GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
משה גפני: עמיר, דקה.
משה גפני: רובי, יש חלק שני לעניין הזה, ואת זה ביקשתי לברר.
משה גפני: צריך להשקיע, המדינה השקיעה, בסדר, השאלה אם ההתנהלות הכספית היתה טובה, את זה גם צריך לברר – כמה העלות הכוללת, כמה היה התכנון.
משה גפני: אומר יאיר טל שזה בסדר, זאת אומרת, זה מה שנעשה, והתפקיד של הוועדה זה לפקח על עבודת הממשלה.
ראובן ריבלין: בזה אתה צודק במאה אחוז.
משה גפני: זה לא כמו שאם יהיה פה מישהו שיהיה מהמפלגה של שר האוצר, ועל זה אולי לא נפקח.
ראובן ריבלין: אין שמים אפוטרופוס על הציבור, אלא אם כן קופה של שרצים תלויה על גבו.
משה גפני: אישור השקעה בחברת בניין הבימה בע"מ – הבקשה של שר האוצר, כפי שהסביר סגן החשבת הכללית, יאיר טל.
ניסן סלומינסקי: זו הבקשה האחרונה או שיהיו עוד בקשות?
עמיר פרץ: די, ניסן.
ניסן סלומינסקי: אני יודע מה אני שואל.
משה גפני: ניסן שואל האם זו הבקשה האחרונה.
ניסן סלומינסקי: תאמין לי, אני יודע מה אני שואל.
ניסן סלומינסקי: בפעם הקודמת אמרתי את זה, וגם אז אמרו "נגמר", ומאז זה עלה ב-24 מיליון.
אבישי ברוורמן: הממשלה הבאה תעצור את הכספים בהתנחלויות ותעביר אותם להבימה.
ניסן סלומינסקי: מהפעם הקודמת זה עלה ב-24 מיליון, רק שתדע, אז אני שואל אם זו הבקשה האחרונה.
ראובן ריבלין: לא יעצרו, לא להבימה וגם לא למתיישבים.
יעל גרמן: אנחנו רוצים לקבל כמה תשובות לכמה שאלות.
עמיר פרץ: ויתרתי על השאלות, אני בעד.
משה גפני: חבר הכנסת מאיר כהן, בבקשה.
מאיר כהן: כעיקרון אני תומך בכל עזרה להבימה ושני דברים אנחנו רוצים לדעת: האחד, היתה שם חריגה של 22 מיליון - - -
ניסן סלומינסקי: 24 מיליון.
מאיר כהן: 24 מיליון.
מאיר כהן: לא שמענו אפילו מלה אחת למה.
מאיר כהן: אגב, חבר הכנסת רובי ריבלין, בניתי בדימונה תיאטרון, הסיבה שמקום שאין בו תרבות, זה כמו גוף שאין בו נשמה.
ראובן ריבלין: חנכת את זה - - -
מאיר כהן: אתה היית.
עמיר פרץ: מאיר, באיזה מספר התחלת ובמה גמרת?
מאיר כהן: התחלתי ב-11 מיליון, סיימתי ב-10 מיליון, כי קיבלתי עוד תרומה באמצע.
אבישי ברוורמן: עמיר שאל אותך מה היתה העלות של הבניין בהתחלה ומה היה בסוף.
מאיר כהן: 11 מיליון וסיימתי עם 10 מיליון, כי מיליון שקלים קיבלנו תרומה לכיסאות מקרן "ברכה".
מאיר כהן: מה שתכננתי, עמדתי בו, לכן נראה לי מוזר 24 מיליון.
מאיר כהן: הדבר השני – זאת השאלה החשובה - - -
משה גפני: קארין, בבקשה.
קארין אלהרר: יש לי שאלה – אני מבינה שבשנת 2002 יצאו לדרך – כי היתה בעיית נגישות מאוד קשה לאנשים עם מוגבלויות.
קארין אלהרר: להבנתי מתלונות שקיבלתי גם כאשר התיאטרון היה בנוי ורצו לפתוח בצורה מסודרת, עדיין היו בעיות נגישות ואני רוצה לוודא שהפעם גם העלות התקציבית הנוספת פותרת את כל בעיות הנגישות והתיאטרון יעמוד בתקנות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות.
יעל גרמן: אני כמובן מצטרפת לחברתי, קארין אלהרר.
יעל גרמן: אני חושבת שנאמר את זה במפורש: אנחנו נתנגד למתן כסף כל עוד אין נגישות.
יעל גרמן: כל עוד האולם לא מונגש, אנחנו מתנגדים להעביר כסף.
יעל גרמן: יש כמה שאלות.
יעל גרמן: קודם כול, הייתי רוצה לדעת מה מקורות הרווח של החברה הספציפית, האם יש לה נכסים?
יעל גרמן: האם יש לה רווחים על הנכסים?
יעל גרמן: זאת שאלה אחת.
יעל גרמן: שאלה שנייה, וזה ליושב-ראש ועדת הכספים או לנציג הממשלה שביקש את זה - - -
משה גפני: נציג הממשלה זה יאיר טל, הוא ביקש את זה, הוא בשם שר האוצר.
יעל גרמן: השאלה היא, מדוע על-ידי הקצאת מניות, כשאין לזה כל ערך?
יעל גרמן: זה כמו להדפיס כסף.
יעל גרמן: אנחנו מוסיפים עוד מניות, שזה חסר כל ערך, ומדוע לא הלוואת בעלים שאולי ביום מן הימים, אולי הבימה יום אחד תהיה רווחית ותוכל להחזיר את זה לממשלה?
אבישי ברוורמן: דוד בועז, שהוא אדם מאוד רציני, היה יושב-ראש, היה אחראי על התקציבים, ואחד האנשים הרציניים, הוא יושב-ראש הוועד המנהל של הבימה, של התיאטרון, נכון?
עמיר פרץ: אבישי, הם מפרידים בין החברות, יש חברת הבניין וחברת ההפעלה.
אבישי ברוורמן: חסרה לי נקודת המבט של האנשים האחרים.
עמיר פרץ: הם מפרידים.
עמיר פרץ: לחברת ההפעלה אין נכסים.
עמיר פרץ: אלה שתי חברות שונות.
משה גפני: אבישי, לאן אתה הולך?
אבישי ברוורמן: אני הולך לצלצל לדוד בועז לשאול את דעתו, זה חשוב לי.
משה גפני: ניסן.
ניסן סלומינסקי: אותן שאלות.
ניסן סלומינסקי: א', האם זה באמת הסכום הסופי?
ניסן סלומינסקי: ב', האם יש רווחים, ואם יש רווחים, האם זה בכלל לא קשור?
ניסן סלומינסקי: כאן יש גוף אחד שרק משקיע וגוף אחר שאולי עושה רווחים בנושא הזה.
<יאיר טל: אני אשיב.
ניסן סלומינסקי: ג', האם מעבר לתוכנית המקורית יש תוספות, כשתוך כדי יש תיאבון ומחליטים לשפץ עוד דברים ועוד דברים?
<יאיר טל: אני אתייחס.
<יאיר טל: קודם כול, לגבי - - -
<יאיר טל: סליחה.
<יאיר טל: אני להוט לענות.
משה גפני: אני מצטרף לשאלות שנשאלו כאן, גם בטלפון דיברתי על זה, ואני מקווה שתשיב.
משה גפני: יש לי שאלה, כיוון שרובי ריבלין העלה את הנושא הזה של תיאטרון ירושלים.
משה גפני: יש חשיבות לעם היהודי, וזה ייחודי לעם היהודי, זה לימוד תורה, האם מאז קום המדינה ועד היום המדינה השקיעה בשיפוץ של ישיבה אחת?
משה גפני: אחת, אני לא אומר, יש הרבה, כמו שלא משקיעים בכל התיאטרונים.
משה גפני: יש תיאטרון הבימה בתל-אביב, יש את התיאטרון בירושלים, נדמה לי שהמדינה בדימונה גם כן עזרה לך - - -
ראובן ריבלין: יש בהרצליה היום יופי של תיאטרון.
משה גפני: בהרצליה ודאי.
מאיר כהן: המדינה עזרה לי גם בשיפוץ של ארבע ישיבות בדימונה.
מאיר כהן: אתה רוצה, אני אשלח לך מסמך כמה המדינה עזרה.
יעל גרמן: בהרצליה הקימו כוללים ומקוואות על חשבון העירייה.
משה גפני: מקוואות וישיבות זה משהו אחר.
יעל גרמן: כוללים.
מאיר כהן: גם ישיבות.
מאיר כהן: לא מזמן - - -
משה גפני: אני רוצה להגיד לך שאם המדינה עזרה בשיפוץ ישיבה בדימונה, אני מוסיף לך מכספי כסף.
מאיר כהן: אדוני, האם פיתוח של חצרות - - -
משה גפני: אין פיתוח של חצרות בבתי ספר בכל המקומות?
מאיר כהן: לא, סליחה, הפיתוח היה מיועד רק לישיבה.
משה גפני: אמרת גם מקווה, זה בסדר.
משה גפני: אתה לא נציג החשב הכללי.
משה גפני: אני שואל את נציג החשב הכללי, האם היה מאז קום המדינה שלקחו ישיבה אחת – בכל אופן זו התרבות של העם היהודי – ושיפצו אותה ב-100 מיליון שקל?
משה גפני: האם היה דבר כזה?
אמנון כהן: במיליון לא ב-100.
משה גפני: במיליון.
עמיר פרץ: אני רוצה רק לחדד את השאלה שלך, גפני.
עמיר פרץ: מכיוון שמגדירים את הישיבות, מה שנקרא "מלאכתם – אומנותם" - -
משה גפני: תורתם – אומנותם.
עמיר פרץ: - - זה במסגרת האומנות.
עמיר פרץ: אתה יכול להכניס את הישיבות, זו אותה מסגרת יחד עם התיאטרון.
משה גפני: זה נושא קצת מצחיק מה שהעליתי, אבל אני מתייחס לזה מאוד ברצינות.
משה גפני: אני הבאתי את זה, אני הולך לתמוך בזה, אני חושב שיש רבים מאוד שחושבים שזה חשוב, לכן צריך לאשר את זה, ואני קורא לחברי הוועדה לאשר את זה אחרי שתהיינה תשובות.
ראובן ריבלין: לבעלזא לא נתנו?
משה גפני: שקל לא.
משה גפני: המדינה לא נתנה שקל.
משה גפני: הם הביאו תרומות.
משה גפני: אין שקל אחד מתקציב המדינה לשיפוץ של ישיבות.
משה גפני: אפילו לא שקל, ולא לבתי כנסת.
ניסן סלומינסקי: נאמר "קנאת סופרים, תרבה חוכמה".
ניסן סלומינסקי: כמה שאלה בונים גדול, אלה בונים יותר גדול.
משה גפני: לא לישיבות.
משה גפני: אתה יודע מה, גם לא לישיבות הסדר, גם לא לישיבות הציוניות-דתיות.
אבישי ברוורמן: גפני, אם זה יימשך עוד יום, אתה תהיה יושב-ראש ועדת כספים.
אבישי ברוורמן: אתה מדבר כמו יושב-ראש ועדת הכספים.
משה גפני: בבקשה, יאיר.
<יאיר טל: אני אתחיל עם השאלה שלך.
ראובן ריבלין: כך אתה עוד יכול להיות ראש ממשלה בכנסת הזאת.
ניסן סלומינסקי: רובי, יטילו עליך אולי באיזה שלב לפני.
ראובן ריבלין: אני לא אפסול אף אחד, אני מבטיח לך.
ניסן סלומינסקי: תפסול אחד, כן.
ראובן ריבלין: אין לי שום דבר נגדי, אני לא אפסול אף אחד...
אבישי ברוורמן: אין חרמות.
משה גפני: אם אתה יכול להשיב, לפי הסדר.
<יאיר טל: אני אתחיל עם שאלתך בתור היושב-ראש.
משה גפני: אני אחד מהחברים.
משה גפני: לא שאלתי בתור יושב-ראש, שאלתי כמו אחד מהחברים.
<יאיר טל: אין בעיה.
משה גפני: לפי הסדר.
<יאיר טל: קודם כול, לשאלת הנגישות.
<יאיר טל: עוד פעם, אני אומר את הדברים למיטב ידיעתי.
<יאיר טל: בפעמים שהייתי במבנה, המבנה מונגש למיטב ידיעתי.
<יאיר טל: בכל מקרה, אני מתחייב לחזור אליך.
<יאיר טל: אחרי הדיון אני ארים טלפון לברר את זה.
<יאיר טל: למיטב ידיעתי הוא מונגש, אני לא יכול פה להתחייב.
משה גפני: יעל אמרה שהם לא יתמכו.
משה גפני: אני מוכן לעשות הפסקה.
ניסן סלומינסקי: האישור יהיה מותנה בזה.
משה גפני: כן, או שנעשה הפסקה.
משה גפני: יש לנו עוד סעיפים.
<עירית פוגל: אני מנהלת תחום התיאטרון במשרד התרבות, ואני יכולה להעיד שתיאטרון הבימה הוא תיאטרון מונגש.
קארין אלהרר: בהתאם לתקנות החדשות?
<עירית פוגל: כן.
משה גפני: קארין, עשינו משהו.
משה גפני: בבקשה, יאיר, הלאה.
<יאיר טל: לגבי החריגה וסופיות התהליך.
<יאיר טל: קודם כול, התהליך הוא סופי, כי התיאטרון כבר פועל במבנה.
<יאיר טל: המבנה נחנך בינואר 2012.
<יאיר טל: להגיד לך שבעתיד לא יצטרכו עוד שיפוצים, אני לא יכול לדעת, אבל השיפוץ הזה יצא לדרך ב-2007 והסתיים ב-2012.
<יאיר טל: ההליך הזה הסתיים.
משה גפני: זאת אומרת, לא יהיו יותר בקשות של תקציב?
<יאיר טל: על הפרויקט הזה – לא.
<יאיר טל: הוא הסתיים הפרויקט.
<יאיר טל: ביחס לפער בין העלות הסופית לעלות ההתחלתית – קודם כול, מעבר ל-76 מיליוני שקלים, עיריית תל-אביב הוסיפה עוד 15 מיליוני שקלים על שני אולמות שבתכנון המקורי לא נכללו בשיפוץ.
<יאיר טל: הוחלט שאין מקום לשפץ אותם.
<יאיר טל: עיריית תל-אביב רצתה לשפץ את שני האולמות התחתונים, מי שמכיר, בבניין הבימה, אז היא הוסיפה עוד 15 מיליון שקלים.
ניסן סלומינסקי: הם בתוך ה-100 או שהם בנוסף?
<יאיר טל: לא, בתוך.
<יאיר טל: הם חלק מהפער בין ה-76 ל-100, חלק מאותם 24 מיליוני שקלים.
<יאיר טל: בנוסף, מי שזוכר, היו בזמנו סכסוכים בין הקבלן שנבחר לבצע לקבלן אחר שביצע את הפרויקט, היו שם עיכובים בפרויקט, היגררות של התהליך, שזה גרר עלות נוספת של 9 מיליון שקלים.
<יאיר טל: לשאלה, הפרויקט הסתיים.
<יאיר טל: לשאלתך על מקורותיה של החברה.
<יאיר טל: חברת בניין הבימה זו חברה שעיסוקה היחיד זה להחזיק את הבניין הזה, היא הבעלים של הנכס.
<יאיר טל: תיאטרון הבימה משלם לה דמי שימוש בגין המבנה.
<יאיר טל: אין לה נכסים מעבר, אין לה רווחים.
יעל גרמן: מה המאזן האחרון שלה, דוח רווח-הפסד?
<יאיר טל: אין לי פה, אני אחזור אליך עם הנתונים.
<יאיר טל: זו חברה שזה כל עיסוקה.
<יאיר טל: אני אחזור אליך עם הנתונים האלה, אני לא יודע לשלוף לך מהראש.
יעל גרמן: החניון הוא לא חלק ממנה?
<יאיר טל: החניון לא.
יעל גרמן: רק הבניין עצמו?
<יאיר טל: כן.
<יאיר טל: גם נמצא פה נציג החברה אם הוא רוצה להוסיף משהו - - -
משה גפני: מי זה נציג החברה?
<אורי קופרברג: אני מחברת המשכן לאומנויות הבמה, ואנחנו מנהלים את חברת בניין הבימה.
<אורי קופרברג: לשאלתך, החברה לא רווחית, יש לה רק הבניין הזה.
<אורי קופרברג: החניון לא קשור אליה.
ראובן ריבלין: האם החניון שייך לעירייה?
<אורי קופרברג: החניון שייך לעירייה, חברת "אחוזת החוף" מנהלת אותו.
ניסן סלומינסקי: לשותף אחד יש רווחים, השותף השני רק נותן.
<אורי קופרברג: אנחנו מקבלים את דמי השימוש מהתיאטרון.
ניסן סלומינסקי: זה סמלי או אמיתי?
<אורי קופרברג: 5% מההכנסות של התיאטרון בבניין, זה סדר גודל של - - -
יעל גרמן: דוח רווח-ההפסד שלכם לשנת 2011.
<אורי קופרברג: ב-2012 יש הפסד.
ניסן סלומינסקי: לא מקבלים כלום בדרך כלל, אתה אומר.
<אורי קופרברג: גם הכסף שמקבלים לא מיועד להשקעה בחזרה בבניין, זה לא כסף שמחלקים עכשיו.
יעל גרמן: אם אתם גרעוניים.
יעל גרמן: מה תעשו כאשר לא תוכלו לתחזק את הבניין?
<אורי קופרברג: אנחנו לא גרעוניים.
<אורי קופרברג: אם אין לנו כסף, אנחנו פחות משקיעים בבניין.
<אורי קופרברג: כרגע הבניין חדש.
יעל גרמן: יכול להיות שבעוד 5 או 10 או 15 שנים, כאשר הבניין לא יהיה חדש, מכיוון שאתם לא מספיק רווחיים כדי לשים בצד את הכספים שצריך לשים בגין פחת ובלאי, תבואו לכאן שוב ותבקשו.
<אורי קופרברג: בהנחה שהתיאטרון ישלם, אני לא צריך להיות בבעיה.
<יאיר טל: במסגרת ההסכם מופיע מה גובה דמי השימוש.
<יאיר טל: זה הסכם משולש – הממשלה, העירייה והחברה.
<יאיר טל: מופיע שם מה דמי השימוש שישלם התיאטרון, זה בהסכם.
יעל גרמן: למה הקצאת מניות ולא בעלים?
אבישי ברוורמן: גפני, ב-11:00 יש מליאה.
משה גפני: ביקשנו אישור להמשיך.
משה גפני: מה יש לך לעשות במליאה, נאומים בני דקה?
אבישי ברוורמן: לא מליאה, יש לי פגישות אחרות.
משה גפני: הצעת אי-אמון.
משה גפני: .. לא ניקח הרבה זמן, אבל הנושא של קריית-גת אני רוצה - - -
<יאיר טל: אני חייב לה עוד תשובה.
משה גפני: בטח-בטח.
משה גפני: אתה גם חייב לי בסוף.
<יאיר טל: לגבי מתכונת ההשקעה – למה מניות נדחות ולא הלוואת בעלים?
<יאיר טל: זאת מתכונת ההשקעה בחברה.
<יאיר טל: אין לזה מבחינתנו משמעות, כי ממילא החברה הזאת זו לא חברה שצוברת עודפים ואמורה לחלק, אלא זו חברה שכל פעילותה, שמה שהיא מכניסה היא משקיעה בחזרה בבניין.
<יאיר טל: היה ובעתיד החברה הזאת תפורק מסיבה כלשהו וייוותרו נכסים לחלוקה, גם המניות הנדחות - - -
משה גפני: התקיים דיון על השאלה הזאת שיעל שאלה?
משה גפני: זאת אומרת, מתי שהחליטו על הדבר הזה, התקיים באיזה פורום דיון או שאתה עכשיו עונה תשובה?
<יוני כהן: אני מרשות החברות הממשלתיות.
משה גפני: היא שאלה שאלה.
משה גפני: האם התקיים על זה דיון באיזה פורום מתי שהחליטו על כך?
<יוני כהן: התקיים דיון גם בחברה עצמה, קודם כול בדירקטוריון, וגם בין הבעלים, באיזה דרך להשקיע בחברה, והביאו כל מיני שיקולים בחשבון, היו גם שיקולי מיסוי – האם כשאנחנו נותנים לחברה הקצאה בדרך של הלוואה, האם יש מע"מ על הסכום הזה.
<יוני כהן: זאת אומרת, זה תקצוב נוסף שהמדינה צריכה לתת.
<יוני כהן: אני חושב שהגיעו למסקנה שבדרך של השקעה, בדרך הון-מניות, הסיכון הזה נמוך יותר.
<יוני כהן: בנוסף, כמו שאמר יאיר, אף אחד לא מצפה שההלוואה הזאת תחזור.
<יוני כהן: הדייר העיקרי, הם לא מוציאים מכרז להשכרה של הבניין.
<יוני כהן: יש להם דייר אחד ידוע – תיאטרון הבימה, שהוא מתוקצב על-ידי מדינת ישראל.
<יוני כהן: זאת אומרת, הכסף בחלקו הגדול בא מהמדינה ומכרטיסים, והחברה הזאת אמורה לקבל.
<יוני כהן: במשך השנים התיאטרון היה בתהליך הבראה, במשך איזה עשר שנים.
<יוני כהן: אם התיאטרון יעמוד בהתחייבויות שלו, החברה תוכל להחזיק מעמד.
<יוני כהן: אם התיאטרון לא יעמוד בהתחייבויות שלו, המדינה בזרוע אחרת צריכה לתקצב אותו, ואולי מהתקצוב הזה החברה תקבל את הכסף לתפקוד השוטף.
<יוני כהן: זה פחות או יותר הסידור.
<יוני כהן: הכול ציבורי.
<יוני כהן: אולי חלק של הכרטיסים לא ציבורי, אבל חלק גדול מהכספים מהדייר וגם מהמשכיר - - -
ניסן סלומינסקי: לבעלים, כלומר למדינה, יש מעמד בניהול?
<יוני כהן: אתה מדבר על התיאטרון?
<יאיר טל: בניהול של התיאטרון?
מאיר כהן: אתם מדברים על חברה בורסאית?
מאיר כהן: באמת נו, זה מתחיל להיות מוגזם.
מאיר כהן: התיאטרון הזה יורד לכל הארץ, רץ לכל הפריפריה, מביא הצגות בהפסד, מסבסד הצגות.
מאיר כהן: אתם מתייחסים אליו כאילו הוא איזה בנק שמניב כסף.
ניסן סלומינסקי: הפוך, לא הבנת.
ניסן סלומינסקי: יש כאן קשר – ככל שהתיאטרון מפסיד, המדינה תזרים יותר כסף.
ניסן סלומינסקי: זה הלינקייג'.
מאיר כהן: עדיין המדינה בקושי מזרימה כסף.
מאיר כהן: אתה יודע מה ההבדל בינינו לבין צרפת?
ניסן סלומינסקי: מאיר, שאלתי אם למדינה יש איזה - - -
מאיר כהן: זה קצת מעמיד אותנו כאיזה חטטנים.
אבישי ברוורמן: זו כבשת הרש - - -
מאיר כהן: הבימה זו הבעיה שלנו?
משה גפני: מאיר.
מאיר כהן: מספיק, נו באמת.
משה גפני: אין מספיק.
משה גפני: מותר לאנשים לשאול שאלות.
ניסן סלומינסקי: המדינה נותנת 50 מיליון, היא יכולה להזרים כל הזמן?
מאיר כהן: הם לא מזרימים כל הזמן.
מאיר כהן: הם החליטו לשפץ, שיפצו.
מאיר כהן: אם היית רואה מה קורה בתיאטרון גשר, שכל שנתיים נותנים - - -
משה גפני: חבר הכנסת ניסן סלומינסקי הוא חבר ועדת הכספים הזמנית, מכובד, רציני, שואל שאלות, ואני אאפשר לו, עם כל הכבוד.
משה גפני: כן, מה הדיון הזה?
ניסן סלומינסקי: אני שואל שאלה פשוטה.
ניסן סלומינסקי: האם למדינה יש מעמד בניהול התיאטרון או השפעה, מאחר שבכל גירעון של התיאטרון המדינה תזרים בדרך הזאת כספים?
עמיר פרץ: זה לא הדיון עכשיו.
משה גפני: יאיר משיב לך.
עמיר פרץ: לא דנים על התיאטרון עכשיו.
משה גפני: שאל שאלה, יאיר ישיב לו.
עמיר פרץ: דנים רק על חברת הבניין, לא על התיאטרון.
משה גפני: אתם סתם מבזבזים זמן.
ניסן סלומינסקי: החברה כל הזמן תזרים כספים.
עמיר פרץ: היא לא מזרימה.
ניסן סלומינסקי: היא כן תזרים.
ניסן סלומינסקי: לא שמעת על הלינקייג' שיש.
עמיר פרץ: ניסן, אני שומע וקולט מהר.
עמיר פרץ: יש פה חברה.
עמיר פרץ: אם אני הנהלת החברה, תבוא אלי המדינה ותגיד: אנחנו רוצים לתת לכם 20 מיליון שקלים לשיפוץ, אני לא רוצה, מה פתאום שאני אקח הלוואה כשאין לי מאיפה להחזיר אותה.
ניסן סלומינסקי: לא דיברתי על הלוואה.
עמיר פרץ: אין קשר בין ההכנסות של חברת התיאטרון לבין - - -
ניסן סלומינסקי: יש קשר.
ניסן סלומינסקי: לא שמעת.
משה גפני: עמיר, עזוב את הדיאלוג זה לוקח זמן.
ניסן סלומינסקי: יש קשר, לא שמעת.
משה גפני: ניסן שאל שאלה.
ניסן סלומינסקי: השכירות שהיא - - -
משה גפני: הבית היהודי לא שומע לי בכלל?
משה גפני: שאלת שאלה.
משה גפני: עמיר פרץ, נכון לעכשיו - - -
עמיר פרץ: יש דמי שכירות קבועים.
ניסן סלומינסקי: - - - משלמים את זה בגלל שהם בגירעון כל הזמן.
ניסן סלומינסקי: למה אתה לא שומע?
משה גפני: תקשיב לי.
משה גפני: ניסן, שאלת שאלה, נציג הממשלה צריך להשיב לך.
משה גפני: עמיר פרץ נכון לבוקר הזה עדיין לא נציג הממשלה, היום הוא חבר כאן.
עמיר פרץ: הוצאת את שק המלח השני.
עמיר פרץ: דבר.
משה גפני: אתם סתם מאריכים את הזמן.
משה גפני: שאלת שאלה, אני מאפשר לך - - -
אמנון כהן: הוא חבר ועדה מכובד.
משה גפני: תשיב לו.
<יאיר טל: אני אשיב לו.
<יאיר טל: תיאטרון הבימה הוא תיאטרון שנמצא תחת תוכנית הבראה שחתמנו עליה לפני כחודשיים, שלושה חודשים.
מאיר כהן: לא היה להם כסף למשכורות.
<יאיר טל: התיאטרון כיום פועל תחת חשב מלווה מטעם המדינה.
<יאיר טל: יש תוכנית הבראה עם מתווה להבאת התיאטרון למתכונת פעילות בת קיימה באופן עצמאי.
<יאיר טל: התיאטרון כמובן הוא גוף נתמך על-ידי הממשלה, אבל מעבר לכך אנחנו דואגים להרים אותו על הרגליים במסגרת כל התוכנית.
<יאיר טל: בין היתר התיאטרון כן משלם לחברה את דמי השכירות שנקבעו.
אבישי ברוורמן: הערה של 20 שניות, כבוד היושב-ראש.
משה גפני: שנייה, הוא באמצע תשובה.
משה גפני: ניסן, קיבלת תשובה?
משה גפני: אתה רוצה להעיר הערה?
אבישי ברוורמן: 20 שניות.
משה גפני: 20 שניות, בסדר.
אבישי ברוורמן: כמו שאמרתי, בגלל שאני מעריך ומכבד את התיאטרון בדקתי עם יושב-ראש הוועד המנהל דוד בועז, שהוא אדם רציני, והוא הסביר לי.
אבישי ברוורמן: אני אגיד לך מה מפריע לי בכל הדיונים האלה: אמרתי ליעל קודם בהערת ביניים, "penny smart and pound foolish" – על ה-5 מיליון האלה של הבימה תיכף יבואו פה מיליארדים.
אבישי ברוורמן: תקציב הביטחון, התנחלויות, הם עוברים כאילו לא היה כלום, ולכן במקרה הזה התרבות כל-כך מופלית לרעה, ואמר את זה ידידי משכבר הימים, מאיר כהן.
אבישי ברוורמן: בניתי הרבה בחיים שלי, לפעמים יש לך קצת חוסר, ומכיוון שאני מאוד סומך על דוד בועז שמנהל את הבימה ושמעתי את דבריו, אני חושב שאפשר להפסיק את הדיון הזה, וכאן אפשר להצביע ולעבור לנושאים הבאים.
משה גפני: יעל.
יעל גרמן: הערה אחרונה.
יעל גרמן: אני מאוד-מאוד מעריכה את פרופ' ברוורמן וגם מחשיבה אותו כמורה ומלמד.
יעל גרמן: אני חושבת שדין פרוטה כדין מאה.
יעל גרמן: אנחנו יושבים כאן מתוך אחריות ציבורית על כל שקל ו-5 מיליון שקל.
אבישי ברוורמן: אני מקבל מה שאת אומרת, אבל יש - - -
משה גפני: תאפשר לה, תאפשר לה.
יעל גרמן: ולכן אנחנו צריכים לדון בכובד ראש - -
אבישי ברוורמן: קיבלתי את הדבר הזה.
יעל גרמן: - - גם על 5 מיליון, גם על 50,000 וגם על 500 מיליון - -
אבישי ברוורמן: לצערי על 500 מיליון אנחנו לא דנים.
יעל גרמן: נתחיל לדון.
אבישי ברוורמן: זו ההערה שלי לידידי היקר, שהוא היה חבר אתי בוועדת הכספים הקודמת.
משה גפני: אבישי, אתה מפריע לה, וסביר להניח שיהיה שר אוצר חדש ויהיו חברי אופוזיציה חדשים וידונו עכשיו גם על 500 מיליון.
עמיר פרץ: נכון, הכול יהיה בשקיפות.
משה גפני: הכול יהיה בשקיפות.
משה גפני: גם על ה-500 מיליון ידונו.
משה גפני: .. שכחת מה דיברנו בינינו, מה נעשה ביחד?
אבישי ברוורמן: נעשה טוב.
ניסן סלומינסקי: השאלה אם על המיליארדים ידונו.
משה גפני: גם על המיליארדים.
יעל גרמן: - - עם זאת, אני חייבת לציין בהערה לגבי מספר הערות שניתנו כאן:
יעל גרמן: התרבות זה לא דבר רווחי, מדינה חייבת לתקצב את התרבות.
יעל גרמן: המדינה מתקצבת את התרבות לא מספיק, התקציבים שלנו קטנים מאוד, גם לעומת העולם וגם לעומת הארץ.
יעל גרמן: דרך אגב, אני סבורה שאין לערבב בין תכנים לבין תקציב, וצריך להיות חופש אומנותי כמו חופש אוניברסיטאי, ולכן אין לערבב בין השניים, ולא הייתי רוצה שמפני שהמדינה מתקצבת היא תאמר לתיאטראות באלו תכנים - -
ראובן ריבלין: עוד מעט יהיה לך דיון על השידור הציבורי של קול ישראל, של רשות השידור, תביני.
יעל גרמן: - - הם יעסקו.
יעל גרמן: מבחינתי קיבלתי תשובות מספקות, ואני תומכת.
משה גפני: אנשים בלחץ.
<עמי צדיק: רק משפט אחד קטן.
<עמי צדיק: מבדיקה שעשינו בנושא אחר, הסתבר שההוצאה הציבורית לתרבות בישראל נמוכה בצורה דרמטית - - -
משה גפני: היתה לי שאלה האם מדינת ישראל משקיעה בישיבה אחת.
<יאיר טל: שאלת האם שופצו ישיבות במימון הממשלה מאז קום המדינה.
<יאיר טל: מאז קום המדינה קצת גדול עלי להשיב.
משה גפני: תשיב על התקופה שלך.
<יאיר טל: אני אשיב על העשור האחרון.
משה גפני: התקופה שלך.
<יאיר טל: אני יכול להשיב על העשור האחרון.
<יאיר טל: קודם כול, הישיבות מקבלות תמיכה שוטפת מהממשלה.
משה גפני: גם התיאטרון מקבל תמיכה.
משה גפני: אם אתה רוצה להשיב כך, אז אל תשיב.
משה גפני: שאלתי האם לקחה מדינת ישראל – ואני מחשיב את התרבות, ותרבות, כמו שיעל אמרה, זה לא דבר רווחי – לא על השוטף ולא על כל הדברים האלה – האם לקחו בניין אחד והשקיעו בו 100 מיליון שקל על התרבות היהודית?
<יאיר טל: בתקופתי, לא מוכר לי.
משה גפני: לא מוכר לך, התשובה היא לא.
<יאיר טל: התשובה היא לא.
משה גפני: אז למה אתה לא עונה?
משה גפני: מי בעד אישור ההלוואה להבימה, ירים את ידו.
עמיר פרץ: זה לא הלוואה.
עמיר פרץ: סליחה, זה לא הלוואה.
משה גפני: השקעה, סליחה.
משה גפני: הייתי תחת הרושם של הישיבה.
משה גפני: מי בעד אישור הבקשה של שר האוצר להבימה, השקעה בחברת בניין הבימה?
משה גפני: אגב, הכסף כבר הועבר להבימה?
<יאיר טל: לבניין לא.
משה גפני: מחכים לזה?
משה גפני: אני עובר לסעיף האחרון בסדר היום: מניעת פיטוריהם של 1,800 עובדי מפעל "מיקרון".
משה גפני: ביקש ממני חבר הכנסת רוברט אילטוב להעלות את הנושא הזה, ונעניתי לבקשה.
משה גפני: אני חושב שזה נושא חשוב.
משה גפני: חבר הכנסת רוברט אילטוב, בבקשה.
רוברט אילטוב: קודם כול, תודה רבה, כבוד היושב-ראש, שבזמנים כאלה הצלחת להכניס את הנושא הזה לדיון בוועדה.
רוברט אילטוב: אני חושב שזה דיון סופר-חשוב.
משה גפני: ספינת הדגל של ועדת הכספים בקדנציה הזאת היא מניעת פיטורים של עובדים ולדאוג למפעלים שלא ייסגרו.
מאיר כהן: חוץ מ"כיתן" דימונה.
יעל גרמן: זה אבוד.
אבישי ברוורמן: עוד שבוע תוכל למנוע את כל הסגירות.
מאיר כהן: הרבה מהן, אני מבטיח לך.
אבישי ברוורמן: אנחנו נהיה אתך ביחד.
משה גפני: תמצא בנו בני ברית - -
מאיר כהן: אין שום ספק.
משה גפני: - - אם תרצו לא להחרים אותנו, נהיה בני ברית.
רוברט אילטוב: כבוד היושב-ראש, אני עדיין בזכות דיבור?
מאיר כהן: נלמד ממך את הדברים הכי טובים שעשית.
משה גפני: כן, רוברט.
רוברט אילטוב: בנושא העקרוני נצטרך לדון באופן רחב בוועדה הקבועה, אבל אני רוצה לדון עכשיו בנושא הפיטורים עצמו.
רוברט אילטוב: מדובר במפעל שבזמנו הקימה אינטל והיתה שם גם השקעה של המדינה.
רוברט אילטוב: נכון להיום אין התחייבויות כלפי המדינה.
רוברט אילטוב: המפעל הזה נמכר, לדעתי פעמיים, אם אני לא טועה.
רוברט אילטוב: היום מי שמחזיק במפעל זו חברה גלובלית שקוראים לה "מיקרון" והיא ביום בהיר אחד החליטה לחסל את הייצור בישראל, מבלי להגיד את זה לאף אחד.
רוברט אילטוב: זו החלטה פנימית, מפעלית ,קונצרנית, של כדאיות, ויכול להיות גם החלטות נוספות, אבל ודאי שזה לא תלוי בנו מצד אחד, מצד שני אי-אפשר לבוא ולהגיד שזה לא תלוי בנו, כי היום יש איזו אג'נדה לבעוט במשקיעים זרים, בחברות גלובליות, ובעצם בהחלטות הבאות שלהם הם יכולים, מבלי בכלל להתייחס לכל מה שקורה בישראל, זה לא מעניין מה שקורה בישראל – בהחלטות פנימיות הם יכולים להגיע להחלטה שאת הייצור בישראל הם סוגרים.
רוברט אילטוב: זה בדיוק המקרה הקלאסי של הפתגם: הניתוח הצליח והחולה מת – המפעל רווחי, 1,800 עובדים, השכר גבוה, הכול טוב, הכול ורוד והמפעל נסגר.
רוברט אילטוב: בהחלטה פשוטה מאוד הוא מועתק לסינגפור, בזה נגמר הסיפור.
רוברט אילטוב: איפה אנחנו?
רוברט אילטוב: אנחנו יכולים להיכנס לנעליהם עכשיו, או שאנחנו יכולים להיכנס לנעליהם כשייסגר המפעל בפועל.
עמיר פרץ: רוברט, תן לנו כמה פרטים על המפעל או שהם ייתנו.
רוברט אילטוב: הם ייתנו, אני חושב שזה עדיף, כי את הפרטים המדויקים אני לא זוכר.
רוברט אילטוב: אני יודע שהיום מועסקים במפעל ישירות 1,000 עובדים כעובדי מפעל ועוד כ-800 עובדי קבלן ואחרים.
רוברט אילטוב: בסך-הכול באופן ישיר בקריית-גת מועסקים 1,800 עובדים.
רוברט אילטוב: נכון להיום המצב גרוע.
מאיר כהן: כמה תושבי קריית גת עובדים שם?
רוברט אילטוב: קרוב לחצי מהעובדים.
<אבירם דהרי: בין 15% ל-20% בישיר - - -
משה גפני: אבירם, אני תיכף אאפשר לך.
רוברט אילטוב: אני אתן את הסקירה הכללית - - -
עמיר פרץ: רוברט, השאלה המרכזית היא, האם ההזמנות וכוח הפעילות שלהם הוא בגין העובדה שהחברה הגלובלית מייצרת להם את ההזמנות או שיש להם שוק משלהם שהם יכולים להתקיים?
רוברט אילטוב: אני אתייחס גם לשאלה שלך, ולשאלות הספציפיות, בטח גם הם ייתנו תשובה.
רוברט אילטוב: באופן כללי כרגע, מה שקורה היום, החברה לפני מספר חודשים הודיעה לכל העובדים שבטווח זמן של בין 18 חודשים עד שנתיים המפעל ייסגר כליל, אלא אם יימצא קונה.
רוברט אילטוב: אני אומר לכם: הכול ורוד, ההנהלה נתנה בונוסים, נתנה פרישה מכובדת – הכול בסדר, אבל בסוף התהליך 1,800 עובדים יהיו בחוץ.
רוברט אילטוב: אנחנו, כמדינת ישראל, נאבקים על תעשייה ועל הקמת תעשייה, אנחנו רוצים שזה לא יהיה רק start-up nation, אלא גם תעשייה עצמית של היי-טק, לא מפעלים שעושים אקזיט ונעלמים, אלא שתהיה פה תעשייה.
רוברט אילטוב: אני אומר לכם: זה לא המקרה הראשון, גם אינטל הגלובלית כבר החליטה להעביר את התעשייה שלה העתידית לאירלנד, ואני מעריך - - -
ראובן ריבלין: רוברט, מה ששאל קודם עמיר פרץ, שאלישע יסביר.
ראובן ריבלין: אנחנו לא יכולים להכריח את החברה להמשיך ולייצר בישראל, הם יסבירו את זה.
ראובן ריבלין: השאלה שלי, האם אתה רוצה שנגיע להחלטה שאנחנו נכנסים לנעלי החברה?
רוברט אילטוב: הרי אם החברה החליטה לסגור פה, והיא עושה את כל ההזמנות, היא יכולה לסגור, ובטח היא מצאה את הפתרון לייצור.
ראובן ריבלין: זה המצב כרגע?
רוברט אילטוב: המפעל עוד חודשיים מייצר.
ראובן ריבלין: הם החליטו לסגור?
רוברט אילטוב: ההחלטה הפנימית שלהם היא לסגור.
משה גפני: רוברט, תשלים, אני רוצה לתת למנכ"ל החברה.
אבישי ברוורמן: התמונה ברורה, שיסבירו.
אבישי ברוורמן: אנחנו תומכים.
משה גפני: תסיים את המשפט.
רוברט אילטוב: עד שאני בשיא?
רוברט אילטוב: יש פה מגמה, כבוד היושב-ראש וחברי חברי הכנסת, של העברת תעשיות מישראל למקומות אחרים, ואנחנו יכולים לזהות את המגמה הזאת כמגמה מסוכנת לתעשייה הישראלית.
רוברט אילטוב: אנחנו חייבים להתערב כבר בשלבים האלה ולראות מה הנקודות מעבר לפתרון הנקודתי של המפעל עצמו.
רוברט אילטוב: עכשיו אני רוצה לתת את זכות הדיבור - - -
משה גפני: אני נותן.
משה גפני: עד שלא בוחרים מישהו אחר, אני נותן.
משה גפני: רוברט, אני מודה לך.
משה גפני: כשחבר הכנסת אילטוב העלה בפני את העניין, גם אני שאלתי את עצמי, רובי, את השאלה הזאת, אבל ראוי שנקיים - - -
ראובן ריבלין: אינטל ירושלים.
משה גפני: ראוי שנקיים על זה דיון, נשמע את החברה, נשמע את ראש העיר.
משה גפני: יכול להיות שנגיע למסקנה שאין מה לעשות, אבל שנדע שאנחנו גורם פה, ואנחנו לא יכולים לעמוד מהצד.
משה גפני: ממשלה וכנסת לא יכולים לעמוד מהצד.
משה גפני: אינטל ירושלים.