GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורי מקלב: אני גם לא הבנתי.
אורי מקלב: אף אחד לא הבין, אבל בסוף יצא חוק והצליחו להתגבר על כל מיני הסכמים שהיו בעבר.
אורי מקלב: האם אי אפשר היום לבוא לקראת הנכים האלה?
אורי מקלב: לבסוף, הנכים לא קונים רכב כי אין להם כסף לקנות רכב.
אורי מקלב: אם הם יקנו רכב דרך הליסינג, אפילו בלי הלוואה, יפסיקו להם את גמלת הניידות.
אורי מקלב: זה לא קשור למשרד התחבורה, שעשה מעשה טוב ואנחנו מברכים אותו על כך.
משה גפני: הכל קשור להכל.
משה גפני: אנחנו מברכים אותך יו"ר הוועדה לפניות הציבור, חה"כ מקבל.
משה גפני: נציגת משרד התחבורה, בבקשה.
דפנה עין דור: בעקבות הדיון בוועדה לפניות הציבור פעלנו אצלנו במשרד גם באישור ועדות האגרות ברשות מינהל הכנסות המדינה במשרד האוצר, כדי למצוא את הפתרון להענקת הפטור גם לנכה שרוכש רכב באמצעות ליסינג מימוני.
דפנה עין דור: הרכב יהיה בבעלותו, כאשר בשלב הביניים הוא בבעלות חברת הליסינג כערובה להחזר ההלוואה.
דפנה עין דור: ברגע שזה יהיה רשום בעתיד על שמו תוענק לו הנחה.
משה גפני: כל הכבוד למשרד התחבורה.
משה גפני: האם זה יתחיל מלפני שנה?
דפנה עין דור: כאן יש לנו בעיה.
דפנה מהלל: מאחר ואני מנהלת גם את מחלקת הניידות, אני יכולה לומר שיש לנו בעיה ללכת שנה אחורה.
דפנה מהלל: זה גם מתוך ניסיון שהיה לנו בעבר, כאשר נכים היו זכאים ל-7 שנים אחורה.
דפנה מהלל: כל נכה נבדק על ידנו באופן אישי פרטני.
דפנה מהלל: מדובר בבדיקה של מסמכים רפואיים.
דפנה מהלל: אנחנו לא רואים את הנכים.
דפנה מהלל: צריך ללכת לכל רכב עם תאריך החידוש שלו אחורה.
דפנה מהלל: על מנת שלא יהיו לנו פניות של נכים שיאמרו: "קניתי בתאריך כזה, והחידוש הוא בתאריך כזה, כן יכולתי לקנות דרך ליסינג מימוני או לא יכולתי", אני מציעה שנחיל את זה מיום הפרסום.
דפנה מהלל: זה יקל עלינו מאוד.
משה גפני: אז לא שנה, אלא חצי שנה.
דפנה מהלל: אבל זה מכניס אותנו ללופ כזה, שנצטרך לעשות בדיקות אחורה.
שגית אפיק: מי שיפנה יביא את המסמכים, ותבדקו.
דפנה מהלל: אני לא יכולה ליצור מצב של מי שיפנה.
דפנה מהלל: ברגע שיש חוק, אני חייבת ליידע את כל הנכים.
משה גפני: אבל הדיון התחיל כבר לפני חודשים אחדים.
דפנה מהלל: אני מציעה שנלך קדימה, ונקבע תאריך.
אמנון כהן: כאשר הרכב רשום על בעלות החברה, הנכה עדיין לא מקבל את ההנחה.
דפנה עין דור: כאשר הוא משלם את האגרה המלאה, הוא מעביר אלינו את המסמכים ומראה הסכם חכירה.
דפנה עין דור: הבעלות תועבר על שמו ברגע שהוא יסיים לשלם את התשלומים, ואז הוא יקבל החזר בגין האגרה השנתית.
ציון פיניאן: למה שהוא לא ישלם לחברה, ואתם תעשו את זה מול החברה?
אמנון כהן: אחרי שלוש שנים הוא יקבל?
אמנון כהן: נניח שעכשיו הוא התקשר לחברת ליסינג ועשה איתה עסקה.
דפנה עין דור: יומיים אחרי הוא מגיע לאגף הרישוי במשרד התחבורה, מביא את הסכם המימון ומקבל החזר על האגרה.
שגית אפיק: איפה את רואה שזה כתוב?
שגית אפיק: אני רואה שכתוב: "נכה ישלם אגרת רישיון רכב כמפורט בתוספת הראשונה בעבור רכב אחד שנתקיימו בו כל אלה: 1.
שגית אפיק: הרכב הוא רכב נוסעים פרטי, 2.
שגית אפיק: הוא רשום על שמו או על שם חברת החכר, ובלבד שהציג הסכם חכירה שהוא חוכר הרכב והסכם ההחכר הוא החכר מימון".
שגית אפיק: איפה את רואה שכתוב שהוא ישלם יותר ויהיה לו החזר?
שגית אפיק: איך זה עובד?
דפנה עין דור: היום ככה זה.
שגית אפיק: לגבי כל הנכים ככה אתם עושים?
דפנה עין דור: לגבי כולם.
דפנה עין דור: השיטה בודקת אחד-אחד.
שגית אפיק: כלומר, שגם בעתיד כאשר יבוא נכה זה ייעשה בדרך של החזר.
שגית אפיק: אם כך, אין הבדל אם זה יוחזר רטרו-אקטיבית או שזה יהיה בתחולה עתידית, וזה לפי ההתנהגות שלכם בשטח, שהיא לא מאוד תואמת את התקנות.
שגית אפיק: זה לא בדיוק מה שכתוב בתקנות.
דפנה מהלל: היום ברגע שנכה רוכש רכב, מגיע לו פטור מיום הרכישה.
אמנון כהן: אבל הרכב לא על שמו עדיין.
שגית אפיק: היא מדברת על נכה שרכש רכב.
דפנה מהלל: מי שמקבל היום פטור מאגרה הוא רק נכה שרשום על שמו רכב.
דפנה מהלל: כאשר הרכב רשום על שם חברת הליסינג, הנכה יציג בפנינו שהוא רכש את הרכב בחברת ליסינג מימוני מיום ההלוואה.
אמנון כהן: אבל הרכב עדיין לא על שמו.
אמנון כהן: איך הוא יקבל את ההחזר?
דפנה מהלל: אני אצטרך לראות את המסמכים.
אמנון כהן: את ההסכם.
שגית אפיק: היא תצטרך לראות את הסכם ההחכר.
אורי מקלב: אבל כתוב: בלבד שהרכב יהיה רשום על שמו.
דפנה עין דור: זה התיקון.
שגית אפיק: אני מקריאה את מה שכתוב בתקנות הקיימות משנת 1961 בשילוב התקנות האלה:".
שגית אפיק: הוא רשום על שמו, על שם בן זוגו, על שם האפוטרופוס שלו, או על שם חברת החכר, ובלבד שהציג הסכם חכירה שהוא חוכר הרכב, והסכם ההחכר הוא החכר מימון".
שגית אפיק: כלומר, זה יחול רק על ליסינג מימוני ולא יחול על ליסינג תפעולי.
שגית אפיק: זה לא צריך להירשם על שמו לפי התקנות האלה.
שגית אפיק: מספיק שהוא מציג בפנייך הסכם.
דפנה עין דור: שזה מימוני.
דפנה עין דור: זה משמש אותו במסגרת ההסכם.
משה גפני: נציג חברת הליסינג, בבקשה.
נמרוד הגלילי: אני מייצג את חברות הליסינג וחברות הרכב שבאיגוד לשכות המסחר.
נמרוד הגלילי: אני חושב, שעושים פה רק חצי דרך.
ציון פיניאן: זה טוב או לא טוב?
נמרוד הגלילי: זה מצוין.
ציון פיניאן: אז תגיד שזה מצוין, ושאתה רוצה להוסיף.
נמרוד הגלילי: אני חושב שאפשר לעשות יותר טוב, ואני אסביר למה.
נמרוד הגלילי: אנחנו הולכים למען שוויון זכויות למען אותם אנשים עם מוגבלויות, על מנת לפתוח להם את הערוץ של הליסינג המימוני, אבל אנחנו עדיין חוסמים בפניהם את הערוץ של הליסינג הפרטי.
נמרוד הגלילי: היום אדם יכול לבצע הסכם להתקשרות עם חברת ליסינג פרטי.
נמרוד הגלילי: הליסינג הפרטי הוא לא מוצר ברור, והוא שונה מחברה לחברה.
נמרוד הגלילי: בליסינג הפרטי האדם יכול לקבל גם כל מיני שירותים נוספים של תיקונים.
נמרוד הגלילי: אותו מוצר ייחסם בפני אותן אוכלוסיות, כי התקנות לא מאפשרות את זה.
משה גפני: מה זה ליסינג פרטי.
משה גפני: מדובר בנכה.
נמרוד הגלילי: ליסינג פרטי זה הסכם עם אדם ולא עם חברה, כאשר הרכב נשאר על שם החברה עם זכות לרכישת הרכב בסוף.
משה גפני: אז שילך במסלול של הליסינג הרגיל, שאנחנו מאשרים עכשיו.
נמרוד הגלילי: אבל אז הוא לא יוכל לקבל את אותם שירותים, שאתה תוכל לקבל בליסינג פרטי.
נמרוד הגלילי: למשל, שאתה לא צריך להתקשר עם חברת ביטוח.
נמרוד הגלילי: למשל, תיקונים.
דפנה עין דור: למשל, לא לשלם את אגרת הרישוי.
דפנה עין דור: זה כלול במחיר.
דפנה עין דור: זה אותו דבר כמו ליסינג תפעולי.
משה גפני: אנחנו הולכים על מה שמשרד התחבורה הציע.
משה גפני: כאשר יהיה יו"ר ועדה שיחליף אותי, אז הוא גם ילך לחצי השני.
משה גפני: אני מבקש ללכת חצי שנה אחורנית.
משה גפני: אני מבקש את ההסכמה שלכם.
נמרוד הגלילי: אני חושב, שעדיין אין שוויון מלא.
משה גפני: אני יודע מה כוחי, ואני יודע למה אין לי כוח.
משה גפני: אנחנו מדברים על המקרה שמשרד התחבורה הציג.
משה גפני: אני מציין לשבח את משרד התחבורה ואת הוועדה לפניות הציבור שהעלתה את העניין.
משה גפני: נציגות משרד התחבורה, היות וגם היום אתם לוקחים במשרד את הפרטים ודנים באופן פרטני בכל נכה, אני מבקש שזה יחול גם על החצי שנה האחרונה שבה התחלתם את הדיונים האלה.
משה גפני: מדובר בנכים.
משה גפני: לא מדובר בהטבה שהיא הטבה שאיננה צודקת.
משה גפני: מדובר בהטבה מאוד צודקת.
משה גפני: כאשר אדם רוכש את הרכב הוא זכאי לקבל את הפטור או את ההנחה הזו שאתם נותנים לו.
משה גפני: במהלך החודשים האחרונים הוא גם היה נכה, והוא גם היה צריך את הפטור הזה.
משה גפני: אני מבקש שזה יחול חצי שנה אחורנית.
דפנה עין דור: האם אפשר לפחות שזה יהיה מהראשון בינואר, כדי שיהיה תאריך קבוע ולא נצטרך להתחיל לספור ימים אחורה?
משה גפני: למה הראשון בינואר?
דפנה עין דור: תאריך עגול של תחילת שנה, כדי שלא נצטרך לספור ימים לצורך ההתחשבנות.
שגית אפיק: אפשר גם ראשון בנובמבר.
שגית אפיק: זה גם תאריך עגול.
אמנון כהן: בראשון בספטמבר מתחילים לקנות רכבים חדשים.
ציון פיניאן: מתי שנת הייצור מתחלפת?
דפנה עין דור: אין כבר.
דפנה עין דור: זה מתחיל מינואר.
שגית אפיק: אבל זה לא רלוונטי לצורך תשלום האגרה.
שגית אפיק: אין לזה משמעות.
משה גפני: אני הרי הולך אתכם.
משה גפני: לא נעניתי לבקשה כמעט צודקת של חברות הליסינג.
משה גפני: אני משבח אתכם ואני הולך על העניין הזה.
משה גפני: רציתי שזה יהיה שנה אחורה.
משה גפני: אם אתם אומרים ששנה זה הרבה זמן, אז חצי שנה.
משה גפני: חצי שנה אחורה זה הראשון בנובמבר.
משה גפני: אני מסתכל על הנכה הזה שבא לחברת הליסינג בדצמבר או באמצע נובמבר.
משה גפני: למה לקפח אותו?
משה גפני: בגלל שאני הסכמתי לפשרה?
משה גפני: אני מציע את הראשון בנובמבר.
משה גפני: בלי הסכמה שלכם, אני לא הולך על זה.
דפנה עין דור: בסדר.
משה גפני: אנחנו נאשר את התקנות מהראשון בנובמבר.
משה גפני: אני מבקש שייצא מכתב בחתימתי למנכ"לית המוסד לביטוח הלאומי בנושא של הליסינג.
משה גפני: אני מבקש שייצא מכתב כמה שיותר מהר.
משה גפני: אני חושב שזה דבר חמור.
משה גפני: אם נכה שאין ביכולתו לרכוש רכב הולך לחברת הליסינג ולוקח רכב בהחכר כזה, אין שום סיבה שהמוסד לביטוח הלאומי לא יכיר בזה.
משה גפני: אתם תכינו את המכתב, ואני אחתום עליו.
משה גפני: אם התשובה תהיה חיובית, טוב.
משה גפני: אם התשובה לא תהיה חיובית, אנחנו נקיים דיון על הדבר הזה.
משה גפני: זה דבר חמור, במיוחד אחרי התקדים המבורך שיצר משרד התחבורה, שהוא המשרד המקצועי הראשון במעלה מבחינת העניין הזה של הרכבים.
משה גפני: הוא מכיר בעניין של הליסינג, ואין שום סיבה שהמוסד לביטוח הלאומי לא יכיר בכך.
משה גפני: אנחנו נצטרך לפרוק את הטענה שלך, חה"כ פיניאן, שיש מדינת ישראל ויש את המוסד לביטוח הלאומי.
משה גפני: אם זה יגיע לזה, אנחנו נקיים על כך דיון פה.
משה גפני: ה צ ב ע ה בעד – 4 נגד – אין נמנעים - אין התקנות התקבלו תודה רבה.
משה גפני: אני מודה למשרד התחבורה.
משה גפני: מי מציג את אמות המידה?
משה גפני: כבוד המנכ"ל, בבקשה.
אביגדור אוחנה: חוק שירותי הדת היהודיים סעיף 11 מסדיר את תקציב המועצות הדתיות, וקובע שתקציב המועצות המקומיות יחולק בין הרשות המקומית ובין המדינה: 60% הרשות המקומית ו-40% המשרד לשירותי דת.
אביגדור אוחנה: יחד עם זאת, החוק מאפשר לשר לשירותי דת, שר האוצר ושר הפנים, לשנות את שיעור ההשתתפות של הרשות המקומית בתקציב המועצה הדתית, ובתנאי שסך כל התקציב לא ייפרץ.
אביגדור אוחנה: כלומר, אם סך כל התקציב עומד על סך מסוים, הסך הזה צריך להתחלק בין כל המועצות הדתיות, לא להוסיף ולא לגרוע.
אביגדור אוחנה: כל זה צריך להיעשות על פי אמות מידה שוויוניות, שייקבעו על ידי צוות מקצועי של המשרדים ובאישור השרים.
אביגדור אוחנה: בסיום התהליך זה יבוא לאישור ועדת הכספים של הכנסת.
אביגדור אוחנה: הוועדה המקצועית המליצה לשרים על ירידה.
אביגדור אוחנה: השרים אמצו את אמות המידה שנמצאות לפניכם, עם התוצאות של כל רשות מקומית.
אביגדור אוחנה: בגלל המגבלה של שמירה על התקציב ואי יכולת לפרוץ את התקציב, לא למעלה ולא למטה, אנחנו פועלים באילוץ מאוד קשה, כאשר המטרה שלנו ליצור מצב שבו רשויות מקומית חלשות ישלמו פחות והמדינה יותר, ואילו רשויות חזקות ישלמו יותר והמדינה פחות.
אביגדור אוחנה: אי אפשר לומר שרשות חזקה מממנת רשות חלשה.
אביגדור אוחנה: זה פשוט לא נכון.
אביגדור אוחנה: הרשות המקומית מממנת את שירותיה היא.
אביגדור אוחנה: אף שקל לא עובר מרשות מקומית אחת לאחרת.
אביגדור אוחנה: המדינה מסייעת לרשויות מקומיות חלשות יותר מאשר היא מסייעת לרשויות מקומיות חזקות.
משה גפני: מה תקציב המועצות הדתיות?
אביגדור אוחנה: החלק של המדינה הוא 177,000,000 שקלים.
יעקב אדרי: זה גדל או קטן?
אביגדור אוחנה: זה גדל ב-10,000,000 שקלים.
אביגדור אוחנה: לא מספיק ביחס לגידול.
משה גפני: זה גדל ב-10,000,000 שקלים מ-2010 עד 2011.
אביגדור אוחנה: זה פחות, מכיוון שהסכמי השכר במשק העמיסו על המועצות המקומיות יותר מ-10,000,000 שקלים בסך הכל.
משה גפני: ומהרשויות המקומיות?
אביגדור אוחנה: כפול אחד וחצי.
אביגדור אוחנה: כלומר, 265,000,000 שקלים.
אביגדור אוחנה: סך הכל תקציב המועצות הדתיות הוא 442,000,000 שקלים.
משה גפני: ראובן, האם זה בסדר מה שהוא אמר?
ראובן קוגן: תלוי מה.
ראובן קוגן: חוץ מהקטע האחרון, הכל בסדר.
משה גפני: האם אתם בעד או נגד?
יעקב אדרי: אני שמתי לב, שחלק מהם חתומים וחלק מהם לא חתומים.
משה גפני: הם חתומים.
משה גפני: אם הם לא היו חתומים, לא היינו מגיעים לפה.
יעקב אדרי: חסרות לי חתימות.
משה גפני: זה רק דבר אחד.
משה גפני: ראובן, מה אתה אומר.
ראובן קוגן: בסך הכל מדובר פה בהתחלה של תהליך שאנחנו מנסים להוביל מבחינת התקצוב של הרשויות המקומית בהתאם ליכולת של הרשויות.
ראובן קוגן: זה צעד ראשון שאנחנו ממשיכים אותו כבר שנה שנייה.
ראובן קוגן: זה נכון שיש דברים יותר קשים, שאנחנו מנסים גם שם להתקדם, וכרגע זה עוד לא הסתייע בידנו.
ראובן קוגן: בהחלט גם המהלך הזה חשוב, כי הוא נותן את התמיכה הדיפרנציאלית לרשויות מקומיות בעלות יכולות שונות ומאפיינים שונים בידי הממשלה.
ראובן קוגן: הנושא של ירושלים נדון פה גם בשנה שעברה.
ראובן קוגן: בשנה שעברה ירושלים לא הוכרה על ידי הצוות המקצועי והשרים כעיר בעלת מענק איזון, ולכן היא קיבלה ניקוד חסר ובוועדה היתה פשרה שהחזירה את הנתון הזה כנתון רלוונטי לירושלים.
ראובן קוגן: השנה הם קיבלו פיצויי בתוך הקריטריונים - על מנת לסגור את המודל באופן הרמטי - כך שירושלים כנטולת מענק מקבלת ניקוד שווה כרשות הזכאית למענק.
יעקב אדרי: האם זה חריג?
ראובן קוגן: זה חריג.
ראובן קוגן: יש לנו רק בירה אחת.
יעקב אדרי: אני מאוד מודה לך שאתה מעדכן אותי שיש בירה אחת.
יעקב אדרי: אני שואל אם יש עוד ערים.
משה גפני: איפה זה מופיע בתוך הקריטריונים?
זאב בילסקי: חה"כ אדרי מתכוון לכך, שבחוק הג'ובים היינו צריכים סגן אחד בירושלים, וזה הפך לדבר גדול.
זאב בילסקי: לכן, אנחנו מפחדים שבגלל שעכשיו צריך משהו לירושלים יהיה משהו גדול.
ציון פיניאן: ירושלים זה אור לגויים.
משה גפני: חה"כ ביילסקי מנסה עכשיו לעשות תחיית המתים לחוק הג'ובים הזה.
זאב בילסקי: אני פשוט עוד לא התאוששתי.
משה גפני: כתוב ברשימה שהעברתם שירושלים זה לפי חלוקה של 60%-40%.
משה גפני: איפה זה בא לידי ביטוי?
ראובן קוגן: חלוקה של 60%-40% זה נגזר.
ראובן קוגן: אנחנו מדברים על ניקוד שירושלים זכאית לה.
ראובן קוגן: תסתכלו על הטבלה של אמות המידה.
נועה בן אריה: למה ירושלים?
משה גפני: יש לכם את הקריטריונים.
משה גפני: עיר בירה מקבלת נקודה.
משה גפני: לפי מה שאתם קבעתם, החלוקה של ירושלים היתה צריכה להיות 50%-50%.
ראובן קוגן: בשנה שעברה ההכרה בירושלים כזכאית למענק בירה העבירה את ירושלים מהקטגוריה של חלוקה לפי 75%-25% לקטגוריה של 50%-50%, לפי הקריטריונים שהוגשו לאישור הוועדה בשנה שעברה.
ראובן קוגן: כיוון שלא רצינו לעשות את זה ברגע האחרון ולשחזר את כל התהליך, עשינו את זה ידני.
ראובן קוגן: השנה לקחנו בחשבון שירושלים היא מיוחדת.
ראובן קוגן: מצד אחד היא לא זכאית למענק איזון, אבל היא כן זכאית למענק בירה על פי חוק.
ראובן קוגן: לכן, כאשר תסתכלו על אמות המידה תראו שרשות מקומית שזכאית למענק איזון מקבלת שתי נקודות, וירושלים, שלא זכאית למענק איזון אבל זכאית למענק בירה, מקבלת שתי נקודות.
ראובן קוגן: מבחינת הניקוד, ירושלים שוות ערך לרשות הזכאית למענק איזון.
ראובן קוגן: התרגום של הניקוד לקבוצות של השתתפות מדינה אל מול השתתפות העירייה הוא לפי קבוצות ניקוד שנקבעו רוחבית לכלל הרשויות המקומיות.
ראובן קוגן: זה השתנה משנה שעברה לשנה זו בגלל ירושלים, וזה נע מ-25% דרך 35%, 50%, 60% ו-75%.
ראובן קוגן: את הטעות הזו שהיתה בשנה שעברה אנחנו תיקנו באמצעות תוספת הניקוד הזו.
משה גפני: בכמה הרשות בירושלים תצטרך להשתתף לפי אמות המידה הללו, אם הן יאושרו?
מיכל שלם: לפי אמות המידה הללו הרשות תצטרך להשתתף ב-25 מיליארד ו-800,000,000 שקלים.
ראובן קוגן: 60% מתקציב המועצה.
משה גפני: שנה שעברה זה היה 50%.
אביגדור אוחנה: שנה שעברה זה לא היה 50% אלא 75%.
שגית אפיק: אחרי הדיון בוועדה זה היה 50%.
אביגדור אוחנה: אחרי הדיון בוועדה העברנו 6,000,000 שקלים דרך מענק בירה.
אביגדור אוחנה: זה נשאר 75%.
אביגדור אוחנה: זה לא היה 50%.
משה גפני: אז המצב בירושלים נהייה עכשיו יותר גרוע.
אביגדור אוחנה: לא היה 50%.
אביגדור אוחנה: זו היתה חלוקה של 75%-25%, ואנחנו העברנו 6,000,000 באמצעות מענק בירה.
משה גפני: ומה היה השנה?
אביגדור אוחנה: השנה הם יקבלו את הכל ישירות.
משה גפני: ראובן, האם אתם רוצים שאנחנו נאשר פה אמות מידה, כך שהמצב של ירושלים השנה יהיה יותר גרוע משנה שעברה?
אביגדור אוחנה: זה בדיוק אותו דבר.
אביגדור אוחנה: אני מוכן לשים את המספרים.
משה גפני: אל תשים מספרים.
משה גפני: אני זוכר מה שהיה אצלי בחדר.
משה גפני: שרון גמבשו נכנס אליי ביחד איתך, והיה מדובר על זה שהם יקבלו 50%-50%.
משה גפני: האם יכולה להיות התחייבות, שגם השנה תהיה חלוקה של 50%-50%?
אביגדור אוחנה: אני רוצה לרענן ולהזכיר מה שהיה.
משה גפני: אל תרענן.
משה גפני: אני יודע מה שהיה.
אביגדור אוחנה: בסופו של דבר ההפרש בין 60% ל-75% הסתכם ב-6,000,000 שקלים.
אביגדור אוחנה: אז אמרנו שאנחנו לא משנים את אמות המידה, אבל אנחנו מעבירים 6,000,000 שקלים דרך מענק בירה.
משה גפני: ראש הסגל, את מכירה את הפרטים.
משה גפני: אל תזכירי סכומים, אלא אחוזים.
מיכל שלם: היה תקציב חסר.
משה גפני: בכמה אחוזים השתתפה עירייה ירושלים בתקציב המועצה הדתית?
מיכל שלם: יותר מ-60%.
מיכל שלם: היה תקצוב חסר.
מיכל שלם: היה פער של מיליון וחצי.
מיכל שלם: זה היה קצת יותר מ-60%.
משה גפני: האם קיבלתם תוספת דרך מענק בירה?
מיכל שלם: קיבלנו 6,000,000 שקלים דרך מענק בירה, למרות הסיכום בוועדת הכספים שזה יהיה 50%-50%.
מיכל שלם: זה היה הסיכום בפרוטוקול של ועדת כספים משנת 2010.
אמנון כהן: הם איזנו את זה?
משה גפני: אנחנו שלחנו מכתב, שזה צריך להיות 50%-50%.
משה גפני: אנחנו אז החלטנו שזה יהיה כאילו יש מענק איזון.
משה גפני: עשינו את החשבון שזה יהיה 50%-50%.
משה גפני: מה יהיה השנה?
אביגדור אוחנה: אפשר לעשות הכל.
אביגדור אוחנה: אפשר לתת לירושלים גם השתתפות של 25%, אבל זה אמור לבוא על חשבון רשויות אחרות.
אביגדור אוחנה: המשחק הוא משחק סכום אפס, ואין לנו אפשרות לפרוץ אותו.
יעקב אדרי: אפשר לדרוש מהאוצר להוסיף, ולגמור את הבעיה.
אביגדור אוחנה: אנחנו יצרנו מדרגות נוספות, כדי להשתלט על כל הסיפור הזה ולא לפרוץ את התקציב.
אביגדור אוחנה: בהיותה של ירושלים עיר בירה, הכרנו בה כעיר שאינה נטולת מענק.
אביגדור אוחנה: היא קיבלה שתי נקודות, כמו שראובן הזכיר.
אביגדור אוחנה: אי אפשר לפרוץ את זה יותר מדיי, כי אז זה פשוט פורץ לנו את כל התקציב.
אביגדור אוחנה: אנחנו משתדלים לשחק במספרים, כדי שזה יהיה מאוזן.
ראובן קוגן: נכון להיום כל הפרמטרים הרלוונטיים לעיריית ירושלים נקבעו בתוך המודל, בניגוד למה שהיה בשנה שעברה.
ראובן קוגן: המודל הוא מודל החל על כלל הרשויות.
ראובן קוגן: אנחנו לא רואים כרגע מקום או אפשרות לשנות את זה.
משה גפני: מה שאתם רואים זה לא משנה.
משה גפני: עו"ד איתן עטייה, בבקשה.
איתן עטייה: לגבי אמות המידה – יש כאן יצירת תמריץ שלילי בכמה מובנים.
איתן עטייה: דווקא עבור הערים הגדולות זה תמריץ שלילי.
איתן עטייה: לאורך כמעט כל השנים הן בלטו מבחינה זו שרובן העבירו בזמן את הכסף במלואו והתנהגו כילדות טובות וממושמעות.
יעקב אדרי: זו החובה שלהן.
איתן עטייה: זה תמריץ שלילי מספר אחד.
איתן עטייה: תמריץ שלילי מספר 2, הוא דווקא כלפי המועצות הדתיות עצמן.
איתן עטייה: הרעיון הבסיסי שעומד פה מאחורי העניין הזה בא ואומר, שדווקא למועצה דתית גדולה, שמשרתת קבוצה גדולה של תושבים, יש יתרונות לגודל, ולכן היא יעילה יותר.
איתן עטייה: הקטנות פחות יעילות.
איתן עטייה: במקום לטפל בזה, לאחד מועצות דתיות ולייעל אותן, יש פה תמריץ שלילי.
איתן עטייה: אני אתן דוגמא.
איתן עטייה: כאשר עשו איחוד רשויות מקומיות איחדו את יהוד ונווה מונסון לרשות מקומית אחת.
יעקב אדרי: כמה כאלה יש, אחת שתיים?
איתן עטייה: לעומת זאת, את המועצות הדתיות לא איחדו.
איתן עטייה: אם רוצים שמועצות דתיות יהיו יעילות כפי שיש בערים הגדולות, צריך לאחד מועצות דתיות.
איתן עטייה: הערה שלישית לגבי אמות המידה המוצעות כאן – יש כאן
איתן עטייה: הענקת משקל חסר לדרוג הסוציו-אקונומי, ומשקל יתר לגודל העיר.
איתן עטייה: יש פה עיוות הנוצר בנוסחה הזו, כך שערים גדולות רק בגלל שהן ערים גדולות, ללא קשר לרקע הסוציו-אקונומי שלהן, עולות אוטומטית מהמדרגה הרגילה ל-75%.
משה גפני: למה הגודל הפך להיות פה קריטריון קובע יותר מאשר הקריטריון הסוציו-אקונומי?
איתן עטייה: נוצר מצב אבסורדי, שרשויות מקומיות כמו באר שבע, אשקלון ואשדוד, רשויות מקומיות של דירוג סוציו-אקונומי 5 או 6, עולות מ-60% ל-75%, כאשר רשויות מקומיות בדירוג 10, כמו סביון וכפר שמריהו, יורדות מ60% ל-50%.
איתן עטייה: האם זה הגיוני שתושבי באר שבע ותושבי אשקלון, שהם בדירוג סוציו-אקונומי 5, יעלו מ-60% ל-75%?
משה גפני: גם לי זה צרם הקריטריון הזה.
אביגדור אוחנה: אנחנו אומרים באופן הברור ביותר, שהמדד הסוציו-אקונומי לא מצביע על חוסנה הכלכלי של הרשות המקומית.
יעקב אדרי: אלא מה?
יעקב אדרי: מספר התושבים?
יעקב אדרי: אתה עכשיו ממציא דבר חדש.
אביגדור אוחנה: המדד הסוציו-אקונומי מדבר על חוסנם של תושבי הרשות המקומית ולא על חוסנה של הרשות המקומית.
אביגדור אוחנה: לכן, הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה גם מפתחת מדד חדש שבודק את חוסנה של הרשות המקומית.
אביגדור אוחנה: הם הבינו, שחוסנם של התושבים המקומיים לא בהכרח משפיע על חוסן הרשות המקומית.
יעקב אדרי: אז סביון נתפסת כחלשה.
אביגדור אוחנה: ודאי שיש עיוותים בשוליים.
יעקב אדרי: איך אתה מסביר את זה.
אביגדור אוחנה: יש עיוותים בשוליים.
אביגדור אוחנה: אנחנו מסכימים.
אביגדור אוחנה: כאשר אנחנו הולכים על נוסחה שוויונית ואחידה, אנחנו לא יכולים לצאת מנקודות הקצה ולתת לזה פתרון.
אביגדור אוחנה: כל הסיפור של סביון וכפר שמריהו הוא 100,000-200,000 שקלים.
אביגדור אוחנה: זה לא יפתור שום בעיה.
יעקב אדרי: אבל זה כל כך צורם.
אביגדור אוחנה: נכון שזה צורם, ולכן הורדנו להם נקודה.
אביגדור אוחנה: אי אפשר לצאת מנקודות הקיצון האלה, ולהשליך על כל הנוסחה.
מיכל שלם: אני רוצה להזכיר לכולם, שמעבר לכך שירושלים היא עיר הבירה, היא העיר הגדולה ביותר במדינת ישראל, שמספקת את היקף שירותי הדת הגדולים ביותר ומטפלת בשלוש דתות.
מיכל שלם: על המצוקה התקציבית של עיריית ירושלים דיברנו כבר יותר מפעם אחת בוועדה שלך.
מיכל שלם: עיריית ירושלים יכולה להשקיע בתושב את הסכום הנמוך ביותר מבין 15 הערים הגדולות במדינת ישראל.
מיכל שלם: עד לשנת 2009 ההשתתפות של עיריית ירושלים עמדה על 60%, כך שלמעשה לא שינינו שום דבר.
מיכל שלם: בשנה שעברה בעקבות ההתערבות שלך, חה"כ גפני, אכן סוכם בוועדת כספים שההשתתפות תעמוד על 50%-50% - דבר שלא קרה בפועל.
מיכל שלם: אם אנחנו מדברים על השתתפות של 60%-40%, כפי שמוצע כאן באמות המידה - המשמעות של זה היא שגם נומינאלית ביחס לשנה שעברה, עיריית ירושלים תקבל 2,400,000 שקלים פחות.
מיכל שלם: כלומר, נצטרך להעלות את ההשתתפות של העירייה ב-2,400,000 שקלים.
משה גפני: האחוזים לא עולים.
מיכל שלם: התקציב גדל.
מיכל שלם: אם אתם מתעקשים שלא לשנות את אמות המידה, הבקשה שלנו היא שלפחות תקבעו את הסכום של שנה שעברה.
מיכל שלם: אין שום אפשרות לעיריית ירושלים לעמוד בסכומים האלה ולספק את אותו היקף של שירותי דת.
משה גפני: אבל האחוזים נשארים אותם אחוזים.
מיכל שלם: לא בדיוק.
משה גפני: כמה זה 59% או 61%?
מיכל שלם: שיעור ההשתתפות של עיריית ירושלים בשנה שעברה עמד על 62%.
עודד לוי: אני גזבר עיריית אשדוד.
עודד לוי: אני רוצה לסבר את האוזן לגבי המספרים.
עודד לוי: השתתפות העירייה לפני שינוי החקיקה בשנת 2007 עמדה על 3,500,000 שקלים.
עודד לוי: נכון להיום השתתפות העירייה, לפי הנייר שקיבלנו מאביגדור אוחנה, עומדת על 9,000,000 שקלים.
עודד לוי: אלה מספרים בלתי נתפסים.
משה גפני: בכמה היתה ההשתתפות של העירייה באשדוד?
עודד לוי: בשנת 2007 ההשתתפות של העירייה עמדה על 3,5000,000 שקלים.
משה גפני: תגיד את זה באחוזים.
עודד לוי: זה היה 60%-40%.
עודד לוי: בשנה שעברה זה שונה ל-75% והשתתפות גדלה ל-7,500,000 שקלים.
עודד לוי: זה עומד לעלות ל-9,000,000 שקלים.
עודד לוי: כאשר דואגים שתקציב המדינה לא ייפרץ, תקציב העירייה עומד להיפרץ ב-1,500,000 שקלים לפי הנוסחה הזו.
אלי אפללו: אני סגן ראש עיריית נתניה.
אלי אפללו: מבחינת מספרים – בשנת 2009 זה היה 5,600,000 שקלים, אחר כך 6,800,000 שקלים, והיום זה עומד על 7,000,000 שקלים.
אלי אפללו: בשינוי שנתי זה 1.4 ובמצטבר זה 2.6.
אלי אפללו: נתניה נמצאת במקום ה-13 מבחינת ערים איתנות פיננסית.
אלי אפללו: טוענים שהקריטריונים פה לא מספיקים ויוצרים עיוות.
אלי אפללו: נאמר פה שלא רוצים לפרוץ את תקציב המדינה.
אלי אפללו: האם את תקציב העירייה כן ניתן לפרוץ?
אלי אפללו: בשנה האחרונה ביטלו לעיריית נתניה מספר דברים.
אלי אפללו: זה ממש כמו גזרות.
אלי אפללו: ביטלו לנו שיפוי אזרח ותיק.
אלי אפללו: עלות לתקציב היא 3,000,000 שקלים, בלי כל קשר לפעילות ויעילות העירייה.
אלי אפללו: הוסיפו לנו את חוק הסגנים.
אלי אפללו: מדובר בעוד מיליון שקל.
יעקב אדרי: אתם לא חייבים.
אלי אפללו: אנחנו לא חייבים, אבל זה יוצר לחץ קואליציוני.
משה גפני: אז אל תמנו.
משה גפני: מה זה לחץ קואליציוני?
זאב בילסקי: כבוד היו"ר, אתה צריך להיות הגון.
זאב בילסקי: מהרגע שעשית את זה, יהיה לך בכל מקום סגן.
משה גפני: לא רוצה להיות הגון.
משה גפני: האם אתה רוצה להגיד לי שמרים פיירברג לא עומדת בלחצים?
זאב בילסקי: היא בחיים לא תעמוד בלחץ הזה.
זאב בילסקי: גם אני לא הייתי עומד בזה.
אלי אפללו: הסעיפים שהעליתי פוגעים בתקציב העירוני בלמעלה מ-6,000,000 שקלים.
אלי אפללו: יש דברים נוספים שנקבעים פה ופוגעים ברשות, ללא כל קשר להתייעלות ולעבודת הרשות.
אלי אפללו: אנחנו הפכנו לשק חבטות.
אלי אפללו: אני רוצה לומר את הפסוק: "אין ניתן לעבדך,,, אומרים לנו עשו.
אלי אפללו: זה מה שקורה לנו היום ברשות המקומית.
אלי אפללו: אני הייתי מבקש להחזיר את זה ל-60%-40% בגלל העיוות בקריטריונים.
בוסקילה פנחס: אני גזבר עיריית אשקלון.
בוסקילה פנחס: אני רוצה להמחיש עד כמה העיוות גדול.
בוסקילה פנחס: בשנת 2009 התבשרנו שאנחנו נטולי מענק.
בוסקילה פנחס: מה השינוי באשקלון מבחינת הוצאות והכנסות?
בוסקילה פנחס: זה לא ברור.
בוסקילה פנחס: בכל פנייה שלנו לגבי הנוסחה, כולם אומרים שיש עיוותים וצריך לבדוק את הנוסחה.
בוסקילה פנחס: זה נמשך שנים.
בוסקילה פנחס: אנחנו התבשרנו שאנחנו נטולי מענק בגלל עודף בנוסחת המענק של 2,300,000 שקלים.
בוסקילה פנחס: בעקבות זה, התבשרנו שאנחנו צריכים להשתתף ב-75% מהתקציב של המועצה הדתית.
בוסקילה פנחס: יחד עם זה, ביטלו לנו את מענק הפיתוח, תוספת הוצאות ב-7,000,000 שקלים.
בוסקילה פנחס: אחרי שמשרד הפנים אישר לנו תקציב כולל מענק, בראשון לספטמבר הודיעו לנו שאנחנו נטולי מענק וצריך לגרוע את זה מהתקציב.
בוסקילה פנחס: אנחנו מדברים על עיר שהיתה עד שנה שעברה במצב סוציו-אקונומי 4.
בוסקילה פנחס: עכשיו אנחנו בדרגה 5.
זאב בילסקי: כאשר ראיתי את חה"כ אלקין, שאלתי את חה"כ אדרי אם היום יש מליאה בערב כי הבנתי שאם אתם יושבים כאן, כנראה שבערב נעביר את זה למליאה.
משה גפני: אני לא עושה את זה על כל דבר.
משה גפני: זה לא אלקין מחליט.
משה גפני: זה אני מחליט.
יעקב אדרי: זה גם לא חייב אישור מליאה.
זאב בילסקי: כלומר, שמה שהיה עם חוק הג'ובים זה יוצא דופן.
זאב בילסקי: זה לא יחזור.
משה גפני: חוק הסגנים נדון שנה וחצי בוועדת הפנים.
משה גפני: כיוון ששנה וחצי הדיון לא הסתיים, חה"כ מרגי ביקש להעביר את זה לוועדת הכספים.
משה גפני: כאשר משהו נדון כבר שנה וחצי, בוועדת הכספים אנחנו מעבירים אותו ביום אחד.
משה גפני: אנחנו לא נקיים דיון על אמות המידה ונביא את זה למליאה היום בערב.
זאב בילסקי: אז אני אעזוב את חוק הסגנים, לעת עתה.
זאב בילסקי: זה יחזור כל הזמן.
זאב בילסקי: לוועדה הזו יש כל כך הרבה כוח, והיו"ר כל כך דומיננטי בכנסת.
זאב בילסקי: תמיד צריך אדם לשים סייג לעצמו.
זאב בילסקי: קודם כל הוא צריך לשמור על עצמו.
זאב בילסקי: בסך הכל יש בעיה בירושלים.
זאב בילסקי: כל מה שתגיד על ירושלים, אני בעד.
זאב בילסקי: אני מעלה את ירושלים על ראש שמחתי.
זאב בילסקי: אני כותב ספר, ולחוק הסגנים יש פרק בספר שלי.
זאב בילסקי: בירושלים היה ראש עיר נפלא, לופליאנסקי.
זאב בילסקי: הוא הלך ואנחנו צריכים סגן.
זאב בילסקי: בגלל זה תראה מה עשינו מ-10:00 בבוקר ועד 22:00 בלילה.
זאב בילסקי: תרשום לך את זה, אדוני היו"ר, כי יום אחד תיווכח שצדקתי, כמו בהרבה דברים.
זאב בילסקי: לפי דעתי, אתה יורה לעצמך כדור ברגל.