GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
סטנלי פישר: מה שרואים זה שמספר הבתים שמשקיעים קנו המשיך לעלות מהר מאז שנת 2002 עד תחילת 2011 וירד מהר מאד.
סטנלי פישר: למה היתה ירידה?
סטנלי פישר: משום שהיה מיתון באירופה, היה חשש למשבר עולמי שוב ואז היה העימות מול איראן.
סטנלי פישר: כשזה נרגע אנשים יצאו והתחילו שוב לקנות כהשקעה.
סטנלי פישר: זה מתייחס לשאלה של חבר הכנסת מרגלית.
סטנלי פישר: מי שעוד משפיע על הביקוש זה בנק ישראל.
סטנלי פישר: במאי 2011 הגברנו את חלק המשכנתאות שמשק בית יכול היה לקבל.
סטנלי פישר: המשכנתא היתה צמודה לריבית פריים ועקרונית היתה 1.5% מעל ריבית בנק ישראל.
סטנלי פישר: זה היה עקרונית.
סטנלי פישר: היתה תחרות ובמשך התחרות הם הורידו את המרווח מעל בנק ישראל ל-0.6%.
סטנלי פישר: זאת אומרת, היתה תקופה שבה אנשים קיבלו משכנתא בשיעור משתנה שהיה 1.6%.
סטנלי פישר: זה ממש השפיע על אנשים לצאת ולבקש משכנתאות.
סטנלי פישר: אמרנו שאתה יכול לקבל רק שליש במונחים אלה משום שפחדנו מאד, לא בעיקר מיציבות הבנקים אלא ממה שיקרה לאנשים שקיבלו משכנתא בשיעור מאד נמוך ופתאום הם יגלו שבמקום שזה 1.6% זה הופך להיות 4.5%.
סטנלי פישר: לא רצינו לעודד אנשים לקבל משכנתא במחיר מאד נמוך היום ובעוד ארבע-חמש שנים זה יגרום להם לבעיות בתשלומים.
סטנלי פישר: כנראה, לפי הנתונים, זה עשה את העבודה הזאת.
סטנלי פישר: באוקטובר 2012 הגבלנו את שיעור המימון וזה נקרא LTV – הלוואה ביחס לערך הנכס.
סטנלי פישר: משקיעים יכלו לקבל רק 50% מערך הנכס בהלוואה, משפרי דיור – 70% וזוגות צעירים רוכשי דירה ראשונה קיבלו 75%.
סטנלי פישר: זה לא הולך בדיוק יחד עם רמת הסיכון, אבל היה בזה מניע לגרום ליותר יציבות בשוק הדיור.
סטנלי פישר: לאחרונה, בפברואר, המפקח אמר לבנקים שהם צריכים להחזיק יותר הון ביחס לכל משכנתא שהם נותנים, זאת אומרת שזה יעלה להם יותר במונחים של ההון שהם צריכים להקדיש למשכנתא.
סטנלי פישר: המשכנתא הממוצעת בארץ היא הרבה פחות מסוכנת, זאת אומרת חצי בממוצע.
סטנלי פישר: התקנה קובעת שאתה צריך להחזיק חצי מכמות ההון מול משכנתא ממה שהיית מחזיק מול - - -
ראובן ריבלין: אבל איך המשקיע הצעיר יכול לבוא ולכלכל את מעשיו מבחינת השכר שהוא מקבל?
ראובן ריבלין: הוא לא יכול.
סטנלי פישר: הוא לא יכול.
ניסן סלומינסקי: הנגיד ירשום ויענה אחר כך.
ניסן סלומינסקי: הדובר משתף פעולה יותר טוב מאחרים.
ניסן סלומינסקי: הוא ירשום ויענה אחר כך.
סטנלי פישר: אני אחזור לזה.
סטנלי פישר: אני כותב: הנכדים של רובי ריבלין, בסדר?
ראובן ריבלין: קודם כל אנחנו גומרים עם הילדים, אחרי זה עוברים לנכדים.
סטנלי פישר: בשוק הדיור, בצד ההיצע, נדבר על תהליך התכנון ואני בטוח שבנצי ליברמן מכיר את זה היטב.
סטנלי פישר: תהליך התכנון אצלנו מאד ארוך.
סטנלי פישר: משך הזמן בשנים מסומן בשקף בכחול כהה.
סטנלי פישר: הנה השלבים: בדיקת היתכנות – שלב ראשון – שנה.
סטנלי פישר: אישור ועדה מחוזית לאשר את הבנייה – חמש שנים.
סטנלי פישר: זה פיגור ענק.
סטנלי פישר: אחת הסיבות שבנצי ליברמן נמצא איפה שהוא נמצא היה מכיוון שהבנו שזה ממש פקק בתהליך הזה.
סטנלי פישר: אנחנו מבינים מהאומדנים האחרונים שכתוצאה מהווד"לים ומדברים אחרים, חמש השנים ירדו.
סטנלי פישר: אני לא יודע בדיוק לכמה, אבל באופן רציני.
סטנלי פישר: אחר כך יש פרסום מכרזים והחלטה מי זוכה לבנות ואז יש את הזמן שלוקח לקבל היתר בנייה, שזה המון שנים – 3.
סטנלי פישר: אחרי זה, בעוד שנתיים וחצי יש דירה.
סטנלי פישר: הפיגורים בתהליך זה הם ארוכים מאד.
סטנלי פישר: הם בין הכי ארוכים בעולם.
אראל מרגלית: 13-12 שנים.
סטנלי פישר: אם שואלים ישראלים שבונים בחו"ל למה הם יוצאים החוצה, הם אומרים שאם אתה רוצה לבנות שם אתה מקבל היתר אתה מתחיל לבנות ותוך שנתיים-שלוש סיימת.
סטנלי פישר: אצלנו, אנחנו יותר דמוקרטיים וזה לוקח יותר זמן, אבל זה לא צריך לקחת כל כך הרבה זמן.
ניסן סלומינסקי: 13 שנה.
ניסן סלומינסקי: בר מצווה.
ניסן סלומינסקי: מישהו נולד ועד שהוא מגיע לבר מצווה.
חנא סוייד: ככה זה היה כל הזמן.
חנא סוייד: למה עכשיו זה משפיע ואז זה לא השפיע?
סטנלי פישר: זה כן השפיע.
חנא סוייד: לפי הגרף הרב-שנתי יש תקופות שזה לא השפיע.
סטנלי פישר: אני לא אחזור לזה, אבל אני אגיד לך.
סטנלי פישר: יש תקופה של כמעט עשר שנים שבה המחירים ירדו משום שלא היתה השפעה על כמות הדירות שהגיעו לשוק.
סטנלי פישר: הביקוש התחיל לעלות לפני 2003, אבל זה לא השפיע על שיעור הבנייה.
חנא סוייד: התשובה היא שהיו פחות עשירים שרצו להשקיע.
סטנלי פישר: אני ממשיך.
סטנלי פישר: עכשיו אני רוצה לדבר על נושא שהיושב-ראש התייחס אליו בתחילת הדיון, וזה האשראי לענף הנדל"ן.
סטנלי פישר: הקבלנים אומרים שהם לא מקבלים מספיק אשראי והשקף שלפניכם הוא על בסיס מדד של 100 ב-2000.
סטנלי פישר: כאן רואים שהיתה עלייה של כ-50% מאז במונחים של אשראי לבינוי ונדל"ן.
סטנלי פישר: עכשיו זה מגיע ל-111 מיליארד שהם קיבלו.
סטנלי פישר: הסקטור העסקי מקבל 280 והמשכנתאות מקבלות 226.
סטנלי פישר: מה שאתם רואים כאן זה שיעורי הגידול והכנסנו את המספרים בסוף רק כדי שלא תחשבו שלדיור יש פי 3 אשראי מכפי שיש לסקטור העסקי.
סטנלי פישר: ביחס לבינוי ונדל"ן זה האשראי לבנייה.
סטנלי פישר: הם גם מקבלים ערבויות וחלק שמתייחס לחוק מכר.
סטנלי פישר: סקטור הקבלנים מקבל בסך הכל יותר קרוב ל-200 מיליארד, שמופיעים במאזנים של הבנקים.
סטנלי פישר: עוד עובדה שחשוב לנו במחשבות על השאלה איך לטפל בעניין האשראי לבינוי ונדל"ן היא סקטור עם חובות בעייתיים, הכי גבוה בין בינוי ונדל"ן צרכני, אשראי לחו"ל, אשראי עסקי ואשראי לדיור, כלומר משכנתאות.
סטנלי פישר: רואים שהעקום האדום הוא מעל האחרים וזה אפילו עומד היום ברמה של 10% אשראי שנכנס לבעיה.
סטנלי פישר: זה מאד גבוה לאור עובדה אחת, שבשנים האחרונות הסקטור של הנדל"ן היה במצב מאד טוב ולא ראינו את הבעיות שאולי נראה בעתיד בשוק הזה.
סטנלי פישר: שיעור החובות שבבעיה בבינוי ונדל"ן ירד מאז 2005-2004.
סטנלי פישר: זה היה אחרי המיתון הגדול שלנו.
סטנלי פישר: זה התחיל לרדת, אז היה המיתון הגדול בעולם ואז עלה שיעור ההלוואות הבעייתיות ב-2008 ואז התחיל לרדת.
סטנלי פישר: זה גבוה וזה הכי גבוה שיש.
סטנלי פישר: זה עניין חשוב משום שיש כאן
סטנלי פישר: פיגורים ואסור לנו להיכנס למצב שבו בפעם הבאה תשאלו את הבנקים למה הם מחקו הלוואות לקבלנים.
סטנלי פישר: התחלות בנייה עלו בעקבות עליית המחירים, אבל לאחרונה העלייה נבלמה.
סטנלי פישר: אולי בזה יש קשר לכך שמספר ההיתרים ירד.
סטנלי פישר: הרושם שלנו לא ברור שלגמרי נכון שהפיגור שהיה בתהליך השיווק של הקרקע עבר תהליך של קבלת היתרים.
ראובן ריבלין: קבלנים בארץ כמעט ולא עשו להם תספורות, רק קבלנים שבנו בחו"ל.
ראובן ריבלין: לקבלנים בארץ כמעט ולא היה צריך, חוץ מחפציבה.
ראובן ריבלין: יש ערבויות.
סטנלי פישר: כן, אבל מישהו צריך לשלם.
ראובן ריבלין: הבעיה היא כשמתחילים להשקיע בחו"ל.
ראובן ריבלין: זאת הבעיה.
סטנלי פישר: עכשיו אני רוצה לדבר על האשראי הבנקאי לענף הבינוי והנדל"ן.
סטנלי פישר: אלו דברים חשובים משום שאנחנו שומעים עליהם הרבה מהקבלנים.
סטנלי פישר: סכום האשראי המרבי הנוסף שהענף יכול עקרונית לגייס מהמערכת הבנקאית עומד על למעלה מ-20 מיליארד שקל.
חנא סוייד: נוסף ביחס למה?
סטנלי פישר: למה שיש להם עכשיו?
ניסן סלומינסקי: לשנה?
סטנלי פישר: לא, זאת הכמות.
סטנלי פישר: יש מגבלה של 20% של המאזן ולפי המגבלה הזאת יש עוד 20 מיליארד שהם יכלו לקבל.
מנחם אליעזר מוזס: ללא הבדל אם אלה דירות יוקרה או דירות לזוגות צעירים?
<אליאב בן-שמעון: כולל תשתיות, אדוני הנגיד.
סטנלי פישר: כן, כולל תשתיות.
סטנלי פישר: חלק מהבנקים נמצא קרוב לסף שנקבע, שזה 20% לענף.
סטנלי פישר: נכון שזה כולל תשתיות, אבל יש משהו שאני אוסיף עכשיו.
סטנלי פישר: יש הקלה ספציפית – אם בנק נתן הלוואות לתשתיות של 4%, סך הכל המגבלה עולה ל-22%.
סטנלי פישר: זאת אומרת שיש הקלה ביחס להלוואות לתשתיות.
סטנלי פישר: לאחרונה היתה גם הקלה בדרישות הצהרת הון בגין ערבויות חוק מכר לצורך מדידת החשיפה בענף.
סטנלי פישר: הבנקים לא רוצים להגיע ל-20% ואנחנו לא מוכנים לדחוף אותם לעשות את זה, ללחוץ עליהם.
סטנלי פישר: הם צריכים לקבל את ההחלטות על האשראי ואנחנו לא יכולים להחליף אותם.
סטנלי פישר: אם מישהו רוצה לתת ערבויות – בסדר, אבל זה לא התפקיד של המפקח להגיד להם מה הם צריכים לעשות, חוץ ממקרים בהם הם עושים משהו שנראה לגמרי לא מוצדק.
סטנלי פישר: מה הסיכום?
סטנלי פישר: אני מתנצל על ההרצאה הארוכה.
סטנלי פישר: מה לדעתנו הסיבות העיקריות לעלייה החדה במחירי הדירות?
סטנלי פישר: משנת 2008 מלאי הדירות הקיים והיקף התחלות הבנייה לא הספיק כדי לענות על הביקוש הנובע מגידול האוכלוסיה ורמת החיים.
סטנלי פישר: מעבר לזה, עליית הביקוש לדירות כנכס להשקעה כתוצאה מהירידה התשואה על נכסים חליפיים, היא גם גורם חשוב שם.
סטנלי פישר: חלק נובע מריבית בנק ישראל וחלק נובע ממה שקרה בחו"ל, שיעורי ריבית לטווח הארוך.
אראל מרגלית: בכמה עלו מחירי הדיור בממוצע מ-2008 עד היום?
מנחם אליעזר מוזס: אמרת קודם שב-7%.
סטנלי פישר: 50% ריאלי.
סטנלי פישר: אני רוצה לסיים.
סטנלי פישר: השאלה מה החלק של ריבית בנק ישראל בעניין זה?
סטנלי פישר: בוודאי יש השפעה מסוימת ואנחנו צריכים לקחת את זה בחשבון, אבל אני רוצה שתבינו שאנחנו לא יכולים להשתמש בריבית נפרדת לכל צורך וצריך לעשות את התחלופות בגורמים שמשפיעים.
סטנלי פישר: לו לא היינו מורידים את הריבית ושומרים אותה נמוך היינו יושבים היום עם שקל מאד מיוסף, משום שהיינו מביאים הרבה יותר השקעות מחו"ל שהיו גורמות לייסוף של השקל, שהיו גורמות לפגיעה ביצוא.
סטנלי פישר: שיעור הריבית משפיע גם על ההשקעות המקומיות.
סטנלי פישר: לו לא היינו מורידים את הריבית לרמה הזאת, לא היתה לנו הצמיחה שהיתה, לא היינו שומרים על היצוא והיינו מוצאים את עצמנו בשיעור צמיחה יותר נמוך.
סטנלי פישר: זאת הסיבה לכך שהורדנו את הריבית ואנחנו ממשיכים לשמור עליה ברמה שנראית יחסית נמוכה, אבל לא מספיק נמוכה כדי לשכנע משקיעים מחו"ל שהם לא צריכים להביא את הכסף לארץ.
סטנלי פישר: הם רוצים את ה-1.5% ריבית שלנו מעל הריבית של העולם.
סטנלי פישר: זה טוב, חוץ מזה שזה משפיע על שער החליפין.
סטנלי פישר: ועכשיו יש לי מסר שאני מוכן לעשות עליו חזרה – כדי להוריד את המחירים ולהמשיך לבנות בקצב גבוה על מנת לספק את הדירות לאלו שצריכים אותן, יש צורך להגדיל את היצע הדירות.
סטנלי פישר: משום שאם חוזרים לדיור בהתחלה, הדרך להוריד את המחירים ולהגדיל את הכמות היא דרך גידול בהיצע.
סטנלי פישר: מה הצעדים הנדרשים?
סטנלי פישר: זה כולל בעיקר הגדלת היקף הקרקע הזמינה לבנייה וצעדים לקיצור משך הזמן מתכנון הבנייה לתחילת הבנייה בפועל.
סטנלי פישר: הראשון כבר בדרך, אבל השני - - -
ניסן סלומינסקי: במחיר סביר.
ניסן סלומינסקי: אפשר לשחרר במחיר גבוה אבל זה לא יעזור.
מנחם אליעזר מוזס: אדוני הנגיד, הוזלת מחירי הקרקע של המינהל.
מנחם אליעזר מוזס: השנה, נדמה לי, קיבלתם 14.5 מיליארד נטו.
<בנצי ליברמן: לא היה אף פעם.
מנחם אליעזר מוזס: תתעל את זה לזוגות צעירים.
<בנצי ליברמן: קיבלנו בסך הכל 5.
סטנלי פישר: אני קרוב לסיכום ואני רוצה להגיע לסיכום לא פחות מכפי שאתם רוצים שאני אגיע לסיכום.
סטנלי פישר: מה חלקה של הממשלה בשוק הדירות?
סטנלי פישר: מדיניות קרקעות ותכנון – משימה לא קלה.
סטנלי פישר: אנחנו יודעים את זה.
סטנלי פישר: ממשלות ניסו וזה לא כתוצאה מזה שהממשלות לא ידעו.
סטנלי פישר: הן ידעו מה נדרש, אבל אתה מתמודד עם כל מיני היבטים של המשק הישראלי ושל החברה הישראלית כשאתה מנסה לזרז את שיווק הקרקע ואת תהליך מתן ההיתרים.
סטנלי פישר: יש סיבות גם לנסות לרסן ביקושים מצד משקיעים על-ידי צעדי מיסוי ואנחנו ממליצים בעיקר להאריך את התקופה שבה אתה לא מקבל פטור ממס שבח.
חמד עמאר: יש נתון כמה דירות הולכות להשקעה מתוך מלאי הדירות המוצע?
<פרופ' נתן זוסמן: בין 25% ל-30%.
סטנלי פישר: אני אגיד לך מה הבעיה, מספר הדירות שקונים בשנה שווה בערך למספר הדירות שבונים, אבל הם לא קונים רק דירות חדשות אלא גם דירות יד שנייה.
סטנלי פישר: הם קונים הרבה, אבל הם יכולים לקנות גם מהמלאי הקיים.
סטנלי פישר: ברבעון זה בערך 30,000 ולאחרונה זה היה רק 25,000 לשנה, אבל זה גדול.
חנא סוייד: כ-25%.
סטנלי פישר: יש בערך 100,000 מכירות כל שנה.
ראובן ריבלין: כמה מהן זה להשקעה עצמית, כלומר לילדים של פישר?
ניסן סלומינסקי: איך אפשר לדעת?
ניסן סלומינסקי: קשה לדעת את זה.
ראובן ריבלין: אני בטוח שבבנק ישראל יודעים.
ראובן ריבלין: לא עשיתם ניתוח של המשקיעים, מי משקיע לצורך עצמי ומי משקיע לספקולציה?
אראל מרגלית: במרכז העיר ירושלים יש 6,000 דירות פנויות.
ראובן ריבלין: הרבה תושבי חוץ.
מנחם אליעזר מוזס: הנגיד תומך בפטור ממע"מ לדירה ראשונה לזוג צעיר?
מנחם אליעזר מוזס: שמעתי שזאת היתה הצעה של שר השיכון.
ניסן סלומינסקי: השר נמצא בדיונים עם האוצר.
ניסן סלומינסקי: הנגיד רשם את השאלה.
ניסן סלומינסקי: אנחנו מודים לנגיד על הסקירה, שגם נתנה לנו מבט על הצד הכלכלי של המדינה ומצד שני, גם בצורך הפרטני בנושא הדיור שעליו אנחנו דנים.
ניסן סלומינסקי: אי אפשר להפריד בין אחד לשני כי אם נסתכל רק על הנושא הפרטני, יכול להיות שהפתרונות הם מסוג מסוים ובחלק מהפתרונות אתה יכול לפגוע בראייה הגלובלית.
ניסן סלומינסקי: צריך למצוא את שיווי המשקל וזה בדיוק מה שהנגיד עושה וניסה לומר לנו.
ניסן סלומינסקי: יש שאלות ואנחנו ניתן לפי הרשימה לחברי הכנסת לדבר.
ראובן ריבלין: יותר טוב שבנצי ידבר עכשיו.
ניסן סלומינסקי: אתה רוצה עכשיו או אחרי שיהיו השאלות?
ראובן ריבלין: יותר טוב עכשיו, בעיקר לסיכום ולהמלצות.
ניסן סלומינסקי: אם כך, אנחנו נעשה שינוי.
ניסן סלומינסקי: חשבתי שאחרי שייגמרו השאלות פה נתחיל עם בנצי.
זהבה גלאון: אבל זה קשור.
ניסן סלומינסקי: זה בוודאי קשור, אבל את בנצי ישאלו שאלות פחות בעדינות מכפי ששואלים אולי את הנגיד.
ניסן סלומינסקי: בסדר, ניתן לבנצי לומר את הדברים כי ודאי הדברים קשורים, בעיקר לאור ההמלצות.
ניסן סלומינסקי: אחר כך תישאלנה השאלות, חלק לנגיד וחלק לבנצי ויינתנו התשובות.
<בנצי ליברמן: כבוד היושב-ראש, הנגיד וחברי הכנסת, אם אני לוקח את הניתוח של מרכז המחקר והמידע של הכנסת בכל מה שקשור לרשות מקרקעי ישראל, אנחנו רואים בשתי השורות האחרונות שכתוב: "בשנים האחרונות נקטה רמ"י – רשות מקרקעי ישראל – כמה צעדים להפחתת מחירי הקרקע לקבלנים וכמו כן, הגדילה באופן ניכר את היצע הקרקעות".
<בנצי ליברמן: כלומר, בארבע השנים האחרונות, בקדנציה האחרונה, אנחנו מוצאים שהיקפי העסקאות שרשות מקרקעי ישראל עשתה הוא בהיקפים ניכרים ומגיע לכמעט 100,000 יחידות דיור בארבע השנים האחרונות.
<בנצי ליברמן: אלה היקפי קרקעות לא שגרתיים בעליל, אבל אנחנו מוצאים שהיקף הקרקעות הזה לא השפיע באופן ניכר.
<בנצי ליברמן: הוא ריסן במידת מה, אבל לא יצר את ההפחתה הנאותה כפי שכולם ציפו.
<בנצי ליברמן: אנחנו גם מוצאים, בניגוד למה שחושבים, שבשנה האחרונה היתה גם הפחתה בעלויות הקרקע ליחידת דיור, בערך 30%.
<בנצי ליברמן: קח יחידת קרקע לפני שנתיים בראש העין, תראה מה קרה בשנה שעברה במכרז שהוציא רמ"י ואתה רואה הפחתה של 30%.
<בנצי ליברמן: כלומר, יחידת הקרקע במרכיב הקרקע יש הפחתה של 30% ואגב, רואים את זה כמעט בכל המקומות בארץ.
<בנצי ליברמן: למרות כל זאת אתה שואל את עצמך למה זה קרה?
<בנצי ליברמן: אם ראינו את השקף שבו הנגיד הציב את 13 השנים המדוברות, אתה מוצא שמרכיב עבודת המטה של המינהל ו/או משרד השיכון קטן מאד יחסית אל מול התכנון לפני ואל מול היתרי הבנייה אחרי.
<בנצי ליברמן: כלומר, הבעיה המרכזית נמצאת בתכנון ואני מייד אומר מה אפשר לעשות עוד בעניין הזה.
<בנצי ליברמן: בשנת 2009 שיווקו מינהל מקרקעי ישראל ומשרד השיכון בראש העין, מקום מרכזי מאד בארץ, כ-4,000 יחידות דיור.
<בנצי ליברמן: מתוך יחידות דיור אלה, בערך ל-400 יחידות בלבד יש היתרי בנייה.
<בנצי ליברמן: כלומר, שיווק ענק אל מול 10%.
<בנצי ליברמן: כשמנתחים ומסתכלים למה מבינים שיש חסם שנקרא חסם שיווק.
<בנצי ליברמן: כתוב בתב"ע, תכנית בניין עיר, שעד שאין מחלף ו/או כביש אל המחלף, לא ניתן לתת היתרי בנייה.
ראובן ריבלין: בצדק.
<בנצי ליברמן: לא אמרתי שלא בצדק, אני מסביר את הבעיה.
<בנצי ליברמן: כלומר, הרבה פעמים אתה רואה שהמינהל משווק קרקעות אבל בגלל חוסר סנכרון ממשלתי אתה מוצא חסם ענק לשיווק אפקטיבי.
<בנצי ליברמן: מבחינתי, השיווקים צריכים להיות אפקטיביים.
<בנצי ליברמן: זה שאני משחרר קרקעות וזה שמחירי הקרקעות יורדים, וזה קורה, לא מביא את התוצאה הרצויה שזה הפחתת מחירי יחידות הדיור.
<בנצי ליברמן: אני יכול לשווק 100,000 יחידות דיור אבל אם יש חסם שיווקי של מחלפונים ושל מחלפים ושל ביוב ואלף דברים אחרים שאני לא אלאה אתכם בהם עכשיו, חסמי שיווק או חסמי תכנון, כל זמן שאי אפשר להתחיל לבנות למעשה השיווק שלי אינו רלוונטי.
<בנצי ליברמן: יש משמעות לזה שכתבתי או פרסמתי בעיתון לתחושה הכללית, אבל באמת, באופן אמתי, כמו שהנגיד אמר, כשאני רוצה לבחון אם יש הפחתת מחירים, תראה התחלות בנייה ותראה הפחתות מחיר.
<בנצי ליברמן: ככל שהתחלות הבנייה יעלו, המחירים יירדו.
<בנצי ליברמן: זאת הנקודה הארכימדית שבה אני בודק.
<בנצי ליברמן: תראו שככל שיש התחלות בנייה המחירים יורדים.
<בנצי ליברמן: אגב, יש היצע לא רע ליחידות דיור לא מכורות, בערך 20,000.
<בנצי ליברמן: זה עומד על כ-5,000 יותר מאשר בשלוש-ארבע השנים האחרונות.
<בנצי ליברמן: בשנים 2005 עד 2009 המדיניות של רשויות התכנון היה לא לתכנן במרכז.
<בנצי ליברמן: היתה החלטת ממשלה ב-2008 לא לתכנן במרכז.
<בנצי ליברמן: אתה שואל את עצמך אם תכנון אורך 13 שנה, מי מקבל החלטה לא לתכנן?
<בנצי ליברמן: הרי ניהול נכון של קרקעות מדינה הוא בכך שיש לך עשרות אלפי יחידות במקרה הטוב, אולי אפילו 100,000 שיושבות לך על הכתף ואתה משחרר בהתאם לצורך.
<בנצי ליברמן: אם התכנון באמת אורך שבע-שמונה שנים עד שהתכנית מאושרת, מי עוצר את זה?
<בנצי ליברמן: גם אם אתה רוצה ללחוץ על הפריפריה, את תהליך הייצור של תב"ע מאושרת אל תעצור כי כשאתה עוצר, לחדש מחדש לוקח את הזמן שלו.
<בנצי ליברמן: וזה קרה.
<בנצי ליברמן: עד 2009, עד תחילת הקדנציה הקודמת כולם הלכו באופן לאה מאד בגלל ההחלטה הזאת.
<בנצי ליברמן: היו מתכננים שהיו צריכים לעבוד והם שרבטו משהו, אבל ממש ממש לא היתה האצה במקומות האלה.
<בנצי ליברמן: קח את הגורם הראשון של אי תכנון מ-2005 עד 2009, קח את סיפור השיווק הלא משוכלל, שתכף אני אסביר, והגעת למצב שבו אתה משחרר קרקעות, אתה מוריד את המחיר של יחידת הדיור אבל זה לא מביא כלום לתוצאה.
<בנצי ליברמן: אתה הרי יודע מה מונע את השיווק.
<בנצי ליברמן: כדי למנוע את השיווק אני צריך 2 מיליארד שקל, על מנת לפתור את החסמים.
<בנצי ליברמן: למשל, כביש 38 לבית שמש, שלא נותן לי לשווק 7,000 יחידות דיור, זה מיליארד שקל של כביש 38.
<בנצי ליברמן: אני לא אלאה אתכם בחסמים נוספים – מחלף בראש העין עלותו 300 מיליון שקל.
<בנצי ליברמן: עם כל הכבוד, זה לא בבית ספרי.
<בנצי ליברמן: יש פה חוסר סנכרון.
<בנצי ליברמן: עשינו משהו, אבל ה-בעיה היא שכאשר אני משחרר קרקע, שזה השקף הראשון, על פניו צריכים לבוא עוד חמישה-שישה שקפים של שחרור חסמים: כבישים, ביוב וכו'.
<בנצי ליברמן: אגב, ביוב הוא בעייתי גם אם יש כסף כי פתאום העיריה הזאת או תאגיד המים הזה לא בא לו להתחבר לתאגיד ההוא ואני תקוע אתו כי אני לא יכול לכפות עליו כי הוא עצמאי לחלוטין.
עדי קול: יש הבדל בין מחלפים לבין דיור.
ניסן סלומינסקי: מבחינת המשרדים כן, אבל בתוצאה זה אותו דבר.
<בנצי ליברמן: בהצעת הממשלה הנוכחית רוצים להיכנס ברגולציה יותר משמעותית גם לתאגידי המים כך שהם לא ישלטו בעניין.
<בנצי ליברמן: נשים את זה רגע בצד, אבל יש הצעה כזאת.
משה גפני: יש בהחלטת הממשלה שלא לסלול את כביש 38.
<בנצי ליברמן: אין החלטה.
<בנצי ליברמן: להפך, יש תקציב.
משה גפני: אני יודע מה שאני אומר.
<בנצי ליברמן: בסדר, זה מה שאני יודע.
<בנצי ליברמן: כבר לפני שמונה-תשעה חודשים הקמנו פורום שנקרא פורום תכניות גדולות.
<בנצי ליברמן: זה משהו וולנטרי שהוקם על ידי אגף תקציבים – ראובן קוגן, בינת שוורץ, מנהל מקרקעי ישראל ומשרד השיכון ולמעשה אנחנו יושבים אחת לחודש עם כל המערכות המדינתיות: משרדי הממשלה, כולל מע"צ, איכות הסביבה, תחבורה וכן הלאה, עם הוועדות המחוזיות, עוברים על כל תכנית ומנסים לחבר כדי שהשיווק שאנחנו משווים יהיה עם מינימום של חסמים.
<בנצי ליברמן: כל זה לא עוזר כי בסוף זאת שאלה של כסף.
<בנצי ליברמן: בסוף צריך לקבל החלטה האם את שני המיליארדים אני מוריד מהרכבת או שאני נותן אותם לחסמים האלה.
<בנצי ליברמן: וזה לא נמצא בבית ספרי.
<בנצי ליברמן: משרד התחבורה יכול לנהל מדיניות עצמאית לחלוטין ואם הוא לא משחרר את הכסף, הקרקעות לא ישוחררו.
<בנצי ליברמן: חייבים ליצור סנכרון שלאט-לאט הולך ומתקבע ומתקבל.
חנא סוייד: זה חוסר סנכרון והאזרח משלם.
חנא סוייד: מה החכמה הזו?
מיקי רוזנטל: המינהל בסדר, בנק ישראל בסדר, רק העם לא בסדר.
מיקי רוזנטל: זאת הבעיה.
חנא סוייד: אבל איזו חכמה זו?
<בנצי ליברמן: נכון להיום, גם במרכז הארץ יש 10,000 יחידות דיור מתוכננות ומאושרות בתב"ע בראש העין שטרם שווקו.
<בנצי ליברמן: זה מעבר לאותן 4,000, שמתוכן 3,600 שלהן אין היתרים.
ראובן ריבלין: לא ש"טרם שווקו".
ראובן ריבלין: הן לא יכולות להיות משווקות בגלל החסם.
<אליאב בן-שמעון: לא, הן משווקות עם חסם.
<בנצי ליברמן: לא, לא משווקות.
ראובן ריבלין: אני אקנה משהו שאני לא יכול לבנות עליו?
ניסן סלומינסקי: סליחה, מי כבודו?
<אליאב בן-שמעון: מנכ"ל התאחדות בוני הארץ.
ניסן סלומינסקי: אתה לא חבר כנסת, נכון?
<אליאב בן-שמעון: לא, עוד לא.
ניסן סלומינסקי: אפילו עם חברי הכנסת אנחנו מקפידים, כל שכן עם אורחים.
ניסן סלומינסקי: אני ממש מבקש.
זהבה גלאון: זאת מדינת חלם.
<בנצי ליברמן: נכון, נכון.
<בנצי ליברמן: בראש העין יש כ-3,500 יחידות משווקות שלא ניתן לקבל להן כרגע היתרים.
<בנצי ליברמן: אני מדבר על 10,000 מעבר ל-3,500, תכניות מאושרות שזה זהב, הדבר הזה.
<בנצי ליברמן: אני מדבר על תכניות מאושרות שניתן באופן עקרוני לשווק אותן מחר, אבל יש חסמים באמצע.
<בנצי ליברמן: אני אומר שהמדינה יכולה לקבל החלטה עקרונית ועם שחרור החסמים במספר חודשים ספורים ומעטים ניתן להציף את השוק בהיקפים האלה.
<בנצי ליברמן: אנחנו מדברים על 7,000 יחידות דיור שיש עליהן תב"ע בקריית גת, שמבחינתנו רלוונטיות משום שתוך 35 דקות מגיעים ברכבת לתל-אביב, אנחנו מדברים על בית-שמש, שיש כרגע כ-3,000 יחידות מאושרות ועוד כ-4,000 אמורות מאושרות בחצי השנה הקרובה, כלומר כ-7,000 יחידות, ועוד כ-6,000-5,000 בקריות.
<בנצי ליברמן: אני לא אלאה אתכם בפרטים ויש עוד הרבה, אבל אלה באלקים גדולים של קרקע, שבהחלט יכולים להשפיע באופן משמעותי אם השיווק בהם יהיה שיווק אפקטיבי, שמשמעותו שאפשר תוך זמן סביר לקבל היתר בנייה.
<בנצי ליברמן: אין ספק שזה ישפיע.
<בנצי ליברמן: החלטות הממשלה הנוכחיות שעוד לא עברו, אבל אמורות לעבור, בדיוק עובדות על כך שכל משרדי הממשלה אמורים להיות מוכוונים על-ידי הממשלה לכך שאין פה החלטה האם אני נותן את זה לרכבת או למקום אחר.
<בנצי ליברמן: הכסף הזה צריך להימצא בחסמי בנייה, בהסכמים מיוחדים עם רשויות וכן הלאה.
<בנצי ליברמן: גם רשות, כשאתה רוצה לתת לה 10,000 דיור, אומר לך ראש הרשות: רק ההפרש במחיר של כיתת גן הוא 100,000 שקל לכיתה ומי ישלים לי את זה בהיקפים כאלה?
<בנצי ליברמן: כלומר, יש פה משהו הרבה יותר קוהרנטי, שהממשלה חייבת להתכנס אליו.
<בנצי ליברמן: היא עובדת עכשיו על תכנית שאמורה בסופו של דבר להביא לכך שאותם שיווקים שנעשה יהיו שיווקים אפקטיביים.
חנא סוייד: יש ביקוש להיצע הזה?
<בנצי ליברמן: ודאי שיש.
<בנצי ליברמן: התשובה העקרונית היא שוודאי שיש.
חנא סוייד: אתה לא יכול לבנות במקום אחד והביקוש הוא בכלל במקום אחר.
חנא סוייד: זה לא פתרון.
זהבה גלאון: בנייה בקריית גת פותרת את הבעיה בסכנין?
<בנצי ליברמן: אין ספק שיש ביקוש.
<בנצי ליברמן: הרי חלק מבעיית עליית המחירים הוא בכך שההיצע הוא פחות מהביקוש או שההיצע מורכב יותר.
<בנצי ליברמן: אם נעלה את ההיצע האפקטיבי, שהוא בהחלט התחלות בנייה, אין ספק, לטעמי, שזה יוריד את מחירי הדיור למקום סביר.
<בנצי ליברמן: אנחנו עושים פעולה נוספת.
<בנצי ליברמן: מעבר לזה, אנחנו חושבים שמתיחת המרכז במקום אחד אל כיוון קריית גת, שהוא בהחלט מקום שהיום גם כביש 6 מגיע אליו וגם הרכבת מגיעה אליו ושם המחירים יכולים להיות בין 850,000 ל-900,000 שקל, אין שום סיבה שבעולם שגם מעמד הביניים או אותם נכדים או ילדים של מי שציינתם לא יקנה שם דירה.
סתיו שפיר: עם אחוזי האבטלה שיש שם?
חנא סוייד: זה עניין דמוגרפי.
חנא סוייד: זה לא תכנוני בנייה.
משה גפני: אדוני היושב-ראש, מתי ידברו חברי הכנסת?
משה גפני: כבר הבנו את העיקרון.
משה גפני: אנחנו כבר יודעים למה אין דירות.
ניסן סלומינסקי: אתה רואה, יש כאלה מאתנו שאולי עדיין לא תפסו את זה.
ניסן סלומינסקי: אל תדאג, תהיה לך ההזדמנות.
מנחם אליעזר מוזס: כל ראש עיר הוא מלך?
מנחם אליעזר מוזס: הוא יכול לקבוע לך כמה דירות?
<בנצי ליברמן: לא, הוא לא יכול לקבוע.
<בנצי ליברמן: ראש העיר הוא לא מלך.
ניסן סלומינסקי: אני מבקש שלא תתייחס לשאלות.
ניסן סלומינסקי: תרשום ואחר כך אנשים יוכלו לדבר.
ניסן סלומינסקי: מי שישאל עכשיו לא תהיה לו זכות דיבור אחר כך.
<בנצי ליברמן: כשאתה משווק בהיקפים של אלפי יחידות בעיר מסוימת, אתה חייב להגיע להבנות עקרוניות עם ראש הרשות משתי סיבות, ראשית מבחינת ההגינות.
<בנצי ליברמן: כשאתה מציף אותו באלפי יחידות דיור והמשמעות היא שהוא יצטרך בסוף לעמוד אל מול תושביו עם מבני ציבור, עם מבני חינוך ועם היקפים תקציביים שהוא צריך לעשות, אם לא תתן לו תשובה הוא יעצור אותך בהיתרי הבנייה.
<בנצי ליברמן: הוא יעצור אותך ועכשיו תחפש אותו בסיבוב.
<בנצי ליברמן: בסוף בסוף הוועדה המקומית עומדת בסוף הדרך ונותנת או לא נותנת לפי רצונה גם אם זה לא כל כך על פי החוק.
מנחם אליעזר מוזס: אפילו אם זה עבר ועדה מחוזית.
<בנצי ליברמן: ולכן, גם בצד ההגינות וגם מבחינת הצורך שלנו שהם יהיו בעלי האינסנטיב, התמריץ יחד אתנו, אנחנו צריכים להגיע עם ראשי הרשויות להסכמים עקרוניים שמטיבים אתם כדי להאיץ את האישורים.
חנא סוייד: אז אין פתרון.
<בנצי ליברמן: יש פתרון מצוין.
זהבה גלאון: אז מה העדיפויות?
זהבה גלאון: דיברת על קריית גת ובית שמש.
ניסן סלומינסקי: כל אחד רק שואל שאלה ובסוף הוא נעצר.
<בנצי ליברמן: לגבי העדיפויות – הדירקטיבה הממשלתית שאנחנו אמורים לקבל ממש בימים אלה מדברת על 20,000 יחידות דיור במרחב המרכז, שזה בין קריית גת לחיפה.
ראובן ריבלין: בלי חסמים.
<בנצי ליברמן: לא.
<בנצי ליברמן: אנחנו אמורים לשווק אותן.
<בנצי ליברמן: כדי שנשווק אותן ונהיה אפקטיביים אנחנו חייבים לדאוג לכך שהשיווק יהיה כמה שפחות עם חסמים או בלי חסמים בכלל.
איילת שקד: מי מטפל בהסרת חסמים?
ראובן ריבלין: כל משרדי הממשלה.
<בנצי ליברמן: יש ועדת חסמים שמנכ"ל משרד ראש הממשלה עומד בראשה.
<בנצי ליברמן: הוועדה יושבת אחת לכמה זמן, אנחנו יושבים אתו ויש לו גם סמכויות להיכנס אל תוך תקציב ממשלתי או של משרד מסוים ולקחת את הכסף בהתאם לצורך שהוא רואה.
זהבה גלאון: זה קרה?
זהבה גלאון: זה יקרה?
<בנצי ליברמן: זה קרה בקטן.
<בנצי ליברמן: בפרדיס זה קרה.
זהבה גלאון: פרדיס?
זהבה גלאון: ברור, פרדיס.
<בנצי ליברמן: למה ברור?
<בנצי ליברמן: להפך.
זהבה גלאון: ערבים זה קל.
<בנצי ליברמן: לא, להפך, בדיוק הפוך.
<בנצי ליברמן: בפרדיס היתה תקיעה.
<בנצי ליברמן: בדיוק הפוך.
<בנצי ליברמן: לא, בדיוק הפוך.
<בנצי ליברמן: סליחה, סליחה.
<בנצי ליברמן: היו 800 יחידות דיור תקועות.
<בנצי ליברמן: לפני כחצי שנה, בגלל מחלפון שלא קשור לעסק בעלות של 45 מיליון שקל, אחרי שיחות משרד התחבורה לא הסכים להיות שותף ובפגישה שהיתה אצל מנכ"ל ראש הממשלה הוא החליט שבערך 55% משרד התחבורה נותן אם הוא רוצה או לא רוצה, אנחנו נותנים את היתרה כדי לשחרר את השיווק של 800 היחידות.
<בנצי ליברמן: קרה בדיוק הפוך בעניין הזה.
איילת שקד: ניסן, זאת המהות, שזה תקוע.
ניסן סלומינסקי: אנחנו מודים לבנצי על הסקירה ועל כך שהוא התמקד באמת לא בדיבורים גבוהים אלא במיקוד של האופציות, האפשרויות, המציאות ועיקר הבעיה היא החסמים, שמעכבים.
ניסן סלומינסקי: נראה כאילו הוועדה ליצירת חסמים הרבה יותר חזקה וגדולה מהוועדה שצריכה לשחרר את החסמים.
ניסן סלומינסקי: אנחנו מקווים שזה יילך בדרך הנכונה.
ראובן ריבלין: בהולילנד פתרו את החסמים מהר.
<בנצי ליברמן: אני רק אסכם לגבי שאלתך.