GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
משה גפני: את זה אני אברר עד תום.
משה גפני: אני רוצה לדעת האם זה נכון שישב בהרכב שופט שקיבל אות כבוד מהרפורמים.
משה גפני: אם זה נכון, אני רוצה לברר האם מותר לו לשבת בהרכב כזה.
משה גפני: אני רוצה לדעת את מה שהשר אמר, אני רוצה לברר את זה עד תום.
משה גפני: אדוני השר, תאמר משפט לסיום ונסיים את הישיבה.
<גלעד קריב: יושב ראש הוועדה, לאור הדברים שנאמרו על התנועה הרפורמית, האם אפשר לקבל את רשות הדיבור?
משה גפני: לא, בדיון הבא.
<גלעד קריב: זאת מערכת יתד נאמן או ועדה ממלכתית?
משה גפני: תצא החוצה.
<גלעד קריב: אני אצא החוצה.
<גלעד קריב: זאת לא מערכת יתד נאמן.
משה גפני: צא החוצה.
<גלעד קריב: זאת ועדה ממלכתית ולא יתכן שידברו השמצות על התנועה הרפורמית.
<גלעד קריב: זאת בושה.
משה גפני: בדיון הבא.
משה גפני: נקבע שנברר את זה.
משה גפני: הוא לא יגיד לי שזאת מערכת יתד נאמן כאן.
משה גפני: השר, משפט ואני מסיים את הישיבה.
יעקב מרגי: ידידי פרופסור ברוורמן.
אבישי ברוורמן: זה לא הגון.
משה גפני: הוא יבוא ויגיד לי שזאת מערכת יתד נאמן?
משה גפני: אמרתי שאני ממשיך את הדיון הזה.
משה גפני: אני ממשיך אותו.
יעקב מרגי: חבר הכנסת ברוורמן, אני חייב להתייחס למה שאמרת.
יעקב מרגי: עם כל הכבוד, משום כבודו של כל גוף וכל שכן בית המשפט העליון, שאם יש ביקורת, שתיאמר.
יעקב מרגי: לא יתכן להפוך כל שאלה וכל תהייה, ואמרתי זאת בכבוד, ותאמינו לי, ביראת כבוד ואפילו בצנעה אמרתי את הדברים.
יעקב מרגי: לכן לא באתי לכאן לפגוע, לא להכניס מלים לפרוטוקול ולא לפגוע אלא אני באתי לשאול.
יעקב מרגי: שאל חבר הכנסת גפני שאלה ואני אומר את זה בתהייה.
יעקב מרגי: מה שמצופה לפחות ממני כשליח ציבור, כאיש ציבור, כשר, הייתי מצפה זאת משופטים.
יעקב מרגי: זאת שאלה שמשום כבודו של בית המשפט צריכה להישאל כי הדברים נאמרו.
יעקב מרגי: אם נאמרו לי ונאמרו למנכ"ל, חזרה שהדברים מתגלגלים במקומות אחרים.
יעקב מרגי: לכן אמרתי זאת דווקא משום כבודו של בית המשפט.
יעקב מרגי: אף אחד כאן לא רצה לפגוע בכבודו של בית המשפט.
משה גפני: אני עושה הפסקה של חמש דקות וממשיך בנושא הבא.
משה גפני: אנחנו ממשיכים את הישיבה.
משה גפני: תקנות התקשורת (בזק ושידורים) (תמלוגים) (הוראת שעה) (תיקון), התשע"ב-2012.
משה גפני: זאת כבר ישיבה שלישית.
<קריאה: חמישית.
משה גפני: חמישית?
משה גפני: חמישית.
משה גפני: גברת מבורך, מה יש לכם לומר בעניין?
משה גפני: לגבי הנושא מהיכן יילקח הכסף, ולגבי הנושא השני של המצב הכלכלי הקשה.
<יעל מבורך: הרבה אין לנו מה להוסיף מעבר למה שאמרנו.
משה גפני: לא חשוב, תגידי עוד הפעם.
<יעל מבורך: אבל שלחנו לוועדת הכספים - - -
משה גפני: כן, קיבלתי את המכתב.
משה גפני: מכתב יפה ומנומק ומפורט.
משה גפני: אני לא אוהב את אגף התקציבים בימים האלה, אבל המכתב היה בסדר.
<יעל מבורך: אז הרבה מעבר לזה אין לי מה להוסיף.
<שגית אפיק: תפרטי את המכתב.
משה גפני: תקרבי את המיקרופון, שיהיה רשום בפרוטוקול.
משה גפני: בהיסטוריה, כשיבחנו אותי ויגידו למה אישרת 190,000,000 שקל, שאגיד: שמעתי ליעל מבורך.
שכיב מוראד שנאן: אבל אנחנו לא הולכים לאשר את זה, אדוני.
משה גפני: לא, הולכים לאשר.
משה גפני: תיכף תשמע.
שכיב מוראד שנאן: בדקת כמה חרדים עובדים ב"בזק"?
משה גפני: אני התייאשתי מזה.
משה גפני: אתם עוד חיים באספמיה.
משה גפני: יש פה את המיינסטרים, יש את מי ששולט במדינה.
שכיב מוראד שנאן: אז למה צריך לוותר לו?
משה גפני: עזוב, אין ברירה.
משה גפני: טוב, לא חשוב, אתה יודע מה?
משה גפני: אני לא אומר כלום.
משה גפני: תשמע תיכף.
<יעל מבורך: אני לא נכנסת פה להיסטוריה של התקציב וכו'.
משה גפני: לא לא, בקצרה.
<יעל מבורך: בקצרה, אי אישור התקנות האלה, יש בה חשיפה פיסקלית, שבעצם גובה התמלוגים יהיה אפס, ואז נאבד כמה מאות מיליונים של תקציב בכל אחת מהשנים, ב-2012 בעיקר.
<יעל מבורך: מעבר לזה, אנחנו לוקחים בחשבון בהכנת תחזית ההכנסות שלנו לשנת 2013 את אישורן של התקנות שהממשלה מבקשת כאן לאשר, ולכן אנחנו מבקשים שהוועדה תאשר את ההצעה.
משה גפני: היועצת המשפטית של הוועדה, אני דיברתי אתך, אני מבקש שתגידי לוועדה, מה יקרה אם לא נאשר.
משה גפני: מה את ממליצה?
<שגית אפיק: אני אחזור טיפה על ההיסטוריה בכל זאת.
<שגית אפיק: למרות שהיה הסדר תמלוגים במשך מספר שנים במדינת ישראל, בעקבות עתירה לבג"ץ ובעקבות זאת שבג"ץ לא אהב את התמלוגים ששולמו במשך שנים, הוסכם בין המדינה לבין העותרים, לפי מתווה שהציע בג"ץ, לעבור להפחתת התמלוגים עד להפחתתם לשיעור של אפס אחוזים, שתחילתו בשנת 2013.
<שגית אפיק: המתווה הזה, בעבר חלקים ממנו כבר אושרו, הן בוועדת הכספים והן בוועדת הכלכלה.
<שגית אפיק: מה שעומד בפניכם כרגע בעצם זאת שאלה לגבי המשך אישורו של המתווה עד לסיומו ביחס לשנת 2012 וביחס לשנת 2013.
<שגית אפיק: כפי שאמרת נכון, לאורך מספר ישיבות כאן, כשהמדינה הסכימה לאותו מתווה, היא אמרה שזה ייעשה ככל שהנסיבות הכלכליות לא ישתנו לרעה.
<שגית אפיק: אבל ממה שאנחנו שומעים כאן ממשרד האוצר, נשמע שהם התחשבו בכך שהתקנות האלה יאושרו בשנת 2013.
<שגית אפיק: ולכן נדמה לי, שלאור העובדה שזה המתווה שעליו המליץ בית-המשפט העליון אחרי עתירה של מספר שנים - - -
משה גפני: הוא קיבל את עמדת המדינה.
<שגית אפיק: הוא קיבל את עמדת המדינה.
משה גפני: יותר חשוב לי לדעת, מה יקרה אם לא נאשר.
<שגית אפיק: רגע, תן לי רק לסיים.
<שגית אפיק: ולאור העובדה שבוועדת הכלכלה ביחס לכבלים המתווה הזה כבר אושר, זאת אומרת שהיום אנחנו עומדים במקום של סוג של חוסר אחידות, שהוא מאוד מאוד לא נכון, לא רק מבחינה משפטית אלא מכל בחינה שהיא.
<שגית אפיק: זה לא ראוי שזה יהיה.
<שגית אפיק: מה עשוי לקרות?
<שגית אפיק: מבחינה כלכלית, אמרה יעל מבורך מאגף תקציבים, שאם זה לא יאושר תיתכן חשיפה תקציבית גבוהה יותר, משום שייתכן שההסכם שלא כובד למעשה הופר, וייתכן שבית-המשפט ימצא לנכון להכריע לגבי סכום אחר, שהוא גבוה יותר.
משה גפני: זאת אומרת, שישלמו עוד יותר כסף.
<שגית אפיק: והחשיפה התקציבית תהיה גבוהה יותר מזו שנערכו לה לקראת שנת 2013.
שכיב מוראד שנאן: מי הזוכה מזה?
משה גפני: חברת "בזק" וחברת "הוט".
משה גפני: לא לא, על מי מדובר?
<שגית אפיק: כל חברות התקשורת.
משה גפני: בוועדת הכלכלה אושר - -
<שגית אפיק: זה כבלים.
משה גפני: - - הכבלים.
משה גפני: אוקיי, אלה חברות התקשורת.
<שגית אפיק: זה כל חברות התקשורת.
משה גפני: מה שלא תקין בכל ההליך הזה, זה שהמדינה מתחייבת.
משה גפני: מה פירוש היא מתחייבת?
משה גפני: היא צריכה אישור של ועדת הכספים.
משה גפני: למה לא שאלו אותי קודם, לפני שהלכו לבית-המשפט?
<שגית אפיק: בזה אתה צודק, אבל ועדת הכספים הוספה כמשיבה לעתירה.
משה גפני: מה "הוספה", אף אחד לא דיבר איתי.
משה גפני: בקיצור, מה את ממליצה לוועדה?
<שגית אפיק: אני ממליצה לוועדה לאשר את התקנות.
משה גפני: טוב, תקנות התקשורת (בזק ושידורים) - - -
<שגית אפיק: רגע, רגע.
משה גפני: את ממליצה לאשר, אז - - -
<שגית אפיק: יש לנו ארבעה סטים של תקנות.
<שגית אפיק: שניים הם הוראת קבע משנת 2013 ואילך, שההסדר יעמוד על אפס אחוזים, ושניים הם הוראת שעה לגבי שנת 2012.
<שגית אפיק: כיוון שאנחנו מצויים אחרי מספר ישיבות, אנחנו שוב נמצאים ברטרואקטיביות ביחס לנוסח שהועבר לוועדה כיוון שאנחנו באמצע חודש יולי, אז אני מציעה שהתחילה תהיה במקום 1 ביולי, הפעם היא תהיה 1 באוגוסט.
<שגית אפיק: את אתי, ליאת?
<ליאת גלזר: כן.
<שגית אפיק: שתי התקנות שעוסקות בהוראת שעה, תחילתן תהיה 1 באוגוסט.
<שגית אפיק: בסדר?
<שגית אפיק: אנחנו נקבע את זה בתוך הנוסח, שהתחילה תהיה ב-1 באוגוסט בהתאמה.
<שגית אפיק: אתם תתאימו את הסכומים ככה שזה יהיה בדיוק כפי שאתם מבקשים, אבל ייתכן שהסכומים שהוועדה כרגע רואה לא יהיו הסכומים שבסופו של דבר יפורסמו.
משה גפני: לא יותר כסף.
משה גפני: גם כך אנחנו נופלים.
<שגית אפיק: לא לא, אותו הדבר בדיוק, על מנת להביא את הפרשייה הזאת לסיומה.
<שגית אפיק: אתה יכול להצביע.
משה גפני: אז מה להצביע?
<שגית אפיק: אז ככה: בוא נתחיל עם הוראת השעה.
<שגית אפיק: תקנות התקשורת (בזק ושידורים) (תמלוגים) (הוראת שעה), התשע"ב-2012, התחילה תהיה ב-1 באוגוסט 2012.
שכיב מוראד שנאן: אני.
משה גפני: בעד התקנות – 2
משה גפני: התקנה אושרה.
<שגית אפיק: תקנות התקשורת (בזק ושידורים) (תמלוגים) (הוראת שעה) (תיקון), התשע"ב-2012.
<שגית אפיק: גם כאן, 1 באוגוסט זה הרטרואקטיביות לגבי 2012.
<שגית אפיק: שתי ההוראות הקבועות.
משה גפני: אבל אתם שניכם בקואליציה?
מגלי והבה: איזה קואליציה?
שכיב מוראד שנאן: עדיין.
מגלי והבה: אתה מותר לך.
משה גפני: סתם, אמרתי את זה בבדיחה.
שכיב מוראד שנאן: אני נגד, כי אני לא מוכן להיות חלק מתפאורה.
משה גפני: אתה צודק, אבל אין ברירה.
משה גפני: היועצת המשפטית הסבירה לי, שאם לא נאשר את זה אז יכול להיות יותר גרוע.
מגלי והבה: בגלל זה לא הפרענו, נמנענו.
<שגית אפיק: תקנות התקשורת (בזק ושידורים) (תמלוגים) (תיקון), התשע"ב-2012.
משה גפני: 1 נמנע, 1 נגד.
שכיב מוראד שנאן: אני נגד, כי אני רוצה גם לפרוטוקול שיירשם, שנמאס לי, זה פשוט דבר ממאיס.
<שגית אפיק: תקנות התקשורת (בזק ושידורים) (שידורי טלוויזיה באמצעות לוויין) (דמי רישיון ותמלוגים) (תיקון), התשע"ב-2012.
משה גפני: היום הייתי בסדר?
משה גפני: על סדר היום הצעת חוק דוד בן גוריון (תיקון מ' 2) (יד דוד בן גוריון), התשס"ט-2008, הצעתם של חברי הכנסת איתן כבל, אלכס מילר, שי חרמש.
משה גפני: הצעת החוק היא הצעת חוק שהוגשה בכנסת הקודמת והחלנו עליה דין רציפות.
משה גפני: חברי הכנסת שהציעו את החוק הם אבישי ברוורמן המכהן עתה כשר ולכן הוא לא יכול להיות חתום על החוק, איתן כבל, יורם מרציאנו שהוא כבר לא חבר כנסת, שמואל הלפרט שהוא כבר לא חבר כנסת, חברת הכנסת אורית נוקד שהיא חברת שר, חבר הכנסת אלכס מילר וחבר הכנסת שי חרמש.
שי חרמש: הצעת החוק הזאת באה להסדיר קשר בין ממשלת ישראל ומשרדי הממשלה לבין יד בן גוריון שעוסק בכל נושא שימור המורשת, החינוך וכל מה שקשור בנושא הזה.
שי חרמש: הקשר הזה לא מוסד עד היום.
שי חרמש: החוק הזה לא כרוך בתקציב ואין כאן שום דבר שלא היה קודם אלא הוא בא בסך הכל ליצור מערכת או צנרת מגובה משפטית וחוקתית.
משה גפני: מישהו מכם רוצה להתייחס לנושא?
אילן קרמר: כן.
אילן קרמר: שמי עורך דין אילן קרמר ממשרד פירון.
אילן קרמר: אנחנו משמשים כיועצים המשפטיים של יד דוד בן גוריון.
אילן קרמר: במסגרת התיקון, בסעיף 19, הוחלט למחוק בסיפא את המלים "למשך עשרים שנים מתחילת חוק זה".
שגית אפיק: כרגע יש הסכמה אחרת.
משה גפני: לפני שאתה מתייחס ספציפית לחוק, את זה תעשה היועצת המשפטית של הוועדה היות שהגיעו להסכמות והיא גם תקריא את ההסכמות.
משה גפני: אני שואל כללית האם יש משהו לומר לגבי החוק ולא בחלקים המשפטיים שתכף נתייחס לזה.
אילן קרמר: אנחנו מצטרפים לדבריו של חבר הכנסת חרמש ותומכים בה.
משה גפני: אם אין, היועצת המשפטית של הוועדה תקריא את החוק.
שגית אפיק: הצעת חוק דוד בן גוריון (תיקון מ' 2) (יד דוד בן גוריון), התשס"ט-2008 תיקון סעיף 9 בחוק דוד בן גוריון התשל"ז-1976 (להלן – החוק העיקרי), בסעיף 9, אחרי פסקה (2) יבוא: "לפעולות להנצחת זכרו ומורשתו של דוד בן גוריון".
שגית אפיק: תיקון סעיף 10 בסעיף 10 לחוק העיקרי, בסעיף קטן (ב3) – במקום "עד יום ה' בטבת התשס"א (31 בדצמבר 2000)" יבוא "עד יום ט"ז בטבת התשפ"א (31 בדצמבר 2020)", ובסעיף קטן (ד1) במקום "עד יום ה' בטבת התשס"א (31 בדצמבר 2000)" יבוא "עד יום ט"ז בטבת התשפ"א (31 בדצמבר 2020)".
אהרן שרף: שינוי גדול.
שגית אפיק: הסעיף הזה מדבר על המועצה של המכון והוא מדבר על כך שיהיו נציגים גם ליד דוד בן גוריון עד ליום 31 בדצמבר 2000.
שגית אפיק: בהצעה המקורית שעברה קריאה ראשונה מבקשים למחוק את ההגבלה כך שיהיו נציגים של יד בן גוריון במכון באופן קבוע והממשלה נתנה את הסכמתה לכך שהנציגים יהיו עד 2020.
אילן קרמר: אפשר לשאול מה הרציונל שעומד מאחורי 2020?
משה גפני: את מי אתה שואל?
שגית אפיק: נמצאים כאן נציגי משרד המשפטים ומשרד האוצר.
משה גפני: תבינו את הליך החקיקה.
משה גפני: הליך החקיקה הוא כזה שחברי הכנסת בהצעת חוק פרטית מציעים את הצעתם והיא עוברת בקריאה טרומית.
משה גפני: במקרה הזה היא עברה גם בקריאה ראשונה בכנסת הקודמת.
משה גפני: אני ביקשתי להחיל עליה רציפות ואז היא הוצבעה ככתבה וכלשונה במליאת הכנסת, בהחלת הרציפות שזה כמו קריאה ראשונה.
משה גפני: הממשלה מתייחסת להצעת החוק הזאת ויש לה השגות.
משה גפני: אם אנחנו נעלה הצעת חוק כזאת בלי הסכמת ממשלה, אמנם אין לזה עלות תקציבית, אבל תהיה.
ראובן קוגן: תהיה עלות תקציבית.
משה גפני: למשל, האוצר יכול לומר שתהיה להצעה עלות תקציבית וברגע שיש לזה עלות תקציבית, צריך 55 חברי כנסת שיתמכו ואז יביאו את יושב ראש הקואליציה שיאמר שהממשלה מתנגדת ולכן אי אפשר לתמוך.
משה גפני: חלק מהעבודה שלנו כאן היא לתווך בין הממשלה לבין המציעים ובתיווך שעשינו אנחנו הגענו להסכמה הזאת על מנת שללא שהיות וללא עיכובים נעלה את זה לקריאה שנייה ושלישית.
משה גפני: נאפשר לנציג האוצר לומר מה הרציונל בשינוי הזה.
ראובן קוגן: הצעת החוק הוצגה בנוסחה המקורי כמו שאמרתם.
ראובן קוגן: היו שני סעיפים שהשתנו בעקבות המשא ומתן שהתקיים עם המציע, חבר הכנסת ברוורמן וחבר הכנסת חרמש כמחליפו לעניין זה.
ראובן קוגן: הנושא הראשון היה נושא הכהונה באותם מוסדות שאלה המועצה ועוד מוסד במינהלת הצריף, כאשר ההגיון בעצם נולד מאותו הגיון שהיה קודם.
ראובן קוגן: הרי בחוק המקורי התייחסו לנושא הזה של הכהונה והגבילו אותה עד שנת 2000, וכמו שהבנתי, אחרי שדנתי בנושא הזה עם המציעים, הם באו ואמרו שאותם אנשים שהיו קרובים לבן גוריון בחייו, הם אלה שבעצם יתרמו מניסיונם ומהיכרותם את האיש גם באותם המוסדות שהם מוסדות ממשלתיים או מוסדות ציבוריים.
ראובן קוגן: מאחר שהחברים האלה עדיין בריאים ובמלוא אונם ומצד שני מאחר שלעמותה עצמה אין מעמד סטטוטורי כלשהו, כלומר, זוהי עמותה פרטית שכבודה ומשקלה הציבורי הוא ברור אבל הוא בזכות אותם אנשים שבעצם מאיישים אותה כיום ולא רוצים לתת לזה את הדרך האין סופית על ציר הזמן, אמרנו שאנחנו נאריך את הוראת השעה הקיימת הזאת בעוד עשר שנים על מנת לאפשר לאנשים האלה עוד עשר שנים לתרום מניסיונם.
ראובן קוגן: אם בעוד עשר שנים נראה שאותם אנשים, ואני מקווה מאוד, עדיין במלוא אונם, אנחנו כמובן נידרש לסוגיה הזאת שוב אבל ברור לכולם שגם אז נצטרך לתת לזה פרק זמן מוגבל ולא אין סופי מאחר שאנחנו מדברים כאן לגופם של אנשים ולא לגופה של עמותה פרטית עצמה כאשר אין ניסיון כזה של כהונת עמותות פרטיות בגופים ממשלתיים או בגופים ציבוריים סטטוטוריים בצורה אין סופית אלא מדובר כאן באיזשהו מקרה מאוד מיוחד.
משה גפני: אתם עומדים על הנוסח הזה.
אהרן שרף: אני חבר הוועדה מנהל של יד בן גוריון ובעברי, כמו ראובן, הייתי מאבטח אבל נפלה בידי הזכות להיות שומר הראש של בן גוריון.
משה גפני: ראובן, אתה מקבל את העמדה הזאת?
ראובן קוגן: לא ואני אסביר.
משה גפני: מה שאמרת זה בסדר גמור.
משה גפני: אני יכול לקבל את העמדה שלך ואז אני צריך לעשות אחת משתיים: להפסיק את הדיון ולהתחיל משא ומתן עם האוצר ואני לא יודע מה יעלה בסופו, או שתוותר על ההשגה שלך על מנת שנצביע על זה.
משה גפני: זאת הברירה.
משה גפני: אנחנו נמצאים כאן בוועדה מאוד משונה, כמעט ואין כאן אידיאולוגיה אלא יש כאן כסף, הצבעות, חוקים, צווים ותקנות.
משה גפני: צריך לקבל החלטה ולקבל אותה מהר.
אילן קרמר: יכול להיות שאולי האוצר יחזור בו.
משה גפני: אתה מדבר על האוצר של מדינת ישראל?
משה גפני: לזה צריך משא ומתן בחדרים חשוכים, בלילה, צריך לתת משהו בתמורה.
משה גפני: ראובן, אתה יכול להיענות לבקשה הזאת?
ראובן קוגן: לא, אני לא יכול.
משה גפני: מר שרף, אתה עומד על עמדתך?
משה גפני: אני מציע לך לא לעמוד על עמדתך.
משה גפני: בעוד עשר שנים נתמודד אתם.
אהרן שרף: אנחנו נתחיל את ההתמודדות הרבה קודם.
אהרן שרף: אני מקבל את עצתך.
משה גפני: זאת עצת ידיד.
משה גפני: אם אתה רוצה לנהל אתם משא ומתן, אתה יכול להגיע לשנת 2020 ועוד לא תסיים את המשא ומתן.
שגית אפיק: תיקון סעיף 13.
שגית אפיק: בסעיף 13 לחוק העיקרי, במקום "ופיתוחן" יבוא "ניהולן".
שי חרמש: אגב, זה המצב גם כרגע.
שגית אפיק: תיקון סעיף 18.
שגית אפיק: בסעיף 18 לחוק העיקרי, במקום "עד יום ה' בטבת התשס"א (31 בדצמבר 2000) תשמש יד בן גוריון" יבוא "יד בן גוריון תשמש".
שגית אפיק: זה הסעיף שמסמיך את יד בן גוריון לייעץ ולסייע למוסדות ובעצם מורידים את הגבלת התאריך וקובעים אותה כגוף מייעץ.
שגית אפיק: תיקון סעיף 19.
שגית אפיק: בסעיף 19 לחוק העיקרי, במקום הסיפא החל במלים "מוקנית בזה לחברה האמורה" יבוא "מוקנית בזה למדינה ואולם הטיפול השוטף מטעם המדינה ייעשה בידי המכון למורשת דוד בן גוריון".
אהרן שרף: את יכולה לחזור?
שגית אפיק: "מוקנית בזה למדינה ואולם הטיפול השוטף מטעם המדינה ייעשה בידי המכון למורשת דוד בן גוריון".
שגית אפיק: כלומר, הזכויות יהיו בידי המדינה אבל הטיפול ייעשה על ידי המכון.
שי חרמש: אנחנו מעריכים שתוחלת החיים של המדינה ארוכה מתוחלת החיים של העמותה.
שגית אפיק: בהצעה המקורית ביקשו להעביר את זה לעמותה.
אהרן שרף: אני רוצה לומר לחבר הכנסת דבר אחד.
אהרן שרף: זה מנוגד לצוואתו של בן גוריון.
אהרן שרף: מה שהיועצת המשפטית הקריאה עכשיו, יש לי כאן את הצוואה של בן גוריון.
משה גפני: היא בצד שלכם.
משה גפני: היא נגד האוצר.
שגית אפיק: אני רק מציגה את הדברים.
משה גפני: בסדר, היא לא נגד האוצר.
משה גפני: היא בעד האוצר אבל היא ניהלה אתם את הדיונים.
שי חרמש: בן גוריון כתב את זה ועכשיו השתנו דברים.
משה גפני: אנחנו עכשיו מדינה שונה.
שי חרמש: ההערה שלי לא הייתה במקרה.
שי חרמש: תוחלת החיים של המדינה, אני רוצה להאמין שהיא יותר ארוכה מתוחלת החיים של כל עמותה שהיא, פרטית, ציבורית ואחרת.
שי חרמש: ברגע שהדבר הזה הוא נכס מדינה, למדינה יש אחריות להחזיק את זה.
שי חרמש: יתכן שזה לא תואם, לא קראתי את צוואתו של בן גוריון, אבל אני מרגיש הרבה יותר נוח שמדינה לוקחת אחריות על נכסים כאלה מאשר עמותה פרטית לוקחת.
שי חרמש: אני אומר את זה מהצד שלכם ומהצד שלי כיוזם החוק.
משה גפני: רבותיי, אתם עושים היסטוריה בחוק הזה.
אהרן שרף: אני מקריא לכם את צוואתו של בן גוריון: "הנני מצווה את זכויות היוצרים לתאגיד שיירשם תוך שנה מיום פטירתי".
אהרן שרף: הוא לא מצווה את זכויותיו למדינה.
אהרן שרף: הוא מצווה את זכויותיו לתאגיד שהיום נקרא החברה להפצת משנתו של דוד בן גוריון.
משה גפני: לא ראיתי את הצוואה הזאת קודם, אבל אם הבנתי נכון, זה לא נוגד את הצוואה.
משה גפני: בסופו של דבר התהליכים היום במדינה הם תהליכים מהסוג הזה.
משה גפני: זה לא נוגד את הצוואה.
אילן קרמר: אם יורשה לי, יש עוד נקודה אחת.
אילן קרמר: החברה להפצת משנתו, זאת חברה שבסך הכל צריכה להתקיים.
אילן קרמר: אם החומר עובר לבעלות המדינה, הזכויות שנלוות אליה, ככל שהחברה להפצת משנתו תיצור רווחים או פירות?
ראובן קוגן: יש לי שאלה נגדית.
ראובן קוגן: מה קרה עם החברה הזאת מ-1996, מאז חלפו עשרים שנים מאז חקיקת חוק בן גוריון ועד היום, שנת 2010?
אילן קרמר: היא פועלת.
ראובן קוגן: אז היא תמשיך לפעול.
אילן קרמר: היא פועלת תחת ההנחה שהחומר והתמלוגים והתגמולים, הכל הולך אליה.
ראובן קוגן: היא לא יכולה כי החוק אומר שאחרי עשרים שנים זה עובר למדינה.
ראובן קוגן: היא לא יכולה לפעול לפי זה.
אילן קרמר: לכן התבקש המחוקק כרגע להחזיר את המצב לקדמותו.
ראובן קוגן: 14 שנים אחרי כן.
אילן קרמר: זה הזמן לעשות את זה.
שי חרמש: בשנת 2020 חלק מהאנשים כבר לא יהיו כאן.
שי חרמש: אני כבר לא אהיה כאן.
אילן קרמר: אולי אפשר להצמיד את ההוראה הזאת לפחות עד שנת 2020?
ראובן קוגן: לא, ואני אסביר גם למה.
ראובן קוגן: 14 שנים החומר הזה נמצא בידי המדינה ואני חושב שזה המקום הראוי והנכון להיות בו.
ראובן קוגן: היום הקניין הרוחני של זה, בסוף הוא גם עולה כסף.
ראובן קוגן: כרגע אם המדינה באה ומוותרת עליו, היא מוותרת על ההכנסה הרעיונית או לא רעיונית שיש לה כרגע.
ראובן קוגן: אז, כמו שאומר כבוד היושב ראש, זה מסבך את העניינים הרבה יותר מהסוגיה של 2010 ו-2020.
משה גפני: אני רק יכול לומר לך מבחינה רעיונית, אני לא מכיר את הפרטים, אני עושה חשבון על דברים אחרים שאני כן מכיר.
משה גפני: אם זה יתנהל בסדר, ולהערכתי זה יתנהל בסדר כמו שהתנהל עד היום, מה זה המדינה בעניין?
משה גפני: מה פירוש המדינה?
משה גפני: ראובן קוגן יבוא אליכם ויתחיל לחטט?
משה גפני: אם זה לא יתנהל בסדר, אז למדינה יש אחריות.
משה גפני: אבל מבחינת מורשתו של בן גוריון וזכרו של בן גוריון, המדינה בעניין בשילוב של גוף פרטי.
אילן קרמר: אני מסכים אתך בנקודה הזאת אבל החברה להפצת משנתו צריכה להתקיים.
גבריאל מאיר: בהמשך לדבריו של ראובן קוגן, בעצם הזכויות הועברו למדינה.
גבריאל מאיר: המעשה שמבקשים מאתנו לעשות היום זה בעצם להחזיר אותן ושהמדינה תיפרד מהזכויות "בנכסי" בן גוריון.
גבריאל מאיר: מקומם הטבעי של הנכסים האלו הוא בידי המדינה עצמה כי זה דבר ממלכתי.
משה גפני: רבותיי, אם אתם מסכימים, אני עובר להצבעה.
משה גפני: אנחנו מצביעים על הצעת חוק דוד בן גוריון (תיקון מס' 2) (יד דוד בן גוריון), התש"ע-2010 לקריאה שנייה ושלישית.
משה גפני: ה צ ב ע ה הצעת החוק אושרה פה אחד
זאב אלקין: חברים, אנחנו פותחים את הישיבה הראשונה של ועדת הכספים בקדנציה הזאת – במקרה הזה, כמובן, ועדת הכספים הזמנית – כאשר מטרת הישיבה ומה שעומד על סדר-היום הוא מינוי יושב-ראש לוועדת הכספים הזמנית.
זאב אלקין: אני בא לכאן בשמה של הוועדה המסדרת, וכידוע, בהתאם להוראת סעיף 106(א)(1) לתקנון הכנסת, ועדת הכספים צריכה לבחור יושב-ראש מבין חבריה לפי המלצת ועדת הכנסת, ולעניין הוועדות הזמניות מחליפה ועדה מסדרת את ועדת הכנסת, והיא זאת שממליצה לבחור יושב-ראש.
זאב אלקין: במקרה שלנו, אנחנו כוועדה מסדרת ממליצים לחברי ועדת הכספים לבחור בחבר הכנסת משה גפני לכהן כיושב-ראש ועדת הכספים הזמנית.
זאב אלקין: ברשותכם, אעמיד את ההמלצה להצבעה – מי בעד לקבל את המלצת הוועדה המסדרת ולבחור בחבר הכנסת גפני כיושב-ראש?
זאב אלקין: מי נגד?
קארין אלהרר: אני בעד, רגע.
זאב אלקין: תספרו גם את קארין – בעד; גם קולה של קארין אלהרר מצטרף לקולות שבעד.
זאב אלקין: מי נמנע?
זאב אלקין: המינוי של חבר הכנסת גפני אושר פה אחד.
זאב אלקין: אני מעביר אליך את הפטיש.
ניסן סלומינסקי: לכמה זמן זה?
זאב אלקין: עד לסוף פעילות ועדת הכספים הזמנית.
זאב אלקין: התשובה לשאלה הזאת, ניסן, נמצאת אצלך הרבה יותר משהיא נמצאת אצלי.
אורי מקלב: בידכם הדבר.
קריאה: 24 שעות?
זאב אלקין: מתוך 48 נשארו 24.
רוברט אילטוב: אין משהו יותר קבוע מזמני.
זאב אלקין: אני מעביר אליך את הפטיש, ואני יודע – ידעתי את זה גם קודם, אבל בוודאי כמי שהיה פה לא מעט בקדנציה הקודמת – שאני מעביר אותו לידיים מיומנות, ושתדע לעשות את התפקיד בצורה הטובה ביותר באותן בעיות בוערות שלא יוכלו לחכות לקיום הוועדה הקבועה ויצטרכו לבוא לשולחן ולהכרעה בקדנציה הזאת, ותמשיך לעשות את זה באותה צורה ממלכתית, לטעמי, כיושב-ראש קואליציה בקדנציה הקודמת, לפעמים אפילו ממלכתית מדי, אז בטח לטובת הוועדה וחבריה.
בנימין בן-אליעזר: לפני שאני עוזב, אני רוצה לברך אותך.
משה גפני: אז רגע, תן לי להזמין אותך לברך אותי.
משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך גם על הסיוע שלך, אני תיכף רוצה להודות גם לחבר הכנסת זאב אלקין שהוביל את המהלך הזה, ואני רוצה להודות לכל חברי הוועדה שתמכו פה אחד.
משה גפני: בבקשה, אדוני היושב-ראש בפועל.
בנימין בן-אליעזר: אני שמח שהמינוי עבר פה אחד, ואני חושב שזה נותן לך גיבוי טוטלי על מיומנות מקצועית שלך.
בנימין בן-אליעזר: זה היה רק טבעי והגיוני, אל"ף, לא לחכות עד שתקום ועדה קבועה, כי המדינה ממשיכה להתנהל ולרוץ, ומצד שני, הבחירה שלך מבטיחה, לפחות, שמבחינה מקצועית אדם שהתנסה כל-כך הרבה שנים בראשות הוועדה הזאת ימשיך לתת שירות לכנסת, ואני מאחל לך הצלחה.
משה גפני: חבר הכנסת זאב אלקין?
זאב אלקין: את הברכות שלי אמרתי, השתמשתי בתקופת הדמדומים, ניצלתי כשאתה עוד אצלי ביד - - -
משה גפני: אני מודה לך על המהלך שהובלת, מהלך פה אחד, ואני מברך אותך על כך.
משה גפני: אני מקווה שתוכל להוביל מהלכים פה אחד גם בהמשך.
זאב אלקין: תקופה מצומצמת.
דוד אזולאי: למה אתה מגביל את עצמך?
מאיר פרוש: אפשר לומר, אם לא חברים בוועדה?
משה גפני: כן, אפשר, אבל רק דקה לפני זה – אני מבקש לומר לחברי הוועדה, בעיקר לחברי הוועדה החדשים, בסופו של דבר, כאן בוועדה פחות עוסקים באידאולוגיה ויותר עוסקים בחיי היומיום, שכמובן, הכול נובע מאידאולוגיה ומערכת ציבורית וכולי, אבל כאן הולכות להיות הבעיות האמיתיות, גם בוועדה הזמנית ובוודאי בוועדה הקבועה.
משה גפני: מדינת ישראל נמצאת במצב קשה מאוד מבחינה כלכלית.
משה גפני: היתה קדנציה בה שמרנו על המשק הישראלי, על היציבות, על אחוזי אבטלה שלא גדלו אלא קטנו, אבל המערך החברתי נפגע ואנחנו הולכים עכשיו לבעיות קשות מאוד.
משה גפני: היות ואנחנו מדינה מוטת ייצוא, נצטרך בסופו של דבר לקצץ ותהיה פה מחלוקת קשה מאוד מהיכן לקצץ, כנראה שלא תהיה ברירה, גם אם נעלה את יעד הגירעון.
משה גפני: אני רוצה להגיד משפט אחד – עם כל הכבוד לנושא השוויון בנטל, הבעיה האמיתית של המדינה תהיה כאן; מה שנוגע לחיי היום-יום לכל האזרחים הוא הנושא הכלכלי, מעבר לנושא המדיני שיהיה בוועדת החוץ והביטחון, אבל בנושא הכלכלי בו נצטרך לקבל החלטה מיד, יכול להיות שיהיו כבר בוועדה הזמנית דברים שמשרד האוצר יבקש או הממשלה תבקש, או נושאים שאני אבקש להעלות.
משה גפני: מיד כשתוקם ממשלה, הדבר הראשון שייעשה הוא להביא לכאן תקציב שבמקרה הטוב יהיה בו קיצוץ של 12 מיליארד שקל, ובמקרה הרע יהיה בו 20 מיליארד שקל קיצוץ.
משה גפני: אני לא יודע אם כולם יודעים את המשמעויות – חברי ועדה שהיו במשך כל השנים יודעים את המשמעות של העניין, מה זה קיצוץ של מיליארד שקל, מה זה קיצוץ של חמישה מיליארד שקל, ובוודאי מה זה קיצוץ של למעלה מעשרה מיליארד שקל.
משה גפני: זה דבר שהוא חסר תקדים, והוא הולך לפגוע בבשר החי.
משה גפני: כאן יהיו הבעיות האמיתיות.
משה גפני: חבר הכנסת דוד אזולאי, ואחר-כך חבר הכנסת פרוש.
בנימין בן-אליעזר: שיהיה בהצלחה.
משה גפני: תודה רבה, תודה פואד, תודה זאב.
דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש בפועל, אדוני יושב-ראש ועדת הכספים הזמנית, אני רוצה לברך אותך ולאחל לך הצלחה.
דוד אזולאי: אני יודע שלקחת על עצמך משימה לא קלה, ואני חושב שזה אומץ בימים כאלה, זה לא תפקיד שהיום ששים כולם למלא אותו, כי מי שמכיר את הדברים יודע שאנחנו הולכים לתקופה קשה מאוד.
דוד אזולאי: אני יודע שעשית את זה בצורה ראויה בקדנציה הקודמת, ואני מקווה שזאת התחלה טובה להמשך הקדנציה ואני מקווה שתקבל עליך את המשימה לעשות אותה בחפץ לב, כי אני מאמין שכפי שעשית זאת טוב בקדנציה הקודמת, תמשיך הלאה.
דוד אזולאי: אני מאחל לך ברכה והצלחה ושלא תצא תקלה מתחת ידך.
משה גפני: חבר הכנסת פרוש?
מאיר פרוש: קודם כל, אני מאחל לך הרבה הצלחה ואריכות ימים, עד כמה שתרצה, בתפקיד הזה.
מאיר פרוש: אולי בשינוי למה שחושבים, אני סבור שכאשר בא לפה יושב-ראש מתוקף הסכם קואליציוני – ודאי שכל מי שנבחר בסופו של דבר הוא כנראה עם כישורים ויכול לעשות את העבודה הזו – אבל לבחירה בגלל הסכם יש משמעות לגמרי אחרת מאשר אחד שנבחר בלי הסכם, אלא מכיוון שהגיעו להבנה שזה הטוב ביותר שיש, כאשר אין אילוצים קואליציוניים.
מאיר פרוש: זאת אומרת, אתה נבחרת להיות יושב-ראש ועדת הכספים בלי אילוצים קואליציוניים אלא בגלל שאתה ראוי לתפקיד הזה.
מאיר פרוש: שמעתי גם על כאלה שהתעניינו בשאלה מה יהיה פה בהמשך, ומכל אלה שמעתי שאין בכלל שאלה, שהרב גפני ממשיך להיות יושב-ראש.
מאיר פרוש: אז אני מאחל לך הרבה הצלחה.
משה גפני: יש שאלות, אבל בסדר.
משה גפני: אה רגע, מיקי, אתה ביקשת.
משה גפני: חבר הכנסת מיקי לוי, בבקשה.
מיקי לוי: קודם כל, אני באמת מאחל לך הצלחה, ואני מצטרף לדבריו של חבר הכנסת פרוש – אריכות ימים בתפקיד הזה - - -
ניסן סלומינסקי: הוא לא היה "באמת"?
ניסן סלומינסקי: אוי ואבוי, אתה יודע מה שאתה עושה עכשיו?
ניסן סלומינסקי: מה שעשית.
מיקי לוי: לא, כנראה שזה לא פשוט לשרוד כאן.
מיקי לוי: אבל חבר הכנסת פרוש, אתה ותיק ממני, אתה יודע שזה זמני כרגע, בסוף יהיו אילוצים קואליציוניים, לא תהיה ברירה.
מיקי לוי: האם מישהו מהוותיקים מכיר מינוי של יושב-ראש ועדת הכספים עקב כישורים או קשרים?
מיקי לוי: ולכן אני חושב שבסוף החודש, כאשר הממשלה תקום, עד אז לא יהיה לך פשוט.
מיקי לוי: שיהיה בהצלחה.
משה גפני: אגב, אני רוצה להגיד לך שבניגוד לקדנציות קודמות – זה נכון מה שאתה אומר, ממש נכון, תהיה קואליציה, ומי שיהיה בקואליציה, בעיקר התפקיד של השרים, זה יצטרך להיות מחולק.