדת הכספים לגבי אשקלון.
<אופיר כהן: נדבר על זה בהמשך.
עיסאווי פריג': השאלה מאוד במקום, זה מאוד מעניין.
<ינון אלרועי: יש סעיף נוסף שהוא סעיף חשוב שיעניין אתכם מאוד, נושא הוראת המעבר.
<ינון אלרועי: הוראת המעבר קובעת שמי שהיה קיים במקום מסוים, אזורי א' ו-ב' מ-1998, והורע מעמדו – נגיד בעיר או יישוב או מועצה אזורית שעלתה, כמו מקרה מסוים - -
משה גפני: אשקלון.
<ינון אלרועי: - - אותו אחד שכבר היה קיים, הוא ימשיך לקבל את ההטבות.
ראובן ריבלין: אותו מפעל שהיה קיים.
<ינון אלרועי: אותו מפעל.
<ינון אלרועי: חשוב לסבר את האוזן לצורך הנקודה הזאת.
<ינון אלרועי: אשקלון עצמה – שאף אחד לא חושב שאינה חשובה – יצאה מהצו בנובמבר 2009 וכבר כשאתם אישרתם ב-2011 את הארכת הצו הקודמת, כאמור, קיבלתם את המלצת השרים.
עדי קול: נראה שאתה היית סגן שר האוצר, אז קיבלת את זה כבר.
ראובן ריבלין: אז הוא לא הבין, עכשיו הוא מבין.
ניסן סלומינסקי: לא לדרוך על יבלות.
ניסן סלומינסקי: בגלל שהוא נוגע בדבר, הוא לא השתתף בדיונים, לכן הוא לא ידע מזה.
ניסן סלומינסקי: חבר'ה, תדונו לכף זכות.
<ינון אלרועי: למען הסנכרון של הנתונים הקיימים.
<ינון אלרועי: לא נמצאת כרגע בצנרת מזה מספר שנים השקעה חדשה באשקלון.
<ינון אלרועי: לעומת זאת, במהלך שנת 2012 אישר מרכז ההשקעות שתי הרחבות במסגרת מפעלים קיימים – אין לי את הסכומים אבל שתדעו, העסק עובד.
ראובן ריבלין: זה ימשיך.
<ינון אלרועי: ממשיך.
<ינון אלרועי: מה שאנחנו באים ומבקשים, אנחנו מבקשים מכם לשקול בכובד ראש את המשמעות שההוראה לא תמשיך, ושלא יהיה עליה דין רציפות, כדי שניתן יהיה להמשיך ולטפל ביישובי וביזמי הפריפריה וכפרי המיעוטים במרכז.
<ינון אלרועי: אנחנו מבקשים מכם להמשיך לקבל את ההצעה המוצעת, לפי המחוקק מדובר על שנתיים מינימום של הארכת הצו.
<ינון אלרועי: זה יאפשר גם לשרים וגם לוועדה המכובדת לדון במסגרת ההארכה של הצו הבא או של התוספת הבאה.
<ינון אלרועי: תהיה לכם הזדמנות במסגרת התוספת הבאה לעצב את המדיניות כמו שאתם מבינים.
<ינון אלרועי: עד כאן.
גילה גמליאל: אני סגנית יושב-ראש, אני צריכה לצאת לישיבה.
גילה גמליאל: אני משאירה לרובי להחליט.
ניסן סלומינסקי: אופיר, אתה רוצה עוד להוסיף?
<ינון אלרועי: אופיר, אולי תסביר מה המשמעות של הוראת המעבר גם לגבי מפעלים שקיימים באזור פיתוח ב'.
<אופיר כהן: הוראת המעבר, מבחינה מיסויית.
משה גפני: אם אני מקים היום מפעל באשקלון.
<אופיר כהן: אתה לא מקבל הטבות של אזור פיתוח א', זה חד-משמעי – אבל זה בגלל הקריטריונים של הצו, זה לא בגלל משהו - - -
משה גפני: אלא?
<אופיר כהן: בגלל שאשקלון הפכה לאזור פיתוח.
משה גפני: כן, אבל אנחנו לא פותרים את הבעיה עכשיו.
ניסן סלומינסקי: אבל זה כבר דבר ותיק, הוא אומר.
ניסן סלומינסקי: בצו שאושר כאן, בנשיאותו של כבודו, גם כן זה היה כבר.
משה גפני: זאת אומרת, אי-אפשר היה להקים מפעל - - -
ניסן סלומינסקי: גם אז לא.
<ינון אלרועי: אתה אישרת את זה.
ניסן סלומינסקי: אתה אישרת את זה, אנחנו רק הולכים בעקבותיך, אבל מה שהוא אומר – שבצנרת - - -
משה גפני: אגב, אני בעד.
משה גפני: גם כשיגיע חוק ההסדרים, אני מציע שילכו בעקבותי.
משה גפני: אני למשל, הגיעה פגיעה בקצבאות הילדים, זרקתי לפח.
משה גפני: תלך בעקבותי.
ראובן ריבלין: ה-5 במאי היה אתמול.
ראובן ריבלין: פה אין ברירה, פה אנחנו צריכים להחליט.
ניסן סלומינסקי: רבותי, אנחנו מעבירים את זכות הדיבור.
משה גפני: אבל לגבי יהודה ושומרון.
<אופיר כהן: יהודה ושומרון לא בצו, זאת החלטת ממשלה.
יצחק כהן: היא לא בצו, היא החלטת ממשלה.
יצחק כהן: מצאו פתרון.
משה גפני: אדוני היושב-ראש, אתה אמרת שהוא ישיב על זה.
משה גפני: לגבי יהודה ושומרון, מה המצב עכשיו?
<ינון אלרועי: המתחם של יהודה ושומרון מקבל אותו דבר שמקבל - - -
משה גפני: קיבל גם קודם?
<ינון אלרועי: הוא קיבל גם קודם.
משה גפני: זאת אומרת, הכול נשאר אותו דבר.
<אופיר כהן: אבל זה לא מהצו.
<ינון אלרועי: הצו הזה לא גורע ולא מוסיף.
אראל מרגלית: אבל נגיד מה זה.
אראל מרגלית: זה אזור פיתוח א'.
ניסן סלומינסקי: אין יותר, אין אזורים אחרים.
ניסן סלומינסקי: זה מה שהסבירו – אזור ב' בצו הקודם כבר לא קיים.
משה גפני: יהודה ושומרון, ב-2012, ב-2011, קיבל מכוח החלטת הממשלה, ימשיך לקבל מכוח החלטת הממשלה.
ניסן סלומינסקי: החלטת ממשלה ב-1993.
<יאיר זילברשטיין: אותם קריטריונים.
<יאיר זילברשטיין: מי שעמד בקריטריונים קיבל, ומי שלא עמד בקריטריונים, לא קיבל.
<יאיר זילברשטיין: אותם קריטריונים שחלים פה על כלל הארץ, חלים גם שם.
יצחק כהן: אבל כשהיה צריך למצוא פתרון נקודתי – מצאו.
יצחק כהן: אמרו החלטת ממשלה.
ראובן ריבלין: כי אם הממשלה לא תקבל החלטה כזאת, היא תוחלף.
משה גפני: היא תוחלף בגלל הרבה סיבות, אבל זו אחת הסיבות.
ניסן סלומינסקי: חבר הכנסת אראל מרגלית.
אראל מרגלית: תודה לכם.
אראל מרגלית: נדמה לי שברור, שבניתוח של חלק מהחברות הגדולות והטבות המס הגורפות שבסופו של דבר יוצא לחלק מהן, והמס האבסולוטי שהן משלמות – צריכים סוג של רוויזיה.
אראל מרגלית: אני מציע שהוועדה הזאת תציע תת-ועדה שתעבוד יחד עם האוצר והחברות הגדולות ותביא מתווה חדש.
אראל מרגלית: אבל, אני רוצה לומר.
אראל מרגלית: אני שומע גם אנשים מהמפלגה שלי וגם אנשים מהמפלגות כולן, משתלחים בחברות הגדולות כאילו שהן מין אוליגרכים של הייטק, ואני חייב לומר אנקדוטה.
אראל מרגלית: כשהר חוצבים היה כמעט ריק ואנחנו נסענו לשווק אותו בעולם, באו שני אנשים משתי חברות – האחד אלי הורוביץ, שהיה אז יושב-ראש הרשות לפיתוח ירושלים, כשטבע, היה לה מפעל בהר חוצבים; השני היה דב פרומן, שכמובן הקים פה את אינטל.
אראל מרגלית: אני חייב לומר – אני זוכר את הנסיעה לפגישה עם המושל וולד במסצ'וסטס.
אראל מרגלית: היו שם 120 חברות, ולדב פרומן לא נתנו להיכנס כי זה היה black tie והוא התעקש לבוא עם ג'ינס, אבל בכל זאת הוא נכנס.
אראל מרגלית: ואנחנו אז הגענו לדיגיטל, ל-IBM, ל-EMC - שבסוף הגיעה לתל-אביב אבל לא משנה, הגיעה לארץ – והחברות האלה, אנשים צריכים להבין, היו החלוצות – חלוצות במובן ההיסטורי של המילה – של תעשיית ההייטק הישראלית, וחייבים קודם כול לתת להן כבוד.
אראל מרגלית: למשל, תעשיית הסמיקונדוקטור, שאותה אני מכיר טוב.
ראובן ריבלין: במצע של המפלגה.
אראל מרגלית: רק רגע, תיכף אני אגיד אבל.
ניסן סלומינסקי: הוא רוצה לשנות את זה גם.
אראל מרגלית: אנשים צריכים לדעת שמתוך אינטל, שיש לה גם את הייצוא והחדרים הנקיים, שזה היה בעיקר חוק עידוד השקעות הון וגם המפעל בחיפה שזה היה בעיקר המדען הראשי, בעיקר design, תכנון של צ'יפים, יצאו יותר חברות - ויש פה מישהי שהיא גם כן בתוך התחום הזה, בחורה מבריקה בתחום design של צ'יפים – יצאו יותר חברות בארץ מאשר כמעט כל חברה אחרת.
אראל מרגלית: כלומר, יש איזושהי פירמידה שממנה נובעות גם החברות הקטנות.
אראל מרגלית: אז אני קודם כול רוצה שישתנה קצת השיח בחברה הישראלית, גם מי שרוצה צדק – ואנחנו פה דיברנו.
יצחק כהן: דבר עם היושבת-ראש שלך.
אראל מרגלית: אני מדבר אתה.
<קריאה: היא פה, יעבירו לה את הפרוטוקול.
אראל מרגלית: דבר ראשון, צריך לראות בחברות האלה חלוצות.
אראל מרגלית: ואולם, כשמסתכלים – גם בשבוע שעבר או לפני שבועיים כשהסתכלנו פה על מבנה האשראי של המשק הישראלי, גם כשאנחנו מסתכלים על סך הטבות המס שניתנות, והמס האבסולוטי שמשלמות חלק מהחברות הגדולות, שבאמת הלכו גם לפריפריה – אנחנו רואים עיוות שלדעתי המשורר והמחוקק לא התכוונו לו בתחילת הדרך.
אראל מרגלית: ישנו מצב, שבסופו של דבר, אם אתה שם חלק מהחברה שלך במקום שהוא מקום פריפיריאלי, או ירושלים, יוצא שאתה משלם כמעט אפס מס.
אראל מרגלית: בעצם אתה הופך למקלט מס בישראל.
אראל מרגלית: ואני חושב שהגיע הזמן, דווקא מתוך כבוד לחברות הגדולות ודווקא מתוך כבוד להרבה מאוד מהחברות החדשות, וככלי, אנחנו רואים בזה כלי נהדר לפיתוח חברתי - כדאי שידעו במפלגה שלי - של אזורים בארץ על-ידי הכלכלה הזאת, הגיע הזמן שאנחנו נשב ביחד עם החברות הגדולות, מתוך כבוד ומתוך דיון, לא מתוך רדיפה ולא מתוך קריאת כל מיני גינויי גנאי שאני שומע פה בימים האחרונים, ונמצא מתווה חדש, ששוב מתעדף ומעודד אותן.
ראובן ריבלין: אתה באמת מאמין שאינטל היתה מייצרת 4,000 מקומות עבודה בקרית-גת אם היא היתה יכולה להקים את המפעל שלה בהרצליה או בתל-אביב?
ניסן סלומינסקי: בואו לא נקיים את הדיון, אנחנו נקדיש לזה ישיבה.
יצחק כהן: חשוב מה שהוא אומר, כי העליהום הזה רק מזיק.
אראל מרגלית: נכון, אבל אינטל – יש לה שתי אופרציות.
אראל מרגלית: אופרציה אחת, היא קיבלה 300 ומשהו מיליון שקלים כדי לייצר 1,000 מקומות עבודה בקרית-גת, שזה מכובד; אופרציה שנייה, באותו כסף – זה לא היה 1,000 עובדים כמו בקרית-גת אלא זה היה 10,000 עובדים.
אראל מרגלית: ולכן, היום כמדינה אנחנו צריכים לחשוב אם ההטבות המרכזיות שאנחנו רוצים להשתמש בהן – כי סך הכול זה כסף של הציבור – זה הטבות הון, כי היום רוב מקומות התעסוקה הם לא בבניינים ובמכונות אלא הם בעזרה במשכורות עובדים, שיש לזה יתרון מאוד ברור.
אראל מרגלית: היום, כשרוביק דנילוביץ' קיבל תקנת שעה של 40% ל-EMC ולכמה מהחברות שם, יש יתרון ברור להטבה הזאת.
אראל מרגלית: כל שקל שאתה נותן, אתה יודע שזה מקום עבודה, אתה יודע לספור.
יצחק כהן: משלם ארנונה.
אראל מרגלית: אתה לא נכנס לתוך השקעות הון מאוד מאוד ענפות של בניינים ומכונות, אלא אתה מתמרץ את החברות לקחת את העובדים.
ראובן ריבלין: כך היה באינטל בירושלים.
אראל מרגלית: ולכן למשל, הכלי הזה שנקרא המדען הראשי, שהוא נותן בעצם עזרה במשכורות, לעומת הכלי הזה של הטבות הון במרכז ההשקעות, אני חושב שצריך לבחון מחדש את המינון ולבחון מחדש את האסטרטגיה שבה אנחנו מצד אחד מביאים את החברות למקומות כמו תל חי – כמו החבר שלי שם במלאנוקס – ומצד שני, משאירים יותר צדק בתשלום המס גם אם נותנים את ההטבה.
אראל מרגלית: זאת המלצתי ליושב-ראש הוועדה.
ניסן סלומינסקי: אני מודה.
ניסן סלומינסקי: זה נושא גם מאוד אקטואלי וגם מאוד מרכזי, אני חושב שאנחנו נקיים ישיבה מיוחדת לדון בנושא הזה.
ניסן סלומינסקי: לכן אני מבקש – הרבה פעמים תוך כדי דיבור על הנושא הזה אנחנו מערבבים עם מצב שעומד בפנינו.
ניסן סלומינסקי: אני מציע, בואו נתייחס כרגע אך ורק לצו, נסיים ונאשר את זה.
ניסן סלומינסקי: יכול להיות שיהיה לנו מעט זמן עד לסעיף הבא ואז נוכל לקיים את השיחה הפתוחה, ובלי קשר לזה, ניזום ישיבה על הנושא שדובר – יש כאן מספרים – ונזמין גם את כל הנוגעים בדבר כדי שהדיון יהיה יותר אמיתי ונשמע את כל הצדדים.
ניסן סלומינסקי: מה שאני מבקש – נתאפק ונתייחס לצו, נאשר אותו.
ניסן סלומינסקי: יש לי תחושה שאם נעשה כך יישאר לנו מעט זמן פנוי עד שהאנשים שהוזמנו לנושא הבא יבואו, נוכל לשוחח על הדברים האלה, אבל בואו נגמור דבר-דבר.
ניסן סלומינסקי: חברת הכנסת עדי קול.
עדי קול: לגבי הצו, אני רוצה לשאול שאלה, אני יודעת שזה רלוונטי לכל ההעדפות האלה אבל גם לעידוד השקעות הון, גם לגבי תיירות.
עדי קול: השאלה היא למה אנחנו לא מחלקים את האזורים דרום-צפון כמקשה אחת.
עדי קול: ברגע שאנחנו נותנים עידוד השקעות הון בקרית-גת, אין שום סיבה שמישהו יבנה בדימונה; אם נותנים לכרמיאל אין שום סיבה שזה יגיע לקרית-שמונה, ואנחנו לא עושים איזושהי דיפרנציאציה בתוך האזור הזה.
עדי קול: האם יש איזשהן מחשבות על העדפה כדי לדחוף?
משה גפני: אם אפשר להשיב בסוף, אחרי שכולם ידברו.
עיסאווי פריג': אני אשאל את ינון, בקשר לחוק הזה לגבי אזורי פיתוח א' ורשימת היישובים, האם עשיתם הבחנה לגבי שנים אחורה, באיזה יישובים הטבות המס נוצלו לעומת יישובים שבהם לא נוצלו, ומה התרומה לצמיחה ויצירת מקומות עבודה ביישובים האלה בשנים אחורה כדי שהנתון הזה ישליך על חשיבה קדימה.
עיסאווי פריג': השאלה השנייה – האם יישובים אחרים פנו וביקשו להצטרף במסגרת אזור פיתוח א', ואיפה הם עומדים כיום?
ניסן סלומינסקי: רובי, זכות הדיבור, אחר כך גפני.
ראובן ריבלין: אנחנו נמצאים פה במצב שלא מאיימים עלינו אלא הביאו בפנינו צו, שאם אנחנו לא נאשר אותו, אנחנו מונעים מכל המפעלים - שאנחנו לא רוצים אפילו לגעת בשערה משערות ראשם, בעיקר בירושלים, שכן ירושלים עתידה להגיע עד דמשק, אז היא בטח תעבור בקרית-גת ובאשקלון, אבל זה ייקח, עוד חזון למועד.
יצחק כהן: לא עכשיו.
ראובן ריבלין: אנחנו לא יכולים לבוא לאוצר ולומר לו – אתה מאיים עלינו, אז לא נאשר – כי באמת האיום, הוא קיים עלינו כאחראים על כל אותם מפעלים שהחוק הזה זכה לתגמל אותם בגלל היצירה שהם יוצרים לארץ.
ראובן ריבלין: אני רק שואל דבר אחד.
ראובן ריבלין: בזמנו, היו לנו ויכוחים אינסוף לגבי העיר אשקלון האם באמת אשקלון כבר הגיעה למצב שבו אנחנו יכולים לבוא ולומר לה, כל מפעל שיגיע בעתיד, אנחנו לא יכולים לתת לו מבחינת הקריטריונים כי אין החלטת ממשלה, אפשר מחר בבוקר לקבוע החלטת ממשלה.
ראובן ריבלין: האם באמת אשקלון – שהיא נמצאת לא בנסיקה אבל בעלייה – אנחנו לא יכולים פתאום לעצור אותה.
ראובן ריבלין: אשקלון היום היא קו עימות לכל דבר, ויש הרבה סיבות מדוע לעודד אותה, שכן היא נמצאת בעיצומו של פיתוח מאוד ראוי, שאני מקווה שאף אחד מאתנו לא יגרום בסופו של דבר לאיזושהי עצירה שיכולה לדרדר אותה למטה.
ראובן ריבלין: אני מבקש לדעת האם אין אפשרות – אני יודע גם, ולוקח בחשבון שכאשר אני אתמוך בהצעה שאני מדבר עליה ושהיא לא נמצאת כאן, ואני יכול או לאשר את זה או לא לאשר את זה, ואי-אישור הוא דבר חמור ביותר – אני יודע, אני מזהיר את עצמי שברגע שאשקלון גם נכנסת, או ממשיכה להיות, זה פחות לירושלים, זה פחות למקומות אחרים.