GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
משה גפני: אני וחברינו, אנחנו שלושת המתנגדים היחידים, עם חבר הכנסת שהיה גם סגן ראש העיר בירושלים – אנחנו שכנענו את אינטל להישאר.
משה גפני: יונתן ונד.
<יונתן ונד: אני מנכ"ל "מיקרון ישראל", ותודה על ההזדמנות.
<יונתן ונד: א', אני רוצה להבהיר, בהמשך למה שעלה קודם, למה זה בהול.
<יונתן ונד: חבר הכנסת אילטוב אמר נכון שסגירת המפעל תקרה רק בעוד כשנתיים, החלטה על מכירת המפעל תקרה בטווח של חודש עד שלושה חודשים, ויש הזדמנות עסקית אמיתית שהמפעל ימשיך לעבוד במסגרת אחרת.
<יונתן ונד: חברת מיקרון קיבלה החלטה מהאסטרטגיה שלה ומההתמקדות שלה בתחומים ספציפיים.
ראובן ריבלין: אתה מיקרון, לא?
<יונתן ונד: אני מיקרון ישראל.
ראובן ריבלין: אז מה זה "במסגרת אחרת", תסביר לי.
<יונתן ונד: אני אנסה להסביר.
<יונתן ונד: התחום שאנחנו עוסקים בו הוא זיכרונות ספציפיים.
<יונתן ונד: המפעל היום מאוד תחרותי, מאוד רווחי ומפעל מצטיין.
<יונתן ונד: בטווח של שנתיים עד שלוש, התחום הזה הולך ומצטמצם ולכן המפעל צריך לעבור לתחום אחר של מוליכים למחצה.
<יונתן ונד: זיהינו את התחום הזה - - -
ראובן ריבלין: כל העובדים יכולים להשתתף בתהליכים החדשים, אם יהיו?
<יונתן ונד: כל העובדים יכולים, אני לא יכול להתחייב שכולם יעברו.
רוברט אילטוב: רובי, אתה מבין מהר, אבל אני לא.
משה גפני: תציג את התמונה כולה.
משה גפני: תשתדל לעשות אותה בתמציתיות, אבל תציג את התמונה.
<יונתן ונד: זיהינו את המגמה הזאת כבר לפני שנה וחצי ופיתחנו תוכנית עסקית.
<יונתן ונד: השגנו אותה להנהלת החברה העולמית, היא אישרה, עד להחלטה בנובמבר שבה החברה, עקב, גם התמקדות, גם הפסדים וגם ניסיון לחסוך בעתיד, החליטה שהיא איננה מוכנה להשקיע כאן יותר, ולכן בטווח של תחילת שנת 2015 היא תסגור כאן.
עמיר פרץ: על איזה היקף השקעה מדובר בתוכנית העסקית?
<יונתן ונד: כדי לשדרג, השלב הראשון הוא של 10 עד 20 מיליון דולר, שלב כולל סך-הכול 60 - - -
עמיר פרץ: המניות שלך מופרדות מהמניות שלהם, זאת אומרת, אם מחר אני רוצה לקנות את המפעל?
<יונתן ונד: החברה היא חברה פרטית בבעלות מלאה - - -
עמיר פרץ: חברה ישראלית?
<יונתן ונד: מיקרון סמיקונדקטור ישראל היא חברה פרטית רשומה במדינת ישראל.
עמיר פרץ: ההזמנות שלך, מאיפה מגיעות?
עמיר פרץ: השוק שלך תלוי בך או תלוי בהם?
<יונתן ונד: שאלה מצוינת.
<יונתן ונד: ההזמנות מגיעות היום דרך חברת האם.
עמיר פרץ: זה כל המפתח.
<יונתן ונד: לא.
<יונתן ונד: אני רוצה לתקן - - -
רוברט אילטוב: אתה לא נותן לו להסביר עד הסוף.
רוברט אילטוב: אתם לא בסדר, אתם לא נותנים לו לסיים משפט.
עמיר פרץ: זה ועדות, רוברט.
רוברט אילטוב: זה לא בסדר.
רוברט אילטוב: יש לו תוכנית, הוא רוצה להציג אותה.
רוברט אילטוב: אתם שואלים אותו נגזרת ואתם מנסים לחבר.
משה גפני: חבר הכנסת אילטוב - - -
עמיר פרץ: לא, רק ביקשתי מגפני לשים לב.
רוברט אילטוב: מה שביקשת בעצם אומר לסגור את המפעל.
אבישי ברוורמן: הוא לא אומר את זה.
משה גפני: שוחחתי, אני מתנצל, עם חבר הכנסת ריבלין.
משה גפני: אתה יכול לחזור על המשפט שעורר פה - - -? לא שמעתי.
עמיר פרץ: שאלתי מה מקור ההזמנות.
עמיר פרץ: אם מחר בא קונה לקנות, הוא קונה תוכנית עסקית, קונה עובדים טובים, קונה הכול.
עמיר פרץ: אם כל ההזמנות בידי חברת האם, אנחנו תלויים בטוב לבה של חברת האם - - -
משה גפני: תודה, עמיר.
משה גפני: עכשיו תדבר ברצף.
<יונתן ונד: השאלה מצוינת.
<יונתן ונד: יש לנו התחייבות מחברת האם לקונה להמשיך בחוזה אספקה של שלוש שנים במוצרים הקיימים, וזה יבטיח גישור עד שקונה שקונה ישדרג את המפעל לטכנולוגיות אחרות.
<יונתן ונד: כדי לתת לזה מימד מספרי, המפעל הזה ייצא בשנים האחרונות בין 1.1 ל-1.2 מיליארד שקל בשנה, 1,800 עובדים, מעל 70% מהעובדים הם תושבי הדרום, לאו דווקא קריית-גת, עם כל המשמעויות, והמפעל הזה המשיך לעבוד כל השנים, כולל בתקופת "עופרת יצוקה" ו"עמוד ענן".
<יונתן ונד: לא הפסקנו לדקה את הייצור, כי הבנו את הקריטיות.
<יונתן ונד: התוכנית העסקית שלנו עברה הסתכלות ובחינה- - -
ראובן ריבלין: למה אתה מציין את זה?
ראובן ריבלין: הרי עשיתם את זה בגלל שהיה כדאי לכם כלכלית, לא בגלל עמוד ענן עשיתם את זה.
<יונתן ונד: בוודאי, על אף עמוד ענן - -
משה גפני: או, בראבו.
<יונתן ונד: - - ובזכות מחויבות העובדים.
<יונתן ונד: בהחלט כן.
<יונתן ונד: התוכנית העסקית שלנו אומרת שבטווח של 5-3 שנים אפשר להסב את המפעל לתחום מוצרים אחר ובבעלות אחרת בתחום שונה, לתחום הזיכרונות של חברת מיקרון.
<יונתן ונד: המפעל יכול להתפתח, לשגשג ולהמשיך ולהרוויח לא עבור חברת מיקרון.
ראובן ריבלין: מצוין, תעשו את זה.
ראובן ריבלין: למה אתם צריכים אותנו?
ראובן ריבלין: אם לא הייתי יודע את התשובות, לא הייתי שואל שאלות.
משה גפני: היות שאני היחיד פה מסביב לשולחן שלא מבין על מה מדובר, תאמר לי בבקשה - - -
עמיר פרץ: היחיד שלא מבין, לא את השאלות ולא את התשובות.
אבישי ברוורמן: "ושאינו יודע לשאול – את פתח לו."
משה גפני: אתה יכול להגיד בתמצית מה אתם מבקשים מאתנו?
משה גפני: מה מבקשים מהמדינה?
משה גפני: אז נראה מה אנחנו עושים.
<יונתן ונד: כדי שקונה ירכוש את המפעל, הוא צריך הוצאת קנייה, לאחר מכן הון חוזר, לאחר מכן השקעות בשדרוג והוא צריך לשמר את ההון האנושי.
<יונתן ונד: אותו משקיע קונה, בין אם הוא ישראלי או זר, יש לו אלטרנטיבות מצוינות במקומות אחרים.
<יונתן ונד: חבר הכנסת אילטוב הזכיר דוגמאות.
<יונתן ונד: האלטרנטיבה יכולה להיות בסינגפור, באירלנד, בכל מקום אחר.
<יונתן ונד: אנחנו מבקשים בסך-הכול בכל סל התוכניות שקיים במדינת ישראל, ואולי מעבר – וכאן חבר הכנסת ריבלין יכול לספר על המקרה של המפעל של אינטל בירושלים, איך עוזרים לפעילות שתמשיך להיות רווחית ותישאר בארץ, תכניס כסף למדינה ותספק תעסוקה למאות רבות של עובדים.
משה גפני: באת לשאול אותי שאלות או לבקש דברים?
משה גפני: מה אתה מבקש שנעשה?
משה גפני: אני יושב-ראש ועדת הכספים של הכנסת, יש שר אוצר למדינת ישראל, יש שר תמ"ת, פעלנו בעניין של מפעלים רבים, כשהיה ויכוח בינינו לבין הממשלה, ברוב המקרים הצלחנו וסידרנו.
משה גפני: עכשיו אני הולך לשר האוצר ולשר התמ"ת, אם הוא בארץ, אני הולך לבקש ממנו מה שאתה מבקש.
משה גפני: מה אתה בא לשאול אותי?
עמיר פרץ: שלחת אותי לעשות את העבודה השחורה.
משה גפני: כן, היו מקרים ששלחתי את עמיר פרץ, בסדר.
משה גפני: תגיד מה אתה מבקש.
משה גפני: אני רוצה לצאת מהדיון הזה כשאני יודע מה אתה מבקש.
משה גפני: לנו אכפת, לכנסת ישראל אכפת מ-1,800 העובדים.
משה גפני: אכפת לנו גם מכם, אנחנו רוצים שתהיה תעשייה מפותחת ושהיא לא תצא לסינגפור.
משה גפני: תאמר מה אתה מבקש.
<יונתן ונד: אוקיי.
<יונתן ונד: אני אתן שתי דוגמאות ולאחר - - -
אבישי ברוורמן: מה הבקשה?
משה גפני: אל תיתן דוגמאות.
<יונתן ונד: בקשה אחת – יש מסלול סבסוד לשכר, השקעה בהון - - -
עמיר פרץ: למי?
ראובן ריבלין: לאותו מפעל שיקנה ממנו?
עמיר פרץ: הוא יקנה.
ראובן ריבלין: לא הוא יקנה, הוא המוכר.
ראובן ריבלין: הוא בא לשכנע אותנו שכדי שהוא יוכל למכור, אנחנו צריכים לתת להם חלק ממה שיעבירו להם.
<יונתן ונד: אני לא המוכר.
<יונתן ונד: חברת מיקרון העולמית היא המוכרת.
יעל גרמן: כולם מתנפלים.
<יונתן ונד: מסלול הסובסידיה לשכר - - -
משה גפני: אם אתה יכול רגע להתאפס, אנחנו במתח אחרי שהבית היהודי הודיע שלא הולכים לבחירות.
רוברט אילטוב: אדוני היושב-ראש - - -
רוברט אילטוב: בתעשייה הם לא רגילים להתנהלות פוליטית.
משה גפני: אחרי שהבית היהודי הודיע שהוא לא הולך לבחירות בשום מקרה, אנחנו במתח...
רוברט אילטוב: כנראה תישאר יושב-ראש הוועדה.
משה גפני: לא זה מה שעמד לדיון.
משה גפני: כנראה נוכל לעזור למיקרון.
יעל גרמן: אתה לא מפחיד אותנו.
משה גפני: אתה מבקש שהמדינה תחליט, המדינה על שלוחותיה, על משרדיה – תחליט שהיא מסבסדת את ההון האנושי, ואז אם מישהו יקנה את זה, הוא יקנה עם ההטבה הזאת?
<יונתן ונד: גם סבסוד הון אנושי.
משה גפני: הם מפריעים לי.
משה גפני: הם לא נותנים לי לשמוע אפילו פה.
<יונתן ונד: להבטיח לקונה שסבסוד ההון האנושי שישמר את העובדים הוא אפשרי, שהשקעות עתידיות אפשריות ויש עוד מסלולים, וגם אתה רמזת שיש דברים שהם לא במסלולים, ואני לא יודע להגדיר אותם, כדי לעזור לקונה להחליט להשקיע כאן.
משה גפני: מה הדבר השני שאמרת?
משה גפני: אמרת: שני דברים.
משה גפני: זה מה שאתה רוצה?
משה גפני: יושב-ראש איגוד תעשיות האלקטרוניקה, בבקשה.
משה גפני: בקצרה, הבנתי מה הבקשה.
<אלישע ינאי: פעם שנייה יושב-ראש איגוד תעשיות האלקטרוניקה, אני לא כמו פוטין, אבל נבחרתי עוד פעם - - -
משה גפני: האם אתה יכול להרחיב לגבי פוטין?
אבישי ברוורמן: לא. לא.
משה גפני: יש לנו מקרים כאלה בארץ היום.
<אלישע ינאי: אני מנצל את ההזדמנות להופיע בפניכם, מחמת ההערכה הבלתי רגילה שיש לי לחדר הזה ולאותו חדר במיקום הקודם למסלול ארוך שרבים פה בחדר, בלי להיכנס לשמות, היו שותפים, משנת 96' לפחות, להביא את האלקטרוניקה מ-6 מיליארד ב-96' ל-25 מיליארד בשנה שעברה, ואנחנו רוצים כעת להעלות אותו ל-50 מיליארד.
<אלישע ינאי: זה הדבר שייתן לנו עצמאות כלכלית, ואני לא רוצה לדבר על זה, זו לא ההזדמנות.
<אלישע ינאי: מה אני רוצה לומר לכם?
<אלישע ינאי: הנושא של מיקרון הוא מקרה קלאסי שילמד על הכלל.
<אלישע ינאי: כל תעשיית ההיי-טק בעולם היא 5,000 מיליארד, כלומר, כשאנחנו עומדים ב-25, אנחנו במחצית האחוז, בעולם לא ירגישו כהוא זה גם אם נהיה 50 מיליארד.
<אלישע ינאי: מתוך ה-5,000 תעשיית הסמיקונדקטור לפי דעתי היא 100.
<יונתן ונד: 300.
<אלישע ינאי: 300 מיליארד?
<יונתן ונד: 300 מיליארד דולר.
<אלישע ינאי: בסדר.
<אלישע ינאי: מה אני רוצה לומר?
<אלישע ינאי: היא תעשייה כבדה, גדולה, והשיקולים שלה בראש ובראשונה שיקולים עסקיים של הטכנולוגיה.
<אלישע ינאי: מיקרון היתה בבעלות קודמת של "נומניקס", לפני כן של "אינטל" וברגע זה הם עוברים לסינגפור ומצרפים את 1,800 הג'ובים האלה ל-8,000 שם.
<אלישע ינאי: כשאני קורא היום בעיתונים, כולנו, ויש לנו מספר חוקים לא מבוטל שעזרו לכל התעשייה, עזרו לתעשיית היי-טק, עזרו לפריפריה, אז הבקשה היא שהחדר הזה, או רובכם או כולכם או נוספים שיהיו בו, תקימו תת-קבוצה ותתייחסו לנושא הזה בכובד ראש.
<אלישע ינאי: דבר שני, הולך לקנות את מיקרון אולי מישהו חדש - - -
<אלישע ינאי: יש חוקים ברגע זה, ואני לא מבקש לשנות כלום, יש חוקי מיסוי, יש חוקי הקמה, יש חוקי הון אנושי.
<אלישע ינאי: אני מבקש – תקשיבו מה אני מבקש - - -
משה גפני: מר ינאי, אני חייב לסיים.
<אלישע ינאי: דקה ואני מסיים.
<אלישע ינאי: אני מבקש בצילום מצב נוכחי של החוקים המאושרים לתת מה שאתם קוראים ברכת הדרך, כשתגיע חברה חדשה ותקנה את הפעילות, להתייחס אליה כחברה שזה עתה הקימה.
<אלישע ינאי: בשאר הדברים נדון בהמשך.
משה גפני: ראש העיר, אבירם דהרי, בקצרה.
<אבירם דהרי: בתמצית.
<אבירם דהרי: הבעיה של המפעל זה החודשיים הקרובים, כי אם הם יתחילו לפטר, ככל שהזמן יעבור וככל שיתחילו את הפיטורים, המפעל יהיה פחות אטרקטיבי.
<אבירם דהרי: זאת אומרת, בתוך חצי שנה מהיום גם לא יבוא קונה, אין לזה שום משמעות.
<אבירם דהרי: הבקשה של המפעל, בדיוק מה שינאי אמר - - -
יעל גרמן: הצהרת כוונות.
<אבירם דהרי: כמו שהשר שמחון סייע.
<אבירם דהרי: זו תקופת מעבר בעייתית – יש ממשלה, אין ממשלה; יש בחירות, אין בחירות.
<אבירם דהרי: קשה להם מאוד לנהל עניינים עם הקונה.
<אבירם דהרי: כל מה שהם מבקשים זה הצהרת כוונות ואיזה רפרנט שיהיה זמין להם, מה שנקרא "24 שעות".
<אבירם דהרי: יש שלושה קונים פוטנציאליים, אני לא יודע אם מותר להגיד את זה.
<אבירם דהרי: ברגע שעולים על מסלול מסוים, רוצים מישהו מהאוצר, רפרנט זמין, שיכול לבוא עם ההצעה לסגור את הנושא הזה.
<אבירם דהרי: זאת הבקשה שלהם.
משה גפני: כמה עובדים מקריית-גת במפעל?
<אבירם דהרי: בסביבות 400 עובדים.
רוברט אילטוב: יש גם בסביבה.
<אבירם דהרי: 1,800 בסך הכול, אבל מעבר לזה יש לזה משמעות אדירה.
<אבירם דהרי: רק להבין, המפעל הכי גדול בקריית-גת אחריהם זה מפעל של 200 עובדים, 180 עובדים, שכולו עובדים מקריית-גת.
משה גפני: זה המפעל השני בגודלו אחריהם?
יעל גרמן: זה הראשון.
<אלישע ינאי: זה השני.
משה גפני: המפעל השני בגודלו אחריהם עם 200 עובדים.
<נועם שטרן: יש מפעלים גדולים יותר, אינטל גדול יותר.
משה גפני: 4,000 עובדים.
<אבירם דהרי: צריך להבין זה מפעל עוגן.
<אבירם דהרי: אינטל המקורי זה מפעל עוגן, ואם יהיה קונה הרווחנו פה פעמיים, פעם אחת שיש להם צבר הזמנות שהמפעל המקורי מתחייב לספק הזמנות לשלוש שנים, ופעם שנייה שיעשו שדרוג טכנולוגי וקדימה לעוד 7-6 שנים שיהיה לנו שקט.
אבישי ברוורמן: רבותי, יש פה אנשים מנוסים.
אבישי ברוורמן: הבקשה הזאת היא הצהרת כוונות.
אבישי ברוורמן: הצהרת כוונות יש לכם.
אבישי ברוורמן: לגבי הדיון המעשי, אי-אפשר לפתור את הבעיה הזאת כרגע.
אבישי ברוורמן: מה שביקשת זה שני דברים: דיון בכל הנושא הזה – אני בטוח שיושב-ראש הוועדה הבא יזמין גם את שר המסחר והתעשייה וכו' וכו' ואנחנו כולנו לרשותכם.
אבישי ברוורמן: לגבי הבעיה המעשית כרגע – אין כרגע פתרון חוץ מהצהרת כוונות.
<אבירם דהרי: זמינות של האוצר.
משה גפני: אבירם, עוד לא סיכמנו.
רוברט אילטוב: אפשר גם לשמוע את האוצר?
עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, מכיוון שבשליחותך הייתי במספר מפעלים דומים שבהם הצטרכנו לייצר איזה מתכונת שבה ניתן לעזור, בדרך כלל הבעיה היא לא שהמדינה לא רוצה לעזור, הבעיה שלעתים התהליכים המשפטיים והמבנים המורכבים הם כאלה שאין למי לעזור, גם אם רואים איך כל העסק קורס לנגד עינינו, לכן טוב שבאתם לשמוע את חוות-דעתנו ורצוננו לעזור לקריית-גת, זה בסדר.
עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, לא מזמן נשלחתי למפעל "סלינה".
עמיר פרץ: אתה זוכר?
עמיר פרץ: אותו מפעל שמייצר חלקים מסוימים לכיפת ברזל ועומדים לסגור אותו בגלל שחברת האם החליטה שהיא לא רוצה יותר – בדיוק מקרה דומה.
עמיר פרץ: הייתי שם והשאלה הראשונה ששאלתי כמה החלק של ההזמנות המקומיות מהוות מסך הייצור, כדי שנראה מה הכוח שלנו מול חברת האם.
עמיר פרץ: הסתבר שהחלק הוא בסך-הכול 10% וכל שאר ההזמנות מתבצעות באופן שונה לחלוטין, והתלות בחברת האם היא תלות מאוד-מאוד גדולה.
עמיר פרץ: אנחנו שומעים פה על תמונה, והתחושה היא שיש פה אופטימיות נסתרת, ואני שמח, שמח על כך.
עמיר פרץ: יש לכם שתי אפשרויות.
עמיר פרץ: הצעתי לכם בחינם, אני לא מבקש שום פרוטה על העצה הזאת.
עמיר פרץ: אתם, מה שאני קורא - - -
ראובן ריבלין: מידע אישי.
עמיר פרץ: אתם הרי רוצים לייצר אישיות משפטית באמצעות קונה, שותף, חבורה של קונים, אני לא יודע.
עמיר פרץ: אתם חייבים להכריז על מפעל חדש.
עמיר פרץ: אין לך קשר למיקרון.
עמיר פרץ: וטוב שקוראים לך "מיקרון" ולא "מיגרון", כי אם היית מיגרון, הייתי ישר מצביע נגד.
ראובן ריבלין: הם אנשים טובים.
ראובן ריבלין: למה נגד?
ראובן ריבלין: תהיו כל הזמן בעד, למה נגד?
משה גפני: אל תפתח את הנושא הזה, בגלל שסלומינסקי לא פה.
עמיר פרץ: הצעתי אליכם היא פשוטה: אינני יודע מי אלה הגורמים שאתם אתם במשא-ומתן, אתם בהחלט יכולים לקחת צילום של ישיבת הוועדה הזאת ולהסביר שאנחנו ברוח טובה.
עמיר פרץ: אין פה התחייבות שלטונית, שלא תטעו אף אחד.
ראובן ריבלין: בראבו.
עמיר פרץ: חבר'ה, הרבה פעמים הרבה משקיעים אומרים: אמרו בוועדת הכספים.
עמיר פרץ: אין התחייבות שלטונית.
משה גפני: אני אקפיד בסיכום.
עמיר פרץ: שנייה, שלא נהיה הגורם שמטעה מישהו.
עמיר פרץ: לכן הצעתי אליכם היא פשוטה: אין לכם זמן לשחק משחקים.
עמיר פרץ: אל תעשו מיקרון א', מיקרון ב', מיקרון ג' – לא.
עמיר פרץ: חביבי, תקים חברה חדשה, כשהחברה מודיעה שהיא הולכת להקים מפעל חדש בקריית-גת, ובין היתר, בסוף התהליך המפעל הזה כנראה יקלוט גם את אותם עובדי מיקרון - -
ראובן ריבלין: גם ההצעה הזאת מרחיקת לכת.
ראובן ריבלין: גם היא מסוכנת.
משה גפני: רגע, עוד לא סיכמתי.
עמיר פרץ: - - ואז תהיה לך לגיטימציה לקלוט במסלול כמו שאמרת, סבסוד עובדים ומסלול השקעות, פטור ממס, או מענק, או המסלולים השונים הקיימים שאנחנו יודעים איך לעזור בהם, מאוד יודעים, ונציע לך הרבה מאוד עצות.
עמיר פרץ: מה שקרה בכמה מפעלים שעשו כל מיני טעויות קריטיות, למשל הקונה שקנה את מפעל פרי הגליל, הוא לא ידע שהוא חייב מבחינה משפטית לעשות מעין פיטורים של העובדים כדי לקלוט אותם מחדש ורק אז הוא יהיה זכאי לקבל סבסוד לעובדים.
עמיר פרץ: מה שקרה, הוא קלט אותם ישירות, כי הוא היה נחמד, הוא היה בסדר, הוא לא רצה לעשות אתם משחקים, ואז המדינה הודיעה לו: סליחה, זה לא עובדים חדשים, אתה לא זכאי לסבסוד.
עמיר פרץ: לכן אתם צריכים לכלכל את מעשיכם עכשיו בתבונה בשאלה איך אתם יוצרים זכות עמידה, כי אנחנו לא נוכל לעזור לך אם אתה לא מפעל חדש, לא נוכל לעזור לך אם תבוא עם כל מיני אמירות והצהרות, אין דבר כזה.
עמיר פרץ: אתה צריך תוכנית עסקית, להודיע זה גורלו, זה המפעל החדש, זה מה שהוא הולך לעשות, ועם זה בהחלט נוכל להתייצב לצדכם בכל מחיר.
מאיר כהן: חברים, א', חשוב מאוד למנוע כל פיטורים במקום כמו קריית-גת, אנחנו מכירים כולנו את האזור.
מאיר כהן: בנוסף למה שעמיר אמר אני חושב שאתם צריכים טקטיקה קצת אחרת.
מאיר כהן: דבר אחד, אני מסכים עם עמיר, יש מסלולים מאוד ברורים במרכז ההשקעות, קודם אתם צריכים לעבור שם אצל חזי צייג והחברים שלו - - -
משה גפני: חזי צייג כבר לא נמצא.
מאיר כהן: לתפקיד שחזי היה בו עם הצעה למפעל חדש.
משה גפני: איצקו.
מאיר כהן: - - אחרי זה אתם צריכים להגיע לכאן.
מאיר כהן: ואני אומר לוועדת הכספים שהיות שהייתי שם, צריך לייצר באוצר מסלולים ירוקים למפעלים מהסוג הזה, כי מה שקורה ומה שאמרת, עמיר, אני לא בטוח שאם בעל הבית, או לא בעל הבית, רוצים לשנות, הם מקימים מפעל חדש, האם ברור מאליו שצריך לקחת את כל 1,800 העובדים, לפטר אותם, בכדי להחיל עליהם את ההטבות של מפעל חדש?
מאיר כהן: פה אנחנו יכולים לעזור במציאת מין מסלול ירוק שקצת מדלג על הדבר הזה, כי הפחד הגדול והנורא - - -
ראובן ריבלין: עוקף.
מאיר כהן: עוקף.
מאיר כהן: זה המסלול הירוק שאני מדבר עליו.
מאיר כהן: הפחד הגדול והנורא של העובדים זה להיות מפוטרים, כי ברגע שקיבלת את מכתב הפיטורים הסיכוי שיקראו לך שונים – המיונים אחרי זה הרבה יותר משמעותיים ואחרי זה קולטים רק את מי שרוצים.
מאיר כהן: אני לא סומך, עם כל הכבוד.
עמיר פרץ: מאיר, אתה נותן להם עצה שעלולה לפגוע בהם.
משה גפני: כבר באמת הפלגנו.
מאיר כהן: אני נותן עצה לנו מה לעשות, אני לא נותן להם עצה, איך אנחנו, כוועדת הכספים, או ועדת הכספים הבאה, תייצר מסלולים ירוקים הרבה יותר משמעותיים, כי הביורוקרטיה הורסת את המשקיעים האלה.
עמיר פרץ: אם יהיה לך מסלול ירוק כזה כל מפעל, גם אם הוא לא - - -
משה גפני: רבותי, תודה.
מאיר כהן: אני מודיע לך ששר האוצר הנוכחי, מי שמסיים עכשיו את תפקידו, ידע ברוב תבונתו לייצר מסלולים ירוקים כאלה לחבר'ה שהשקיעו בהיי-טק בפריפריה.
משה גפני: תודה רבה, מאיר.
משה גפני: חבר הכנסת רובי ריבלין, בבקשה.
ראובן ריבלין: אני רואה את הבקשה של אלישע ינאי בתפקידו כבקשה לגיטימית; אני רואה את הבקשה של ראש העיר כבקשה לגיטימית הבאה לבית המחוקקים, למפקחים, ומעלה בעיה; אני מאוד מעריך את הקונצרן העולמי וגם את המפעל בארץ; עם זאת, אין מקום שהם יגישו לנו בקשות מטעמם, והדבר הזה הוא דבר מסוכן ביותר, כי אם כל חבר כנסת יביא מישהו מהמערכת, נשב פה כל היום כלוביסטים, זאת אומרת, זה אוחז במפעל כזה, זה אוחז במפעל כזה.
ראובן ריבלין: אני מזהיר אתכם.
ראובן ריבלין: מה שאמרה חברת הכנסת גרמן קודם פי אלף צריך לאחוז בו כאשר אנחנו מדברים בו.
יעל גרמן: להתעמק.
ראובן ריבלין: לא רק להתאמץ.
ראובן ריבלין: אני רוצה לבוא ולהסביר.
ראובן ריבלין: הרי איש לא מבקש מהחברה המעולה של 1,800 העובדים לעזוב את הארץ.
ראובן ריבלין: הם רוצים מטעמים שלהם, ובצדק, משום שהם חברה על מנת להשיג רווחים כמה שיותר – אנחנו יודעים שבהיי-טק יש מסלולים שנמשכים עשר שנים, קו הייצור מתאים לתקופה מסוימת ומשתנה מייד – בזמנו היתה לנו בירושלים בעיה קשה ביותר.
ראובן ריבלין: אינטל בירושלים אשר הסכימה להגיע, אמרה: יש לנו קו ייצור שאנחנו בשום פנים ואופן לא יכולים להמשיך, משום שאין לו שום ערך יותר לתעשייה ולפיתוח התעשייה, ולכן אנחנו הולכים לסגור את המקום הזה.
ראובן ריבלין: כשהם אמרו את זה, הם לא באו אלי או לא באו אלינו לומר לנו: תשכנעו אותנו שלא נצא.
ראובן ריבלין: אנחנו נכנסנו לביתם והבאנו אותם לכאן על מנת לשכנע אותם, את אינטל, שיש לה פה מערך רחב ביותר, תוך גם רמזים שמי שרוצה מאתנו, שידע שאם הוא לא יקבל ויעניש, יש לנו אתו גם מפגשים בשדה רחב של פעילויות של אינטל.
ראובן ריבלין: ובאמת הגענו, תוך הבנה עם אינטל, אורי מקלב ואני ואחר-כך כל הוועדה להבנה שהם ימשיכו בקו ייצור חדש בירושלים.
ראובן ריבלין: התעוררה גם שאלה לגבי קו ייצור חלקי שעובד גם בשבת, האם החברה בירושלים - - -
מאיר כהן: תציין, אדוני, כמה כסף הם קיבלו, כי זה נשמע מאוד רומנטי.
מאיר כהן: פתחתם את היד ושמתם כסף.
מאיר כהן: אצל מיקרון זה קשה לשים ואצל אינטל קל לשים?
ראובן ריבלין: לא, שמע.
רוברט אילטוב: מדבריך אנחנו מבינים שלא היינו צריכים להביא את זה לדיון פה.
ראובן ריבלין: אם אלישע היה מביא, בהחלט; אם ראש העיר היה מביא, בהחלט צריך להציל.
רוברט אילטוב: כשחבר כנסת צריך להחליט, זו בעיה.
ראובן ריבלין: אני לא יודע אם כשחבר כנסת צריך להחליט זו בעיה או לא.
ראובן ריבלין: למה הגעתי לזה?
ראובן ריבלין: הבאתי את הדוגמה כדי לבוא ולומר לך מה היו הפתרונות היצירתיים שקבענו, כי אמירה או בקשה של חברה המבקשת למכור לאחר, על מנת ש-1,800 העובדים יוכלו להמשיך, היא לא אומרת "אני אמשיך".
ראובן ריבלין: באתי לאינטל ואמרתי: יש מרכז השקעות ועידוד השקעות הון, שבזמנו היה 700 מיליון ואחר-כך היה 500 מיליון ואחר-כך היה 400 מיליון, עכשיו אין כלום, וכל אותם דברים שאנחנו מתקצבים, כבר משכנו אותם לשנים רבות לאותם מפעלים שהתחייבנו כלפיהם.
ראובן ריבלין: באנו והצענו עם האוצר יחד הצעה של מתן הקלות במיסוי, כשהאוצר התנגד התנגדות חריפה ביותר, אבל בסופו של דבר בנקודות מסוימות הסכים אתנו, מתוך דאגה ומתוך הרצון, גם החברתי, גם הכלכלי, גם הסוציאלי, כל מגוון השיקולים שצריך כדי להגיע לעניין כזה.
ראובן ריבלין: אלה הם דברים שאנחנו צריכים ברמה עקרונית לחשוב מה הם הפתרונות מול הצורך לחסוך בהשקעות הון, משום שאין לנו יותר בתקציב השקעות הון, ולא נראה לי שבשנה הבאה תוכל הממשלה להשקיע או להאדיר את הקופה.
ראובן ריבלין: אנחנו צריכים לבוא עם אלישע ולדון אתו במערכת הכוללת איך אנחנו מייצרים ומהם הקריטריונים לאותם מפעלים שבאמת יהיו זכאים לכך.
ראובן ריבלין: כי אם אנחנו נפתור נקודתית בעיה של כל בן אדם שאומר ש-1,800 איש יפוטרו, נגיע למצב שבו הוועדה הזאת תדון בכל מפעל ומפעל בארץ.
ראובן ריבלין: אנחנו צריכים באמת, ואני מסכים אתך – צריכים לדון בנושא של המקרו, על מנת שאחר-כך הוא ייתן פתרונות מיקרו לכל מקום ומקום, זה הכול.
אמנון כהן: קודם כול, אני רוצה להגיד יישר כוח לרוברט אילטוב.
אמנון כהן: אנחנו פה בדיונים נתקלים בבעיות, ובכל פעם חבר כנסת מביא נושא בגלל שהוא גר באזור או נגע ללבו עניין מסוים, והוא לא נחשב לוביסט, הוא מביא נושא ציבורי.
אמנון כהן: יש פה דאגה ל-1,800 עובדים.
אמנון כהן: לפעמים זה במיקרו, לפעמים גם במקרו.
אמנון כהן: כמובן צריך להסתכל על הדברים בהיבט כולל, כשמתוכו ייגזר נושא המיקרו.
אמנון כהן: ופה יהיה הדיון, בעזרת השם, בעתיד, מי שיהיה כאן, ונטפל בזה ברמת מקרו ומזה ייגזרו הדברים.
אמנון כהן: כרגע יש פה בעיה עובדתית, כרגע לא מבקשים מאתנו שום דבר - - -
ראובן ריבלין: מבקשים הצהרה שהיא יכולה להיות הצהרה שלטונית, אמנון.
ראובן ריבלין: תתפרש חלילה.
אמנון כהן: אנחנו יושבים פה גם לגבי מפעלים אחרים שהיו פה ומנענו פיטורים, מנענו סגירת מפעלים במיקרו, נקודתית, גם בצפון וגם בדרום, ולפעמים לא הצלחנו.
אמנון כהן: לכן פה, כמו שגם ציין חברי - - -
משה גפני: ברוב המקרים שדנו כן הצלחנו.
אמנון כהן: כן, אבל היו מקרים שלא.
אמנון כהן: יש פה הסתכלות שלא תהיה התחייבות סרק, שאנחנו אומרים משהו ואין מאחוריו גיבוי.
אמנון כהן: הדברים שאנחנו בהחלט יכולים להגיד הם שאנחנו, כמדינה, רוצים לשמור על מקום עבודה של כל עובד ועובד במגבלות כאלה ואחרות וכמובן נהיה קשובים ופתוחים, והם מצדם יעשו מה שהם רוצים, כמו שהציע פה מניסיון קודם לסגור את המפעל, לפטר את העובדים.
אמנון כהן: עדיף היה לא לפטר את העובדים, עובד עבד חמש שנים, צריך לפטר אותו, לקלוט אותו מחדש, הוא מאבד את כל הזכויות.
עמיר פרץ: הצענו חוק מיוחד.
משה גפני: הוא לא חוקק בסוף.
ראובן ריבלין: בגלל שהנחת את ההצעה זה - - -
מאיר כהן: מקרה כזה?
משה גפני: היה ב"פרי-גליל".
אמנון כהן: אדוני היושב-ראש, אתה מתעסק בסוגיות יותר קשות בגמרא, לכן תמצא פה את המינוח הנכון, שמצד אחד זה נהנה וזה לא חסר, שיהיה פה מישהו שירכוש את המפעל הזה ולא יפגע בעובדים.
רוברט אילטוב: אני רוצה להתייחס למה שאמר רובי, שמביאים מפעל ספציפי.
רוברט אילטוב: קודם כול, אני לא מתבייש שאני מביא את המפעל הזה לדיון פה בשולחן הזה.
רוברט אילטוב: שיהיה ברור, הקמתי שדולת היי-טק, שזה לובי לטובת תעשיית ההיי-טק, שיהיה קטר לתעשייה הישראלית, וכך אני גם אפעל.
רוברט אילטוב: גם אם זה יהיה 100 עובדים, אני אביא לפה לדיון.
רוברט אילטוב: בנוגע לפניציה - - -
מאיר כהן: אני חייב לציין שרוברט, כשהייתי ראש עיריית דימונה, נחת אצלי לפני שלוש שנים במשרד - -
ראובן ריבלין: הוא דואג לכל המפעלים בארץ, אין ויכוח.
מאיר כהן: - - נחת אצלי, לא היינו חברים.
מאיר כהן: הוא בא ואמר לי: מאיר, אנחנו רוצים להקים כאן מרכז לסייבר.
מאיר כהן: ראש העיר שהחליף אותי הניח את אבן הפינה ב-350 מיליון שקלים, הוא עשה עבודה יפה מאוד.
רוברט אילטוב: אני זוכר, הבאנו לפה לדיון, גם בוועדה הזאת וגם בוועדת הכלכלה, דיונים על חברות שהולכות להיסגר, גם חברות עם 100 עובדים, עם 50 עובדים וגם עם 300 עובדים.
רוברט אילטוב: במפעל פניציה טיפלנו לא מזמן, הצלנו את המפעל הזה ובנינו את ההטבות כדי שיבוא המשקיע.
משה גפני: שורה ארוכה של מפעלים.
רוברט אילטוב: שורה ארוכה מאוד של מפעלים.
ראובן ריבלין: הם עוזבים.
ראובן ריבלין: רוברט, אתה רוצה להקים מפעל חדש מעולה, מצוין, יבואו.
ראובן ריבלין: יעמוד המפעל החדש מול אלה.
רוברט אילטוב: אני רוצה שאנחנו ניתן פה תשובה לסוגיה הזאת שהמדינה משקיעה כסף באינטל, אינטל מוכרת את החברה, ובסופו של דבר החברה הזאת נמכרת עוד פעם.
רוברט אילטוב: אין שום התחייבות למדינה, אבל למדינה היתה פה השקעה, במפעל הזה הושקעו 2.5 מיליארד דולר.
רוברט אילטוב: אנחנו צריכים לחשוב איך אנחנו במקרים האלו נותנים תשובות.
רוברט אילטוב: נדבר על הנושא העקרוני, אבל כרגע זה מפעל ספציפי, יש בעיה ספציפית.
משה גפני: לפני שאני מסכם, איתי יחזאקלי ממשרד התמ"ת ונועם שטרן ממשרד האוצר.
<איתי יחזקאלי: אנחנו בעד עזרה למפעלים.
<איתי יחזקאלי: במרכז ההשקעות עזרנו למפעלים, והוועדה מכירה את העזרה שהיתה יחד אתכם, אבל כמו שנאמר פה על-ידי חברי הכנסת, צריך לדון בעניין הזה בדיון מקיף יותר.
<איתי יחזקאלי: יש הרבה מפעלים במשבר ויש צורך בפתרון יותר ממוסד ויותר ברור כדי שיהיה אפשר להיענות למקרים שעליהם צריך לענות.
<איתי יחזקאלי: לא להביא כל בעיה לוועדת הכספים, אלא שיהיה הליך מסודר, כמובן למי שהוחלט שצריך לעזור לו.
<איתי יחזקאלי: לגבי המפעל הזה, יש דברים, כמו שצוין פה, שניתן לעזור בהם.
<איתי יחזקאלי: השקעות חדשות – אם המפעל משקיע מחדש, ניתן לעזור לו במסגרת חודש עידוד השקעות הון.
<איתי יחזקאלי: כמובן אי-אפשר לדעת על משהו עתידי שעדיין לא ברור, ובדיונים שנערכו צוין שנעשה כמיטב יכולתנו לעזור.
משה גפני: אתה מכיר את הסיפור הזה?
<איתי יחזקאלי: אני מכיר באופן כללי.
<איתי יחזקאלי: רצוי שיהיה פתרון יותר ממוסד.
משה גפני: נועם שטרן – משרד האוצר.
<נועם שטרן: קודם כול, צריך להבין כמו שנאמר פה, המפעל הזה הוא לא מפעל במשבר, הוא מפעל מרוויח, הוא מפעל מצליח, לפי הבירורים שערכנו גם יכול לעבוד לפחות עוד 15-10 שנה, רק שהוא לא באסטרטגיה העסקית של החברה הספציפית הזאת של מיקרון.
<נועם שטרן: יש חברות אחרות שעוסקות בתחומים שטכנולוגית הם פחות מתקדמים, והציוד שנמצא במפעל יכול מאוד להתאים להם לשנים רבות, זה יכול להיות הזדמנות עסקית מצוינת עבורם, ולכן בשלב הזה לא ברור למה הממשלה או המדינה צריכה להתערב.
<נועם שטרן: יכול מאוד להיות שגם בלי שום התערבות של המדינה – ציינו פה שיש שלושה מתעניינים פוטנציאליים, ולפחות כשאחד מהם יראה במפעל הזה הזדמנות עסקית טובה, הוא יקנה אותו.
<נועם שטרן: במפעל הזה המדינה השקיעה כבר 2 מיליארד שקל, כשהוא הוקם ב-96' על-ידי אינטל.
<נועם שטרן: צריך להיזהר מכל מיני הצעות שבסוף המשמעות שלהם יכולה להיות שכל עסקת מכירה של מפעל, רווחי ככל שיהיה - -
משה גפני: בסדר, לא צריך להזהיר.