GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב אדרי: הדיון היה צריך להיות על התוספות.
חיים אילוז איילון: ישנו ויכוח ביני לבין העובדים שהם חברים יקרים שלי.
חיים אילוז איילון: אני מבין אותם לחלוטין, את הרגישות שלהם, ואת המתח שאיתו הם מתמודדים.
חיים אילוז איילון: שלא יהיה ספק – אין בינינו ויכוח אישי.
חיים אילוז איילון: יש בינינו רק ויכוח לגבי הדרך.
חיים אילוז איילון: באה הממשלה ושאלה: כמה צריך להיות התקציב של הרשות לשיקום האסיר?
חיים אילוז איילון: אמרתי: 30 מיליון שקל.
חיים אילוז איילון: אמרו: אנחנו מוכנים לתת את ה-30 מיליון שקלים עם התנאים הבאים: מעבר למשרד הרווחה כאשר אנחנו נשמור על העובדים, אנחנו נעביר כמעט את כל העובדים.
יעקב אדרי: אגב, באיזה נימוק?
יעקב אדרי: מה הנימוק של האוצר בעניין הזה?
חיים אילוז איילון: הנימוק של האוצר בעניין הזה היה שזו הדרך היחידה להעביר כסף לרשות לשיקום האסיר, נקודה.
אמנון כהן: תיכף נשמע את האוצר.
יעקב אדרי: זה אחרי ש-20 שנה הם מעבירים.
יעקב אדרי: כמה שנים קיימת הרשות?
קריאה: מ-84.
חיים אילוז איילון: תקציב של 14 מיליון לא נותן אפשרות לנהל את המערכת.
חיים אילוז איילון: אני מסתכל על הדברים בצורה מאוד פרגמאטית, ורואה לאן אנחנו הולכים.
חיים אילוז איילון: על מנת לתת מענה לכל האסירים, אני ביקשתי – וזה יתקיים – לשמור על עצמאות הרשות.
חיים אילוז איילון: שנית, לשמור שכל העובדים, ותיכף נדבר גם על ההוסטלים, יעברו ויישמר מקומם כעובדי מדינה.
חיים אילוז איילון: שלישית, יובטחו התקציבים לרשות.
חיים אילוז איילון: זו הדרך של הרשות לתת מענה לכל אסיר ואסיר במדינת ישראל - לתת יותר הוסטלים, לתת יותר שיקום.
חיים אילוז איילון: כהנהלה אני אמרתי שאני מקבל את המתווה הזה, כי אם זו הדרך להציל את הרשות מול זה שהיא לא תעשה את התפקידים שלה, אני הולך על הכיוון הזה.
חיים אילוז איילון: אני מקבל את המתווה הזה כי זו הדרך להביא לידי כך שאני אתן מענה לכל אסירים שאני לא יכול לתת להם היום, לא יכול.
חיים אילוז איילון: רבותי, אני רוצה להגיד בצורה מאוד הוגנת שאני ישבתי פה בוועדות, והצגתי את החזון שלי.
חיים אילוז איילון: אנחנו הצגנו את המתווה שלנו.
חיים אילוז איילון: לא קיבלנו מענים כמו: תיקח עוד 10 מיליון, תיקח עוד 20 מיליון.
חיים אילוז איילון: שיהיה ברור – בעבר גייסנו תקציבים.
חיים אילוז איילון: כשהייתי יושב-ראש רשת עמל גייסתי 15 מיליון דולר רק לתוספות שעשיתי.
חיים אילוז איילון: קשה מאוד לגייס תקציבים לשיקום האסיר.
חיים אילוז איילון: זה נושא שאף אחד לא רוצה להתייחס אליו, וזה נושא שכולם מתעלמים ממנו.
חיים אילוז איילון: אני מאוד מעריך אותך.
חיים אילוז איילון: אני יודע שכראש עיר ביקרת בכלא.
חיים אילוז איילון: ראשי הערים לא רוצים לבקר.
משה גפני: אתה אומר: "אני מאוד מעריך אותך", וזה לא רלוונטי, כי בפרוטוקול לא כתוב שזה יעקב אדרי.
חיים אילוז איילון: תרשום יעקב אדרי.
חיים אילוז איילון: יושב פה פיני קבלו, וזה ידוע שרוב ראשי הערים מתנערים מהאוכלוסייה הזאת.
חיים אילוז איילון: בשורה התחתונה – נושא המתווה הזה מקובל על ההנהלה אם זו הדרך לתת לנו כלים כדי שניתן מענה לשמירה על העובדים ועל כל האוכלוסייה.
חיים אילוז איילון: אני מקבל את זה, כי אין לי דרך אחרת.
אמנון כהן: חבר הכנסת מקלב, ביקשת לדבר – בבקשה.
אורי מקלב: אני ביקשתי לדבר לפני שאתה נותן את רשות הדיבור לאוצר.
אורי מקלב: אני מבקש לדבר במיוחד ליושב-ראש ועדת הכספים, ליושב ראש ועדת הפנים לשעבר, ולראש העיר לשעבר, ולראש השב"ס לשעבר שנכנס עכשיו.
אורי מקלב: ועדת הפנים קיימה כמה ישיבות בנושא הזה, ואין אחד שלא דיבר על התועלת שבפעילות של הרשות לשיקום האסיר.
אורי מקלב: לא היה על כך בכלל חולק.
אורי מקלב: אנחנו עדיין נמצאים היום באותו מצב.
אורי מקלב: אנחנו שואלים אלו דברים יוכלו לפתוח את האוזניים הערלות של האוצר.
אורי מקלב: חוץ מהעלאת הנושא הערכי ועל התועלת הציבורית שיש בכך, דיברנו גם על תועלת כלכלית.
אורי מקלב: שיקום האסיר הוא אחת הדוגמאות שמביאים כאשר מדברים על השקעה קטנה שיש בצידה תועלת גדולה.
אורי מקלב: אתה משקיע קצת היום בשיקומו של האסיר, ואתה יודע שאתה מונע בעתיד השקעה שהיא יותר גדולה בעשרת מונים.
אורי מקלב: אני מסתכל על האוצר כאנשי מקצוע.
אורי מקלב: האם כל תחום ההסתכלות הוא בטווח הקצר של שנתיים-שלוש?
אורי מקלב: אנחנו היום רוצים תמיד להפריט דברים, ולתת לגורמים מסוימים להתמחות בנושאים מסוימים ובדברים ייחודיים.
אורי מקלב: שיקום האסיר הצליח בנושא הזה, אבל אנחנו רוצים להכניס אותו חזרה לרווחה שנכשל כישלון חרוץ בנושא הזה.
אורי מקלב: אנחנו עדים לכך שהיום אסירים לא משתחררים למרות שהם מגיעים לשליש האחרון מכיוון שקציני המבחן והעובדים הסוציאליים לא נתנו להם את חוות הדעת.
אורי מקלב: הכול מתעכב, אל תגידו לא.
אורי מקלב: אני מטפל בכאלה שלא מיצו את זכותם או בכאלה שנמצאים במעצר עד תום ההליכים ולא מקבלים את תסקיר כזה או אחר.
אורי מקלב: הם מחכים חודשים ולמעלה מחודשים.
אורי מקלב: בסוף יוצא שהם ממצים את כל השנים שלהם בכלא והם לא מצליחים להשתחרר.
אורי מקלב: כל זה בגלל שהרווחה לא מצליח להתמודד עם הדברים האלה.
אורי מקלב: איך אנחנו מעבירים היום למשהו שהוא חולה ולמשהו שלא מתפקד טוב?
אורי מקלב: זו חובתנו החברתית היום.
אורי מקלב: אנחנו מלינים וצועקים על כך היום - יש אנשים שיושבים בכלא בגלל שאנחנו לא נותנים להם את המענה המקצועי מחוסר כוח-אדם כזה או אחר.
אורי מקלב: בדבר הזה נכשלתם.
אורי מקלב: זה שאנשים לא ממצים את זה היום זה כישלון שלכם.
אורי מקלב: אנחנו ביקרנו בכלא ושמענו אסירים שאומרים שהם לא משתחררים כי הם לא מצליחים לקבל את מה שהם צריכים לקבל.
אורי מקלב: האם אנחנו רוצים להכביד עליכם יותר?
אורי מקלב: יש לכם מספיק דברים לעשות.
אמנון כהן: אני רוצה לשמוע את נציג העובדים.
אמנון כהן: שי, ביקשת לדבר.
אמנון כהן: אנחנו מדברים על עתידה של הרשות.
אמנון כהן: לכן, אנחנו רוצים לדעת איך אתם כעובדים רואים את המאקרו.
אמנון כהן: כמובן שנשמור על המעמד כמו שהבטחתי גם בדיון הקודם.
שי טיטלבאום: נתחיל מהמאקרו ונעבור לעניין התקציבי.
שי טיטלבאום: במאקרו כעובדי הרשות לשיקום האסיר, אנחנו רוצים להישאר עצמאיים, והסיבה היא בדיוק מה ששמענו ממנכ"ל הרשות.
שי טיטלבאום: אני לא יודע מה האוצר יגיד עכשיו.
שי טיטלבאום: ישבנו גם בישיבות עם מנכ"ל הרווחה כשהתהליך הזה החל, ישבנו עם סגן שר האוצר.
שי טיטלבאום: הטיעונים היחידים ששמענו לגבי מעבר הרשות הם לא טיעונים של מקצועיות.
שי טיטלבאום: כלומר, לא שהרשות לא עושה את עבודתה נאמנה.
שי טיטלבאום: אפרופו שאלת יושב-ראש ועדת הכספים חבר הכנסת גפני, שאלנו: למה אתם רוצים להעביר אותנו?
שי טיטלבאום: התשובה היתה - וזו היתה התשובה גם ממנכ"ל הרווחה בישיבה שהיו שותפים לה רבים – שהאוצר לא מוכן להעביר כספים.
שי טיטלבאום: אם תעברו למשרד הרווחה זו הדרך היחידה להעביר כספים לרשות.
שי טיטלבאום: אנחנו אומרים שהדיון צריך להיות דיון מקצועי ולא דיון כלכלי.
שי טיטלבאום: אם האוצר יכול להעביר 14 מיליון שקלים הוא יכול להעביר גם 24 מיליון שקלים – בדיוק באותה דרך.
שי טיטלבאום: צריך לקחת בחשבון שהאוצר אמר בעצמו בהסכמה שיש בין הנהלת הרשות לבין האוצר לבין משרד הרווחה: אנחנו מסכימים שהרשות לשיקום האסיר זקוקה לתקציב של מעל 14 מיליון שקלים כי עובדה שהם הסכימו לתת, במידה ויעברו, 24 ו-30.
שי טיטלבאום: זאת אומרת, יש הסכמה עקרונית לכך שהרשות זקוקה לתקציב הזה.
שי טיטלבאום: ממה שאני שומע, יש סביב השולחן הזה אחידות דעים על יכולתה ועבודתה של הרשות.
שי טיטלבאום: האוצר אומר: אתם לא מטפלים במספיק אנשים.
שי טיטלבאום: אבל, מצד שני הוא נותן רק 14 מיליון שקלים ובסכום כזה אי-אפשר לטפל בכל האנשים.
שי טיטלבאום: אמר חבר הכנסת אזולאי, ובצדק, ואנחנו גם הצענו את זה בישיבות ועדות הפנים - הצענו שתי אפשרויות.
שי טיטלבאום: אפשרות אחת - מכיוון שהחוק נמצא בדיון תעבירו בבקשה את התקציבים, ובמקביל ועדת הפנים תדון בחוק.
שי טיטלבאום: כאזרחים וכעובדים נקבל את מה שוועדת הפנים תחליט, בוודאי מתוך רצון, לא מתוך כורח.
שי טיטלבאום: אפשרות שנייה שהצענו היא שמשרד הרווחה או משרד האוצר – אני לא יודע מי אמון על זה – יקימו ועדה ציבורית לא תלויה שתדון באופן מקצועי במעבר הרשות.
שי טיטלבאום: ושוב, במקביל לא יעצרו את פעילות הרשות, אלא יאפשרו לה פעילות.
שי טיטלבאום: יתנו את ה-24 מיליון שקלים, 30 מיליון שקלים.
שי טיטלבאום: ה-24 מיליון מספיקים כרגע כדי להמשיך את פעילות הרשות כפי שהיא, אולי עם תוספות קטנות.
שי טיטלבאום: אם רוצים לפתח יותר חייבים את ה-30.
משה גפני: הם מקבלים את המתווה של הממשלה מבחינת העובדים?
שי טיטלבאום: לא.
משה גפני: אנחנו לא בית משפט.
משה גפני: אני שואל מבחינת העובדים, אם יבטיחו את זכויותיהם המלאות של העובדים, ולהיפך - יהיו עובדי מדינה וכל מה שנלווה לעניין הזה, האם אתם - - -
שי טיטלבאום: המאבק שלנו הוא מאבק מקצועי.
שי טיטלבאום: העדיפות הראשונה שלנו כעובדים זה להישאר עצמאים, וזה גם כאילו אבסורד.
שי טיטלבאום: מבחינתי כעובד, עדיף להיות עובד מדינה מאשר עובד רשות.
שי טיטלבאום: והנה אני יושב פה כעובד שאומרים לו: בוא תעבור למדינה, ותקבל תנאים של עובד מדינה, ואני אומר: לא, אני רוצה להישאר לעבוד בתאגיד העצמאי הזה שכל שנה באיזשהו שלב, באוגוסט-ספטמבר-אוקטובר, אומרים לי: אולי תהיה לך משכורת, ואולי לא תהיה לך משכורת.
שי טיטלבאום: הסיבה היא סיבה מקצועית, כי מה שאני רואה מול עיניי והעובדים רואים מול עיניהם זה את טובת האסירים.
שי טיטלבאום: אנחנו חושבים שטובת האסירים היא שהרשות הזאת תישאר עצמאית.
שי טיטלבאום: ולא באשמת הרווחה, לא בגלל שהם לא בסדר או לא טובים, או לא מקצועיים, אלא בגלל שגוף כמו משרד הרווחה הוא גוף שבנוי כמו משרד.
שי טיטלבאום: לכן גם הקימו במקור את הרשות כרשות.
שי טיטלבאום: יכולת הגמישות שלנו היא הרבה יותר גדולה, היכולת שלנו להגיע לאסירים היא הרבה יותר גדולה.
שי טיטלבאום: אנחנו כאילו הממסד - אנחנו לא הממסד - והיכולת שלנו היא הרבה יותר גדולה מאשר משרד הרווחה.
שי טיטלבאום: ולכן, למרות האבסורד שאתה שומע ממני עכשיו, אני מוכן להמשיך לעבוד ברשות ולא לקבל את התנאים של עובדי מדינה גם אם תהיה לי הבטחה ממנכ"ל הרשות, כמו שהוא הבטיח כרגע, שמרבית העובדים עוברים.
שי טיטלבאום: אם ייווצר מצב שאין ברירה אז אנחנו ננהל משא ומתן על המעבר.
שי טיטלבאום: אבל, העדיפות שלנו היא להישאר רשות עצמאית.
אמנון כהן: משרד האוצר, בבקשה.
רבקה לויפר: האמת שאני מרגישה טיפה שסדר הדברים התהפך לגמרי.
רבקה לויפר: משרד הרווחה פנה אלינו, שכנע אותנו ממש, כדי לייעל את שיקום האסירים.
רבקה לויפר: הוא ביקש להכניס את השירות לשיקום אסירים למשרד.
רבקה לויפר: לאחר שכנועים הסכמנו ללכת למהלך הזה, לתת תוספות תקציב כדי לבצע שינוי ארגוני כדי לייעל את השירות.
רבקה לויפר: יצא עכשיו דבר הפוך מכל הסיפור – שאני יושבת כאן, ומאשימים את האוצר שקמנו ביום בהיר אחד והחלטנו כאשר כל סדר הדברים היה הפוך.
אמנון כהן: רבקה, יכול להיות ששוכנעתם על-ידי משרד הרווחה.
אמנון כהן: הם זקוקים לתקציב לפעילות.
אמנון כהן: יש רושם כזה – וראינו אותו גם בשירות הכבאות ובמקומות אחרים – שאנחנו כבר נעלנו את עצמנו מבחינת הממשלה בנושא בנתיב מסוים.
אמנון כהן: אם הנתיב הזה לא מתבצע, אז אנחנו הולכים בדרכים עקיפות, לא בריש גליי.
אמנון כהן: מייבשים את המערכת ההיא כך שהם בלית ברירה לא יבואו.
אמנון כהן: אולי הכוונה היא טובה.
אמנון כהן: יכול להיות שנעשתה עבודה מקצועית, נלמד ונשמע אותה.
אמנון כהן: ברגע שהדברים נעשים בכוח – תקבל או לא תקבל - אז אנחנו מחטיאים את המטרה.
אמנון כהן: המטרה היא באמת לשקם את האסיר.
אריה ביבי: אני מסכים איתך בהחלט.
אמנון כהן: לפעמים, הדרך היא לא נכונה.
אמנון כהן: כולנו רוצים באותה מטרה, כולנו רוצים בשיקום האסיר, ושהעובדים המסורים כמובן יקבלו את מעמדם.
אמנון כהן: יכול להיות שאם היינו הולכים בדרך המלך הכול היה בסדר.
אמנון כהן: אבל, בקושי הזה של ייבוש, וגם אם לא תקבלו וכו', הם מרגישים פה כאילו מישהו נגדם.
אמנון כהן: לפני שבועיים היה פה איזשהו חוק לטובת המערכת.
אמנון כהן: אבל, הם היו בכאלה חרדות שלא הבנתי מאיפה הן באו.
אמנון כהן: הם התנגדו למרות שזה היה לטובתם.
אמנון כהן: אני הבנתי אותם, הם דיברו מעמקי נשמתם.
אמנון כהן: אני אמרתי להם שזה לטובתם.
אמנון כהן: תראו למה גרמנו כמדינה.
אמנון כהן: רצינו לעשות משהו טוב.
אמנון כהן: משרד האוצר ישב פה ואמר שהוא מוכן להכפיל את הכסף ומוכן לתת.
אמנון כהן: פעם ראשונה שהוא מוכן לקבל אחריות במקום להפריט את השירותים.
אמנון כהן: אבל, עכשיו אומרים: לא רוצים, רוצים להישאר רשות, רוצים להישאר שם.
אמנון כהן: הנושא הזה צריך ליבון, ואנחנו נלמד את הסוגיה.
אמנון כהן: אני חושב שלא צריך להקפיא שום דבר, ולא צריך גם לחנוק את הארגון.
אמנון כהן: צריך לתת להם להתנהל.
אמנון כהן: אנחנו כחברי כנסת מבטיחים באופן אחראי, וגם הוועד מסכים פה, לקיים פה דיונים כי כרגע הדיונים מוקפאים.
אמנון כהן: חוק ההסדרים שפוצל על-ידי הוועדה מוקפא כרגע.
אמנון כהן: העובדים אומרים: אנחנו מוכנים, אל תייבשו אותנו.
אמנון כהן: תנו לנו לעבוד.
אמנון כהן: במקביל, תתחילו לקדם את החקיקה ונמצא יחד את דרך המלך.
אמנון כהן: אף אחד לא במצב שהוא נגד מישהו אחר.
אמנון כהן: אבל, הסיטואציה שעשיתם גרמה לכך.
משה גפני: אני רוצה לשאול את האוצר שאלה.
משה גפני: אני מקבל את הדברים שלה - זה בסדר, זה לא היא.
משה גפני: זה בכלל לא משרד האוצר, אלא משרד הרווחה.
משה גפני: היות והדיון הוא דיון חירום, אני רוצה לשאול אותה שאלה.
משה גפני: אם משרד הרווחה יגיד שצריך באמת ללכת למתווה הזה, אבל בינתיים להוסיף כסף כדי שהרשות תתפקד, האם משרד האוצר יסכים לזה?
ברק שטרוזברג: תנו להם לדבר.
ברק שטרוזברג: אני לא מאגף התקציבים, אני מהממונה על השכר.
אמנון כהן: עכשיו רבקה בזכות דיבור.
אמנון כהן: לא קיבלת זכות דיבור.
משה גפני: הנושא הוא לא הממונה על השכר, אלא תקציב.
משה גפני: שאלתי שאלה מאוד ספציפית.
משה גפני: אם משרד הרווחה יבקש להוסיף בינתיים תקציב, האם תוסיפו כסף עד שתתקבל החלטה בעניין, עד שימוצה פה החוק שנמצא פה בדיון בוועדת הפנים?
משה גפני: ואז באמת תורידו את האחריות מעצמכם.
דוד אזולאי: שיתנו קודם כל את ה-15.
חנן פריצקי: צריך להיות פה ברור על השולחן באופן חד משמעי – התקציב של הרשות הוא 14 מיליון שקל.
חנן פריצקי: נכון שלא היו תוספות.
חנן פריצקי: אבל, תקציב של 14 מיליון שקל ניתן מידי חודש באורח שוטף, לא קוצץ, לא יובש.
חנן פריצקי: לא, כל הזמן אמרו שהוא יובש וקוצץ.
משה גפני: לא מתאים לתקציבן להגיד את זה.
משה גפני: 14 מיליון שקל שהיו לפני עשר שנים, לא רלוונטיים ל-2011.
חנן פריצקי: הוא לא היה לפני עשר שנים.
משה גפני: לא חשוב, לפני שלוש שנים.
חנן פריצקי: אבל, התקציב מועבר מידי חודש בחודשו.
חנן פריצקי: מה שנמצא בבסיס התקציב קיים וניתן.
קריאה: אבל, התקציב הזה הוא מלפני עשר שנים.
קריאה: איך אפשר לקיים מערכת כך?
אמנון כהן: אני מבקש לא להפריע לנציגי האוצר.
משה גפני: חנן, ה-14 מיליון מספיקים?
חנן פריצקי: לא, לא.
משה גפני: אה, אז אתם מבקשים מהאוצר שיוסיף.
חנן פריצקי: - - - זה חלק ממתווה מאוד מסודר.
משה גפני: עזוב את המתווה, נדון על המתווה.
משה גפני: אבל, לגבי תוספת הכסף – אתם מבקשים מאגף התקציבים תוספת?
משה גפני: לא כדאי לכם לבקש בגלל שהיא אמרה שהיא תיתן.
רבקה לויפר: לא, עדיין לא אמרתי.
משה גפני: אה, לא אמרת?
משה גפני: אז האחריות עליכם.
רבקה לויפר: הסיכום הוא כזה, יש סיכום תקציבי שחתומים עליו גם ראשי הרשות לשיקום האסיר, גם משרד הרווחה, גם האוצר, לגבי גידול בתקציב.
רבקה לויפר: הגידול בתקציב של הרשות צריך להיות בהתאם לשינוי שנעשה בה.
רבקה לויפר: אם השינוי לא מתבצע, אם העובדים מנסים לטרפד את השינוי הארגוני, צריך לחשוב.
רבקה לויפר: אם משרד הרווחה החליט שנכון באמת לתת כספים לסיפור הזה, הוא מוזמן לבוא ולבקש.
רבקה לויפר: כרגע אני לא רואה את זה קורה לא במשרד הרווחה, ואני גם לא רואה את התהליך הזה קורה כרגע מול משרד הרווחה.
רבקה לויפר: אני גם מציעה שנשמע ממשרד הרווחה את הרציונאל ואת כל השיקולים המקצועיים שהובילו לשינוי הארגוני.
אמנון כהן: היום התקציב שלהם הוא 14 מיליון.
אמנון כהן: המנכ"ל ציין פה שהוא הציג תוכנית מורחבת לנושא הזה.
אמנון כהן: אתם מעבירים את ה-14 מיליון.
אמנון כהן: מה יקרה אם הם ירצו תוספת נוספת על מנת לטפל ביותר אסירים?
אמנון כהן: זה לא צריך להיות קשור האחד בשני.
אמנון כהן: יש את החקיקה.
אמנון כהן: אבל, צריך לטפל בינתיים באסירים באופן רחב יותר.
רבקה לויפר: התוספות התקציביות האלה מובנות בסיכום שלנו עם הרשות לשיקום האסיר ועם משרד הרווחה.
רבקה לויפר: ככל שהתהליך הזה יתקדם על-פי הסיכום, לא לפי דברים - - -
אמנון כהן: אם נקיים כאן דיון בכל הנושא הזה, האם תוכלו מידי פעם להעביר יותר תקציב?
רבקה לויפר: לפי הסיכום, בוודאי – כן.
אמנון כהן: חבר הכנסת אריה ביבי, רצית לדבר – בבקשה.
אריה ביבי: אני לא יודע עד כמה חברי הכנסת או האנשים האחרים מכירים את הנושא.
אריה ביבי: אני חושב שעיקר הרוע נבע מזה שלקחו אותם והעבירו אותם למשרד הרווחה.
אריה ביבי: חבר הכנסת דוד אזולאי שהיה יושב-ראש הוועדה הקודם, זוכר כמה צעקתי ואמרתי שאסור להעביר אותם למשרד הרווחה.
אריה ביבי: אדוני, לא הכול צריך להיות פוליטיקה, ולא צריך לסיים את הכול בהפרטות ובכל מיני סיסמאות כאלה.
אריה ביבי: אני קם בבוקר ושומע הפרטה, ובצהריים פוליטיקה.
אריה ביבי: המטרה היא שיקום האסיר.
אריה ביבי: יש לעטוף את האסיר המשוחרר ולשלב אותו חזרה בחברה כאזרח.
אריה ביבי: צריך לקחת בחשבון כמה החברה מפסידה מכך שלא מטפלים באסירים.
אריה ביבי: הרבה אסירים לא מגיעים לאן שהם צריכים להגיע והם מגיעים חזרה לכיוון עברייני.
אריה ביבי: יש תקציב והוא לא מהיום.
אריה ביבי: כבר כמה שנים אני יודע על ה-14 מיליון, זה לא היום.
אריה ביבי: אני לא יודע בדיוק ממתי?
אריה ביבי: עשר שנים.
אריה ביבי: התקציב הזה לא עלה במשך עשר שנים.
אריה ביבי: האוצר יכול להגיד: אנחנו לא מייבשים, אנחנו נותנים.
אריה ביבי: 14 מיליון שווים היום בדיוק 50% מה-14 מיליון שלפני עשר שנים.
אריה ביבי: אם זה לא נקרא ייבוש אז מה זה ייבוש?
אריה ביבי: זה נכון שהדבר נמצא עכשיו בהליכים חוקיים.
אריה ביבי: אני חושב שזה גרוע.
אריה ביבי: המשרד הזה לא צריך להיות במשרד הרווחה, נקודה.
אריה ביבי: המשרד הזה צריך לקבל את התקציבים שלו, נקודה.
אריה ביבי: כל הנושאים האחרים הם פוליטיקה שאנחנו לא צריכים להיכנס אליה.
אריה ביבי: בואו נעשה פעם אחת משהו לטובת המדינה.
אריה ביבי: די, נשבר כבר מהפוליטיקה, באמת נשבר.
אריה ביבי: אנחנו צריכים להיות הגיוניים ולראות איפה זה צריך להיות מבחינה הגיונית.
אריה ביבי: וכן, צריך לראות מה צריך לעשות, למה אסירים מסתובבים, למה לא משחררים אסירים.
אריה ביבי: לא משחררים אסירים כי אין תוכנית שיקומית לאסיר.
אריה ביבי: אני מכיר את המצב בו הרבה אסירים בשירות בתי-הסוהר לא משתחררים בגלל שאין להם תוכנית.
אריה ביבי: הם באים לשליש, ואז שואלים אותם אם יש להם תוכנית.
אריה ביבי: הם עונים שאין להם.
אריה ביבי: אם אין תוכנית הם נשארים בבית-הסוהר.
אריה ביבי: האם אתה יודע כמה עולה למדינה כל שנה שאסיר נשאר בבית-סוהר?
אריה ביבי: למדינה זה עולה הרבה יותר מ-14 מיליון האלה.
אריה ביבי: לכן, אדוני היושב-ראש, צריך לקחת החלטה אמיצה.
אריה ביבי: יושב כאן גם יושב-ראש ועדת הכספים.
אריה ביבי: אדוני, צריך לקחת החלטה אמיצה.
אריה ביבי: לא להסתכל בדל"ת האמות של הפוליטיקה, אלא להסתכל קצת באופק ולראות מה אנחנו עושים בשביל מדינת ישראל.
אריה ביבי: צריך להתחיל לעשות למען מדינת ישראל, לא הכול פוליטיקה.
אריה ביבי: תודה רבה.
אמנון כהן: תודה, אדוני.
אמנון כהן: מנחם ממשרד הרווחה, בבקשה.
מנחם וגשל: אני המשנה למנכ"ל.
מנחם וגשל: בשביל הגילוי הנאות, כיוון שחבר הכנסת אדרי שאל קודם אם מישהו מכיר את הנושא, וחבר הכנסת ביבי שאל גם כן אם מישהו פה מכיר את הנושא, אני רוצה לומר ש-35 שנים משנותיי בשירות המדינה עסקתי בנושא.
מנחם וגשל: אני מכיר, אני עסקתי בנושא הזה.
מנחם וגשל: אני ביקרתי בבתי-סוהר ובמוסדות לעוברי חוק יותר משביקרתי אצלי בבית.
מנחם וגשל: אני חושב שלומר שכל המהלך הזה הוא מהלך פוליטי – לא זאת הנקודה.
מנחם וגשל: אני רוצה לדבר בשמי כרגע, אני לא חלק מהמערך הפוליטי.
מנחם וגשל: הרצון סביב השולחן לשקם אסירים הוא רצון משותף.
מנחם וגשל: הרשות לשיקום האסיר לא רוצה פחות לשקם אסירים ממה שרוצה משרד הרווחה.
מנחם וגשל: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה הרבה מאוד שנים.
מנחם וגשל: אנחנו חברים במועצה של הרשות לשיקום האסיר, אנחנו משפיעים במועצה של הרשות לשיקום האסיר.
מנחם וגשל: אני גם רוצה לומר כאן, ויגיד את זה מנכ"ל הרשות, שגם בשנים האחרונות עם כל הוויכוחים שהיו, בכל שנה משרד הרווחה בסוף שנה העביר כספים לרשות כדי לכסות חובות מעבר ל-14 מיליון שקל – בכל שנה.
יצחק וקנין: כסף שאנחנו הבאנו בכל שנה.
מנחם וגשל: נכון, זה חלק, וחלק מהתקציבים של המשרד.
אמנון כהן: ישר כוח, חבר הכנסת וקנין.
אריה ביבי: האם אתה יכול להביא מספרים?
אריה ביבי: אני שואל, כמה אנשים באו לקבל שליש בשנים האחרונות ולא קיבלו בגלל שאין להם תוכנית?
אריה ביבי: תן לי את המספר הזה.
מנחם וגשל: אני אומר לך שלפי עניות דעתי, כיוון שהייתי חלק מהעניין, חלק מהתקלה היתה שכשחוקק החוק של שליש, הרשות לשיקום האסיר כל כך רצתה להיות מעוגנת בחוק שהיא ויתרה על תקציבים, והיא הסכימה לקבל את זה על עצמה מתוך התקציב שלה.
מנחם וגשל: מזה נובע התקציב של 14 מיליון שקל שיש להם היום ושהם לא מסוגלים לטפל בשליש.
מנחם וגשל: מפני שאם אז הם היו מסרבים לקבל את זה מבלי לקבל תקציב כדי לבצע את המשימה, היום המצב של הרשות לשיקום האסיר היה פי 20 יותר טוב, והיו מטפלים בכל האסירים.
מנחם וגשל: זה לא פונקציה של ירידת תקציב של האוצר, זה פונקציה של תקלה חמורה שהיתה אצל מנכ"ל הרשות לשיקום האסיר שהסכים לקבל אז על עצמו את החוק בלי להתנות אותו בקבלת תקציב.
מנחם וגשל: אבל, זאת לא הסוגיה.
משה גפני: מנחם, אני חייב ללכת לנהל ישיבה.
משה גפני: אני כל הזמן במתח רק על משפט אחד שלך.
משה גפני: לא גיבשתי עמדה על המתווה ועל כל הדברים האלה.
משה גפני: אני רוצה לדעת האם משרד הרווחה מבקש כסף כדי שהרשות עכשיו תעבוד עד שהמתווה ייכנס?
משה גפני: זה הדבר היחיד שמעניין אותי.
מנחם וגשל: תן לי שלוש דקות ואתן לך גם תשובה לזה.
מנחם וגשל: המגמה של כולנו, בסופו של דבר, היא לחזק את תהליכי השיקום.
מנחם וגשל: חבר הכנסת מקלב, הקשר בין הרשות לשיקום האסיר לבין משרד הרווחה הוא קשר הדוק מאוד.
מנחם וגשל: יתרה מזאת, אני שנים טוען את הטענה הזאת – אם היה קשר יותר הדוק גם במערכות הארגוניות הרבה כספים היו נחסכים במדינת ישראל.
מנחם וגשל: אתה יודע, ויגיד לך מנכ"ל הרשות לשיקום האסיר, שהיום מאז שנוצרה המגמה הזאת של הקשר הזה, יש מגמה לבדוק – ואני הייתי מנהל אגף תקון - האם אי-אפשר לאחד את ההוסטל לגברים האלימים שמנהל שירות המבחן למבוגרים ואת ההוסטל לגברים אלימים שצריך לנהל הרשות לשיקום האסיר ולעשות אותם בפעולה משותפת?
מנחם וגשל: האם אי-אפשר לעשות פעולות משותפות בכל הנושא של עברייני מין לפי חוק שיקום עברייני מין שניתן לבצע אותן ביחד?
מנחם וגשל: האם כשאנחנו מגיעים לקהילה אנחנו לא יכולים לעשות פעולות משותפות בקהילה בכל נושא ההתמכרויות, בכל נושא האלימות במשפחה שזו משימה שמשרד הרווחה התמחה בה ועובד בה?
מנחם וגשל: לרשות יש את האנשים, ותפקידה של רשות הוא לנשוף בעורפה של המערכת כדי להבטיח שהאסירים יגיע את המגיע להם.
מנחם וגשל: אבל, הם הרי לא יכולים לעשות את הכול לבד.
מנחם וגשל: בסופו של דבר, הם צריכים להסתמך על המערכות יותר פרוסות שנמצאות בשטח.
מנחם וגשל: האם כשהדברים יהיו ביחד זה לא ייתן תשובה יותר טובה לשיקום האסירים?
מנחם וגשל: אני מסכים שצריך תוספת כסף, זה ברור שצריך תוספת כסף.
מנחם וגשל: זה ברור שצריך תוספת כסף גם לשיקום התעסוקתי של האסירים.
מנחם וגשל: אבל, אני רוצה לשאול שתי שאלות, ואז תקבל תשובה לשאלתך.
מנחם וגשל: האחת, האם הרשות לשיקום האסיר צריכה כל שנה להתמודד עם זה שכן מעדכנים להם כאן את התוספות השכר שניתנות במשק, או לא מעדכנים?
מנחם וגשל: אם הם היו בשירות המדינה תוספות השכר האלה היו תוספות שכר אוטומטיות.
מנחם וגשל: כל הכסף שניתן לרשות לשיקום האסיר היה הולך ישירות לשיקום אסירים.
מנחם וגשל: בכלל, נושא השכר לא היה נכנס לכל השיקולים האלה.
מנחם וגשל: אין לי שום טענות לרשות לשיקום האסיר.
מנחם וגשל: היא שרדה בתוך העניין הזה.
מנחם וגשל: אבל, קחו את ההוסטל התורני.
מנחם וגשל: ההוסטל התורני -ויתקן אותי מנכ"ל הרשות - במשך שנים היה בתקציב תמיכות.
מנחם וגשל: הם גייסו להם הכסף, והרשות תמכה בהם בסכום מסוים.
מנחם וגשל: הוא לא היה כמו ההוסטלים האחרים ברשות לשיקום האסיר.
מנחם וגשל: אנחנו בעצה אחת עם הרשות לשיקום האסיר כרגע.
מנחם וגשל: כשאנחנו בונים את המערך של המכרזים ובונים את מערך התעריפים, בנינו את ההוסטל התורני בצורה כזאת שאם עד היום הוא קיבל סדר גודל של 2,000 שקל על כל אסיר, הוא עומד לקבל עכשיו 4,000 שקל לכל אסיר מעוגן בתעריף, מעוגן במכרז.
מנחם וגשל: האם זה מרע את מצבם של האסירים, או מטיב את מצבם של האסירים?
מנחם וגשל: הפירוש של זה הוא שאני חושב שצריך לעשות את שני התהליכים במקביל.
משה גפני: אין מקביל, מקביל לא יכול להיות.
משה גפני: ההוסטל התורני סגור.
משה גפני: יש בעיה עכשיו שאנשים לא מגיעים עם תוכנית כשהם צריכים לבקש מהוועדה לשחרורים על השליש?
משה גפני: מה עושים כשיש בעיה?
משה גפני: התוכנית נמצאת כאן על שולחן הוועדה.
משה גפני: זו חקיקה, והיא תיקח זמן ויהיה דיון.
משה גפני: האם אתם מבקשים ממשרד האוצר להעביר כסף עכשיו, היום בצהריים?
משה גפני: אל תפחד מהם.
מנחם וגשל: כתבתי לך קודם פתק, ואמרתי לך כמה אני כבר קרוב לסוף.
מנחם וגשל: אני כבר לא פוחד.
משה גפני: לא, נותנים לך הארכה של הרבה שנים.
אמנון כהן: הפחדת אותי עכשיו כשאמרת שאתה כבר לא פוחד.
אמנון כהן: אם היית צעיר היית פוחד.
מנחם וגשל: כשהייתי צעיר פחדתי.
מנחם וגשל: אבל, קיבלתי עכשיו הצעת עבודה.
משה גפני: אל תגיד.
מנחם וגשל: אני לא אומר, אני שותק.
מנחם וגשל: קיבלתי הצעת עבודה, אני לא מפחד יותר.
מנחם וגשל: כל הדיון הזה הוא בכפוף להחלטת ממשלה.
מנחם וגשל: יש החלטת ממשלה.
מנחם וגשל: אנחנו הצענו לאורך כל הדרך, ואנחנו מציעים גם עכשיו, שבכפוף להתנהלות של תהליכי החקיקה, אנחנו מכינים עכשיו את כל מערך ההוסטלים.
מנחם וגשל: אנחנו רוצים כרגע לבסס את העניין ולהכניס אותם.
משה גפני: אתה מבקש ממנה כסף, כן או לא?
מנחם וגשל: אני אומר לך כן, הנה היא יושבת כאן.
מנחם וגשל: אנחנו נבקש בתוך התהליך.
משה גפני: אתם תעבירו כסף, כי אם לא תעבירו לא יהיה לכם.
מנחם וגשל: תקשיב למה אני אומר – אני אומר שזה צריך להתקדם במקביל.
משה גפני: במקביל, בסדר.
משה גפני: יש יושב-ראש ועדה, החוק מונח על שולחן הוועדה.
משה גפני: יתקיים פה דיון.
קריאה: לפני שנה זאת היתה ההסכמה.
קריאה: חבל שהפסדנו שנה בגלל ההסכמה הזאת שבמקביל למתווה ישחררו לנו כספים.
קריאה: האם הכסף הוא בן ערובה פה?
אמנון כהן: עובד סוציאלי אריה אהרון מאיגוד העובדים הסוציאליים, בבקשה.
אמנון כהן: איך אתם רואים את כל הנושא הזה?
אריה אהרון: אנחנו מתנגדים לתהליך הזה משלושה טעמים מרכזיים.
אמנון כהן: לאיזה תהליך?
אריה אהרון: לתהליך ההפרטה.
אמנון כהן: לא הפרטה.
אריה אהרון: כדרכי אני מדבר בצורה מעשית ואחר כך פורמאלית.
אריה אהרון: התהליך נקרא הפרטה, וקוראים לו בצורה פורמאלית הלאמה.
אריה אהרון: למעשה, בתהליך הזה שקוראים לו הלאמה, המשרד רוצה לקחת תחת חסותו את כל הרשות לשיקום האסיר, לקלוט חלק מהעובדים - והוא מצהיר על זה במסמכים הפורמאליים שאני ראיתי – וכל העובדים שנמצאים בהוסטלים שבקהילה והם לא עובדים פורמאליים של הרשות יופרטו.
אריה אהרון: מבחינתנו, התהליך הזה של הפרטה הוא למעשה פגיעה בזכויות העובדים.
אריה אהרון: מר וגשל יכול לספר לאחרים מה קורה בתהליך הזה שהמשרד לוקח.
אריה אהרון: אני מכיר את זה גם כמי שעבד הרבה שנים ברשות לשיקום האסיר, וגם כעובד סוציאלי, וגם כאחד שחווה את התהליך של הפרטת המעונות או של ההוסטלים של הסמים.
אריה אהרון: היה אותו סיפור.
אריה אהרון: בהתחלה ייבשו אותם, לא נתנו להם כסף.
אריה אהרון: אמרו: אל תדאגו.
אריה אהרון: ברגע שתלכו לתהליך מתואם וכשזה יעבור לעמותות, אנחנו ניתן לכם והכול יסתדר נהדר.
אריה אהרון: אני מבקר היום במעונות האלה שהם מופרטים או מופעלים על-ידי עמותות, וכואב לי הלב לראות שהמצב שם הוא קטסטרופאלי.
אריה אהרון: הוא קטסטרופאלי מבחינת היכולת של האנשים לטפל, קטסטרופאלי מבחינת העניין שהעמותות או שהמפעילים שלהם חוסכים בכסף ופוגעים ביכולת העובדים לקבל טיפול, לקבל תנאים בסיסים.
אריה אהרון: אני רואה את זה יום יום.