GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
משה גפני: הוא רוצה להגיש את התביעה.
בנצי ליברמן: הוא רוצה שקודם נגיד לו כמה הוא מקבל.
משה גפני: הוא מבקש להגיש את התביעה.
משה גפני: זה לא מונע ממנו עדיין להגיש תביעה נניח לבית המשפט אלא אם כן הוא בא ואומר שהוא רוצה את הכסף, הגשתי תביעה ואומרים שאני יכול לקבל כסף אבל אני צריך לחתום על זה שאם אני מקבל את הכסף, אני לא מגיש יותר תביעות.
משה גפני: הוא אומר שאם יבואו ויאשרו לו חמישים שקלים במקום מאה שקלים, הוא רוצה ללכת לבית המשפט ולא רוצה את חמישים השקלים.
נח הקר: איפה איתי?
משה גפני: למה איתי?
משה גפני: אני למדתי משפטים.
משה גפני: זה הגיוני.
משה גפני: הוא אומר שהוא לא רוצה את הכסף.
איתי אהרונסון: אדוני, אני רואה בעניין הזה מקום לשקול באופן שונה את הוויתור בהקשר של שומות פרטניות בהקשר של מה שאנחנו מכנים ערך כינון.
איתי אהרונסון: בשומות הפרטניות הסכום ידוע ולא צריך החלטה של הוועדה על מנת שהמוותר ידע בדיוק מה הסכום שצפוי לו.
איתי אהרונסון: הוא מדבר על ערך כינון.
איתי אהרונסון: השומות הפרטניות, הוא צודק.
משה גפני: הנה, ערך כינון קיבלת.
איתמר מירון: הפוך.
משה גפני: כן, הפוך.
איתי אהרונסון: סעיף (י) הוא ערך כינון.
איתמר מירון: לגבי ערך כינון, בהיבט המשפטי אפשר כך ואפשר כך נדמה לי, אבל אני חושב שהאוצר והמינהלה צריכים להגיע להסכמה ביניהם.
משה גפני: באוצר יושבים אנשים הגיוניים.
קובי קופל: אם זה המצב, הם לא צריכים שישה חודשים.
קובי קופל: אם הולכים לחלופה הזאת, לא צריך שישה חודשים.
קובי קופל: אם הוא יודע את הסכום, למה שישה חודשים עד שהוא מחליט אם הוא תובע או לא תובע?
קובי קופל: שישים ימים.
קובי קופל: כאן באה המינהלה ואמרה שזה יפיל עליה עומס לא נורמאלי כי כולם יבואו ויגידו לה לבדוק וחצי מהם עושים את זה כדי ללכת לתבוע.
קובי קופל: הם אמרו שלפחות נדע מי באמת רוצה ללכת למסלול הזה, אם ניתן לו חצי שנה לעשות את הבדיקה, הוא רואה את החוק והוא עשה את החישוב.
קובי קופל: אם הוא לא מקבל את ההחלטה של הוועדה, יש לו זכות ערעור גם בוועדת זכאות וגם בוועדה מיוחדת.
קובי קופל: אנחנו הרי מכניסים כאן את זכות הערעור.
איתי אהרונסון: אני מבקש להבהיר נקודה.
איתי אהרונסון: הנוסח כרגע מדבר על כך שאת כתב הוויתור צריך לצרף לתביעה.
איתי אהרונסון: לצרף לתביעה לאו דווקא ביום שהוא מגיש את התביעה.
איתי אהרונסון: משמע, לפני ההחלטה.
איתי אהרונסון: בדרך יש שלבים רבים של תחשיבים וכולי שיעקב יכול להרחיב בעניין הזה.
זבולון אורלב: מי אמר שזה רק בסוף?
זבולון אורלב: מחר יחליף אותך פקיד ויגיד שהוא רוצה בהתחלה.
משה גפני: הוא יגיד שהוא לא רוצה לדון עד שאין כתב ויתור.
איתי אהרונסון: זה ניתן לפתרון בחוות דעת משפטיות, אבל יעקב, האם זה נכון שבדרך ישנם תחשיבים כאלה שבעצם יש לו כבר ודאות לפני ההחלטה, ודאות מספיקה כדי להחליט אם הוא מוותר או לא?
קובי קופל: אני לא מבין מה מפריע לכם.
איתי אהרונסון: עד שאין תחשיב, גם אין החלטה.
משה גפני: למה הדיון הזה?
משה גפני: חשבתי שזה דבר פשוט כי אחרת לא הייתי נכנס לזה.
יעקב שנרב: לשבת על מאות תיקים ולקבוע מה הסכום?
יעקב שנרב: איך?
יעקב שנרב: לשבת על מאות תיקים ולקבוע מה הסכום התיאורטי לאיזה עסק הם יחזרו.
משה גפני: אתה עושה את הדיון הזה בכל מקרה.
יעקב שנרב: לא.
יעקב שנרב: הוא אומר שהוא לא יודע למה הוא יחזור ומבקש אופציות למה הוא יכול לחזור.
יעקב שנרב: אני צריך עכשיו להעריך לא רק סכום אלא גם למה הוא יחזור.
יעקב שנרב: אם אני חוזר לצורה כזאת, הסכום כזה.
איתי אהרונסון: אנחנו מחפשים את הפתרון.
יעקב שנרב: משהו שיהיה יעיל כי אחרת זה לשבת חודשים ולחפש.
יעקב שנרב: לכל אחד יש חמש אופציות.
משה גפני: רבותיי, המשא ומתן הסתיים.
משה גפני: עכשיו יש ישיבת ועדה בניגוד לכל מה שהיה היום.
משה גפני: מה פירוש אתם מחפשים?
משה גפני: אני רוצה להצביע עכשיו.
משה גפני: איפה תחפשו?
איתי אהרונסון: כרגע, ברגע זה.
איתי אהרונסון: אני חושב שבשאלה אחת אפשר אולי למצוא פתרון.
משה גפני: תשאל, אבל תשאל קצר.
איתי אהרונסון: יעקב, האם אפשר לייצר מצב שהתחשיבים מגיעים אליו לפני החלטה ואז הוא מקבל את ההחלטה?
יעקב שנרב: רק אחרי שהוא החליט למה בדיוק הוא הולך לחזור עם הרבה מאוד פרטים באמצע.
יעקב שנרב: עד שהם לא יחזרו, הם לא ידעו.
יעקב שנרב: להערכתי, לא.
עדנה הראל: כי אחרת, בעצם מה הטענה?
עדנה הראל: הטענה היא שבעל עסק לשעבר, עסק מסוג מסוים, יכול לבוא למינהלה ולומר שהוא עוד לא החליט איזה עסק הוא רוצה לכונן, כזה או כזה או כזה, בגודל כזה, עם מבנה כזה.
יעקב שנרב: אולי אני יבנה חצי מהמפעל.
עדנה הראל: אולי הוא יבנה חצי מהמפעל ויבקש שיאמרו לו כמה הוא יקבל אם הוא יבנה אותו בארבעים מטרים, כמה הוא יקבל אם הוא יעשה סוג מסוים של מטעים וכולי.
אורי אריאל: זה יכול להיות מרתק.
משה גפני: שלומית, אתם הגעתם להסכמה על הנוסח הזה?
שלומית ארליך: כן, הגענו להסכמה.
חי וויץ: אפשר למרות ההסתייגות שנשמעה לתת הערכה של הסכום המרבי שבעל העסק יכול לקבל.
אורי אריאל: אין דבר כזה.
עדנה הראל: אבל באיזו סיטואציה?
משה גפני: כל אחד עם פרטים אחרים.
חי וויץ: הוא יכול לתת פרטים שיתנו את הסכום המרבי שהוא יקבל.
איתמר מירון: בטופס התביעה הוא נותן לכם דבר אחד.
משה גפני: מירון, אנחנו ממשיכים.
שלומית ארליך: (יא) (1) עסק שקיבל שיפוי או מענק מוגדל על פי סעיף זה, לא יעביר את הזכויות בעסק הממשיך או בנכסיו המהותיים ולא ישכירם במשך חמש שנים מתחילת הרצת העסק או שלוש שנים מתחילת תיקון מס' 4, לפי המאוחר.
שלומית ארליך: (2) עסק שהעביר או השכיר את הזכויות בעסק הממשיך או בנכסיו המהותיים לפני תום התקופה האמורה בסעיף קטן (יא)(1), ישיב את מלוא השיפוי ומענק ההשקעה המוגדל שקיבל, בתוספת הפרשי הצמדה למדד ממועד קבלת הסכומים האמורים ועד למועד השבתם.
משה גפני: מה עשיתם עם חוק יסוד: חופש העיסוק?
שלומית ארליך: השארנו את זה כך.
שלומית ארליך: אין כאן פגיעה בחוק יסוד: חופש העיסוק.
יצחק שפריר: למה לא?
יצחק שפריר: אגב, אני השכרתי נכסים ועכשיו אני לא אוכל להשכיר את הנכסים האלה.
עדנה הראל: הסכמנו להבהיר שעסק שבעבר עסק בהשכרת נכסים לא תימנע פעילותו כעסק משכיר נכסים.
עדנה הראל: זה מתחבר עם ההגדרה של עסק ממשיך שנמצאת בהתחלה.
עדנה הראל: לא בזה העניין אלא העניין הוא אחר.
משה גפני: אין פגיעה בחוק יסוד: חופש העיסוק.
עדנה הראל: אני מסבירה.
עדנה הראל: כל הרעיון של התוספת שאנחנו עוסקים בה כאן, התוספת איננה עוסקת בפיצוי נוסף במישור הזכויות הקנייניות שהיו אלא בפיצוי נוסף לטובת הכינון של העסק.
עדנה הראל: על זה דיברה ועדת החקירה הממלכתית.
עדנה הראל: על היכולת לפעול כעסק ממשיך ולקיים אותו.
יצחק שפריר: אני אחזור על מה שאמרתי בישיבה הקודמת.
יצחק שפריר: יש כאן עודף רגולציה כי בעל עסק צריך להיות חופשי לעשות עם העסק שלו מה שהוא רוצה.
יצחק שפריר: כאן אומרים לו לכונן את העסק.
אורי אריאל: הגעתם אתו להבנה מה מגיע לו.
אורי אריאל: הוא מקבל ובונה עם זה מאה מטרים.
אורי אריאל: מה זה ענייננו מה הוא עושה עכשיו?
עדנה הראל: תרשה לי להתייחס.
עדנה הראל: אני אולי אשלים את התשובה שלי.
בנצי ליברמן: העיקרון אומר שוועדת החקירה מדברת ויוצרת הבחנה ברורה בין פיצוי לכינון.
בנצי ליברמן: היא לא אמרה להגדיל את הפיצוי.
בנצי ליברמן: מבחינתה הפיצוי היה נכון, ראוי ולא נוגעים בו.
בנצי ליברמן: מי שרוצה לחזור לעסקו ולעבוד, או אז היא אומרת תבחנו מחדש ותעשו מודל אחר.
בנצי ליברמן: עשינו מודל אחר אבל המודל הוא בכך שהוא ממשיך בעסקו.
עדנה הראל: אם הוא לקח את הכסף להקים את העסק ויום למחרת הוא משכיר אותו למישהו אחר.
בנצי ליברמן: זאת אומרת שהוא קיבל פיצוי גדול מאחרים, אז בואו נעשה פיצוי אחר.
בנצי ליברמן: הוא צריך לכונן.
זבולון אורלב: כמה זמן הוא אסיר כזה לפי החוק?
שלומית ארליך: חמש שנים.
בנצי ליברמן: שלוש שנים מהחוק.
אורי אריאל: זה נסבל.
חי וויץ: כמו שאתם רואים, בינינו יש אנשים שעברו גיל מסוים ויקשה עליהם להמשיך בכלא הזה או איך שתקראו לזה במשך חמש שנים.
אורי אריאל: אפשר אולי להגיע להצעת פשרה שזה יהיה חמש שנים מיום ההתנתקות?
אורי אריאל: אחרי שהזדרזנו והגענו סוף סוף הערב לסיכומים, אולי אפשר לעשות זאת.
קריאה: מהיום הקובע.
חי וויץ: אנחנו מבקשים שבעלי זכויות בנכסים מעל גיל מסוים, יהיו פטורים מהמגבלה הזאת.
עדנה הראל: האמירה העקרונית של התוספת הזאת, עניינה בכינון והמשך עסק.
עדנה הראל: הפיצוי הקנייני על העסק שהיה, כבר ניתן.
משה גפני: לא קיבלתי, אבל הבנתי.
זבולון אורלב: אדוני היושב ראש, מבלי לשבור את העיקרון, אני מציע שהנוסח הקיים היום יהיה לאנשים עד גיל 55, ולאנשים על גיל 55 זה יהיה שלוש שנים ולא חמש שנים.
משה גפני: אדם בגיל יותר מבוגר, מאוד קשה לו להמשיך.
אורי אריאל: נח, הנוסחה היא גיל הפרישה מינוס 12 שנים.
משה גפני: אלה אנשים שבגיל כזה הם לא יכולים להמשיך, מה גם שהם עברו משבר.
רותם פלג: הם עברו משבר, אבל כמו שאמר קודם בנצי, את הפיצוי הם קיבלו.
רותם פלג: עכשיו אתה מבקש לאפשר למישהו לחזור ולהקים את העסק.
זבולון אורלב: רותם, אני אסביר לך.
זבולון אורלב: אם אדם מקים מחדש את המפעל והוא עבד שלוש שנים, אם הוא יעזוב אחרי שלוש שנים, הוא עוזב כי כוחותיו כלו.
זבולון אורלב: למה הוא עוזב אחרי שלוש שנים?
זבולון אורלב: אם אתה אומר – ואני מסכים אתך – שהוא מקים ומוכר, הוא בכלל לא נכנס לעסק אלא עשה כאן איזו קומבינה, אבל אנחנו לא מדברים על קומבינה.
זבולון אורלב: אדם מבוגר, תן לו אפשרות לבחון את עצמו תקופה סבירה של שלוש שנים.
זבולון אורלב: הוא רואה אחרי שלוש שנים שאין לו כוחות, אין לו יכולות יותר, נגמר לו הבנזין, נגמרה לו האנרגיה, חבר'ה, עבר עליהם משהו, קרה משהו, תן לו.
משה גפני: אתם יכולים להסכים לזה.
רותם פלג: מעל גיל שישים, שלוש שנים.
איתמר מירון: לגבי סעיף (יא)(2).
איתמר מירון: העיקרון ברור, אבל צריך להבין שיכול להיות מצב שהעסק של בן אדם נקלע לקשיים.
איתמר מירון: הרי מי שימכור כשהוא יודע שהוא הולך לקבל קנס רציני מהמדינה, כנראה שיש סיבה טובה לכך.
איתמר מירון: אפשר להשאיר את החוק, אבל להשאיר סייג שהוועדה המיוחדת תוכל בנסיבות מוצדקות לאשר לו למכור.
איתמר מירון: אם לא הוועדה המיוחדת, המינהלת.
איתמר מירון: אתם אלה שמחליטים.
משה גפני: מינהלת תנופה, אתם מסכימים?
בנצי ליברמן: לא, אנחנו לא מסכימים.
שלומית ארליך: (יב) על אף האמור בסעיף 13, המועד האחרון להגשת תביעה לפי סעיף זה הוא שישה חודשים מהמועד האחרון להשקעות מוכרות.
שלומית ארליך: אנחנו עוברים לעמוד 16, סעיף (ב1).
שלומית ארליך: "(ב1) (1) הוועדה המיוחדת לא תאשר הגדלת פיצוי כאמור בסעיף 68 או תשלום מיוחד כאמור בסעיף קטן (ב)(2), בשל עלויות או חסרון כיס מכל סוג שהוא שנגרמו לעסק או לבעל זכויות בעסק בקשר עם העתקת פעילות העסק או הקמת עסק אחר במקום העסק הקיים ולרבות עסק חלופי (בסעיף זה - "עסק ממשיך), לרבות בשל עלויות וחסרון כיס הנובעים מהפסד הכנסות בתקופה שעד הקמת העסק הממשיך, ירידה בתפוקה, בתנובה ובהכנסות של העסק הממשיך, אובדן עונות, גידול בעלויות ההפעלה של העק הממשיך כולל בשל מעבר לאזור אחר ובשל תנאי סביבה אחרים ובכלל זה אקלים שונה ושכר עובדים גבוה יותר, עלויות בתקופת ההרצה של העסק הממשיך, עלויות בקשר עם רכישה, שיפוץ והתאמה של ציוד כולל ציוד שהיה קיים בעסק ולא התקבל עבורו פיצוי או התקבל עבורו פיצוי חלקי, מבנים שהיו קיימים בעסק ולא התקבל עבורם פיצוי או התקבל עבורם פיצוי חלקי, עלות בנייה בפועל גבוהה מהסכומים הנקובים בסעיף 4 לתוספת השישית, עלות רכישת קרקע גבוהה מהפיצוי שהתקבל, עלויות העברת הציוד למקום אחסון או לעסק הממשיך, עלויות אחסון הציוד בתקופה שלאחר הפינוי ועד להצבתו בעסק הממשיך, עלות תחזוקת הציוד בזמן איחסונו, עלות הקמה והתאמה של תשתיות במבנה המשמש את העסק הממשיך לצורך ההצבה והחיבור של הציוד, עלות שיפוץ הציוד והרצתו, עלות רכישת ציוד חלופי במקום ציוד שלא ניתן לעשות בו שימוש, או עלות התאמות במבנים כולל התאמות במושכר וכל כיוצא באלה.
שלומית ארליך: (2) למרות האמור בפסקה (1) לעיל, הוועדה המיוחדת רשאית לדון מכוח סמכותה על פי פסקה (ב)(2) בבקשות בעניינים הבאים: (א) עלויות נוספות שנגרמו לעסק ממשיך בשל מעבר לאתר זמני ולאחר מכן לאתר קבוע.
שלומית ארליך: (ב) בקשה של עסק שקיבל מענק מוגדל על פי סעיף 70א(ג) לקבלת תשלום מיוחד בשל השקעות בציוד ובמבנים שנדרשו בשל דרישות על פי דין שלא היה חל על העסק הממשיך אם העסק היה ממשיך בפעילותו בשטח המפונה.
שלומית ארליך: (ג) בקשה לאשר תשלום מיוחד בסכומים כאמור בסעיף 70א, למי שלא מתקיים בו תנאי מתנאי הזכאות לקבלת אותם סכומים.
שלומית ארליך: (ד) עלויות שנגרמו בקשר עם הפינוי לעסק של מטעים שהעתיק את פעילותו או הקים עסק חלופי של מטעים.
שלומית ארליך: (ה) עלויות שנגרמו בקשר עם הפינוי לעסק של גידול בעלי חיים שהעתיק את פעילותו או הקים עסק חלופי של גידול בעלי חיים".
משה גפני: מי ביניכם יודע להסביר את זה הכי קצר?
בנצי ליברמן: עמדו בפנינו שתי אפשרויות לגבי ערך כינון, האחת הייתה לעשות ערך כינון פרטני שכל אחד מגיע לוועדה ובעוד שבע-שמונה שנים, אם יש החלטה והוא הולך לבית משפט, ובעוד 11 שנים פותרים את הבעיה.
בנצי ליברמן: זה פרטני.
בנצי ליברמן: זה כמעט בלתי ניתן להגדרה מהו ערך כינון מדויק עד הסוף, במובנים האלה.
בנצי ליברמן: באיקאה, היא נשרפה, יודעים שזה בנתניה, באותו מקום ובאותו זמן, אבל כאן הוא הולך למקום אחר עם אפיונים אחרים.
בנצי ליברמן: לכן בהסכמה – בהחלט תוך המלצה שלנו – ראינו לעשות ערך כינון באופן נורמטיבי.
בנצי ליברמן: כלומר, הערכים שאנחנו קובעים אותם הם ערכים מוחלטים בכך שבנכס למשל אנחנו קובעים מהו ערך עלות המבנה, לבנות אותו מחדש, ומי שהייתה לו חממה והוא חוזר לחממה, הוא מקבל בהסכמה סכומים נורמטיביים.
בנצי ליברמן: כלומר, הוא לא צריך יותר מדיי להסביר לי ולהסתבך אתי.
בנצי ליברמן: ולכן, כל הדברים האלה בפרטני, רלוונטיים.
בנצי ליברמן: ברגע שעשיתי נורמטיבי, אני חייב למחוק את זה כי אחרת הוא יקבל גם את זה וגם את זה.
אהרן חזות: יש חקלאים שעברו מגידול חקלאי אחד לגידול חקלאי שני.
אהרן חזות: כלומר, גידלו ירקות בגוש קטיף ועכשיו הם מגדלים דגים.
אהרן חזות: בעניין הזה אני חושב שצריך להתייחס לזה.
בנצי ליברמן: זה לא קשור לזה כלל ועיקר.
נח הקר: להפך.
נח הקר: אם היינו הולכים במסלול הפרטני, יכול להיות שהם היו נפגעים הכי הרבה.
אהרן חזות: לא, אבל אני רוצה פתרון עבורם.
בנצי ליברמן: זה לא קשור לזה.
בנצי ליברמן: באופן עקרוני, כמו שאמרתי, ערך כינון, כשמו, ערך כינון – וכפי שאמרה ועדת החקירה, צריך להיות צריך להיות עסק דומה.
בנצי ליברמן: לכן, כדי לקבל ערך כינון במובנו המלא, אתה צריך לחזור פחות או יותר לאותו תחום.
בנצי ליברמן: כלומר, אם גידלת בחממות, תגדל בחממות ולא מעניין אותי מה.
בנצי ליברמן: אם היית בעסק בעלי חיים, תגדל בעלי חיים וכולי.
בנצי ליברמן: אנחנו חשבנו שנכון יהיה כי זה האפיון של הדבר הזה.
בנצי ליברמן: אגב, גם אלה שחזרו לעסק אחר, מקבלים כינון אבל הם מקבלים כינון מופחת.
בנצי ליברמן: אלה שחזרו לעסק פחות או יותר באותו מתחם כמו שאמרתי, מקבלים כינון משמעותי.
אהרן חזות: למה לא להכניס אותם לוועדה מיוחדת?
בנצי ליברמן: לכן אנחנו הלכנו לפי ועדת החקירה.
משה גפני: חבר הכנסת אלקין, הייתה לנו גם השבוע מלחמת עולם עם חוק מיסוי מקרקעין והבניין רעד.
משה גפני: יש כאן כמה דברים שלא מוצאים חן בעיני.
משה גפני: גם אני חתום על החוק הזה אבל אתה המוביל של החוק.
משה גפני: אני שואל אותך אם יש משהו שיש לי רוב בוועדה ואני חושב שהם שוגים - הממשלה אף פעם לא שוגה אבל יש מקרים חריגים – ואני שואל אותך האם במקרים החריגים אני יכול לנהוג כמו שאני נוהג בוועדת הכספים, ללכת בסעיפים מסוימים נגד הממשלה.
אורי אריאל: היות שאני לא חתום על החוק, אם אתה צריך משהו – תגיד לי.
זאב אלקין: הוא לא חתום מאז הסכם הח"כים.
זאב אלקין: הוא סירב לחתום לי על כל החוקים שניסיתי להוביל.
אורי אריאל: סירב.
אורי אריאל: זאת המילה.
זאב אלקין: גם כשהיה חסר לי אחד ל-61, הוא סירב לחתום לי.
זאב אלקין: אדוני היושב ראש, התשובה היא מאוד פשוטה.
זאב אלקין: אני חושב שדיברתי על זה גם בתחילת הדיון אבל אני אשמח לחדד.
זאב אלקין: כל ההסכמה של הממשלה בכלל ומשרד האוצר בפרט ללכת לניסיון להפוך את החוק שעסק בסוגיה מסוימת להסכם פשרה כולל על כל הסוגיות שהיו במחלוקת, כשיצאנו לדרך הזאת הייתה הסכמה ברורה ביני לבין משרד האוצר ומשרד ראש הממשלה והיא אמרה דבר מאוד פשוט.
זאב אלקין: היא אמרה שאם אנחנו לא נגיע להסכמה, אפילו בפרט הקטן ביותר, המשמעות של זה היא שהחוק לא מתקדם בוודאי במושב הזה.
זאב אלקין: זאת אומרת, אני אצטער מאוד אם לא יגיעו כאן להסכמה ובצער רב אבקש ממך לא להצביע.
זאב אלקין: ההשלכות של זה, אני כבר דיברתי עליהן בתחילת הדרך.
זאב אלקין: זה אומר לפתוח את כל המשא ומתן מחדש.
זאב אלקין: יכול להיות שבסוף הוא יגיע לתוצאות יותר טובות, אבל זה ייקח משהו בין חצי שנה לתשעה חודשים עם דמויות חדשות, אבל יש סבירות לא קטנה בעיניי שזה יגיע גם לתוצאות גרועות יותר כי אני עקבתי אחרי המשא ומתן הזה.
משה גפני: חוץ מזה, יכול להיות שהממשלה תיפול בתקופה הזאת.
זאב אלקין: זה בוודאי יכול להיות ואז כמובן שום דבר לא יקרה.
אורי אריאל: אתה יכול בכל זאת להרחיב קצת?
זאב אלקין: לכן אני אגיד לך באיזו דרך אני הולך לאורך כל הטיפול.
זאב אלקין: הרי היו כאן הרבה סוגיות במחלוקת.
זאב אלקין: אני כאן קבלן ביצוע של החברים, של ועד המפונים ואני יודע שיש ביניהם גם ויכוחים וזה בסדר גמור.
זאב אלקין: יש כאן איזשהו ניסיון וגוף שמתכלל את כל הבעד והנגד ומבחינתי כל עוד הם אומרים לי סע, אני נוסע גם אם אני יודע שיש מחירים.
זאב אלקין: ברגע שהם יגידו לי שעדיפה אי ודאות על מה שמונח על השולחן, אני אומר שעוצרים ולא ממשיכים.
משה גפני: זאת אומרת, אם אני מסכים את הדברים שלך מנקודת ראותך.
זאב אלקין: את האופציה להצביע על הראש, לפחות מבחינתי לא קיימת כי אני התחייבתי לממשלה כי אחרת לא היו נכנסים לכל התהליך הזה.
משה גפני: זאת לא טענה כי אנחנו יכולים להוציא את השם שלך מהחוק.
משה גפני: אתה אומר שאתה מעדיף שתהיה הצבעה היום אפילו אם יהיו סעיפים כאלה שלפי דעתי הם לא טובים ואפשר לשנות אותם, ובדרך כלל בוועדת הכספים משנים אותם.
משה גפני: עדיפה לך הצבעה על החוק היום מאשר ללכת על הראש שלו.
זאב אלקין: בעיניי אין אופציה ללכת על הראש שלהם.
משה גפני: מה זה אין אופציה?
משה גפני: בקריאה שנייה ושלישית.
משה גפני: עכשיו זה החוק של הוועדה.
משה גפני: זה לא חוק שלך.
זבולון אורלב: לא יהיה לך רוב במליאה.
משה גפני: יהיה לי רוב.
זאב אלקין: לא, לא יהיה לך.
זאב אלקין: אני אומר לך כיושב ראש הקואליציה.
זאב אלקין: זה יוגדר כתקציבי.
אורי אריאל: זה עובר את החמישה מיליון שקלים?
זאב אלקין: זה לא יעבור במליאה.
זאב אלקין: שוב, במידה שיחליטו החברים שלא הולכים היום, כשזה יבוא לסיבוב הבא, יכול להיות שתהיה גם הדרך הזאת, אבל המחיר של הסיבוב הבא הוא בעיניי כבד.
משה גפני: קשה להבין את הדברים אבל אני הבנתי.
אופיר כהן: מילה אחת לגבי ההחרגות.
אופיר כהן: בנושא של הוועדה המיוחדת, מה שעולה לדיון בוועדה המיוחדת.
אופיר כהן: אני חושב שאם יש כאן חמישה סעיפים שנדונים בוועדה המיוחדת, את הנושא של עלי קטיף אפשר להכניס כאן בסעיף שיכול לדון בוועדה המיוחדת.
משה גפני: את עלי קטיף לא מחריגים אבל אני מבקש לדעת.
משה גפני: אתה מנהל מינהלת תנופה, זה התפקיד שלך?
משה גפני: אני מגדיר את זה נכון.
משה גפני: מה אתה אומר על העניין הזה?
משה גפני: אם יתברר למשל שיש מפעל והמפעל הזה מעסיק הרבה עובדים מגוש קטיף והוא משתמש עם התוצרת, הוא בעצם במפת החוק.
משה גפני: אני שואל לגבי הוועדה המיוחדת.
בנצי ליברמן: אני חושב שכניסה לוועדה המיוחדת הייתה למפעל ובסך הכול אחת הבעיות שהקריטריונים הרגילים שהיום אנחנו עוסקים בהם בהעתקות, לא ממצים.
בנצי ליברמן: אני אומר שהקריטריונים הקיימים במקרים המאוד דווקניים לא ממצים את בקשתם ודרישתם.
בנצי ליברמן: נדמה לי שיש כאן מקרה מיוחד שלדעתי גם עומד בתכלית החקיקה כאשר מדובר כאן במפעל שמעסיק עשרות עובדים, העסיק בגוש קטיף אנשים מהאזור המפונה ומעסיק היום לדעתי למעלה משבעים-שמונים אנשים.
בנצי ליברמן: רוב התוצרת שהוא קונה, היא מאנשים של גוש קטיף שחזרו לעבודה.
בנצי ליברמן: נדמה לי שבמקרה שכזה צריכה להיות התייחסות שונה.
בנצי ליברמן: נדמה לי היום הכנסנו כלי במסגרת פשרות, במסגרת הוועדה המיוחדת ונראה לי שיצטרכו להתייחס לעניין הזה.
בנצי ליברמן: כמובן שאני לא יושב בוועדה ואני לא יכול לתת הנחיות לוועדה.
משה גפני: מי יושב ראש הוועדה?
בנצי ליברמן: גם אני באופן פורמאלי, אבל בוועדה יושב באופן שגרתי יעקב שנרב .
בנצי ליברמן: נדמה לי שבהסכמה של האוצר בעניין הזה יהיה אפשר בהחלט לבחון את העניין.
בנצי ליברמן: יהיה ניתן לבחון את העניין במסגרת הפשרות.
בנצי ליברמן: אני רוצה להזכיר שהאמירה שלי בסך הכול היא אמירה שיכולה לתת כיוון כללי אבל היא לא מחייבת אף אחד מהוועדה כי הוועדה היא סוברנית לקבל החלטות בעצמה.
משה גפני: אתה לא צריך להגיד מה היא מחייבת ומה לא מחייבת.
משה גפני: אתה אומר שזה הכיוון וזאת תכלית החוק.
זאב אלקין: רציתי דווקא בהמשך למה שאמרת, שזה כמובן מחייב את הסכמת משרד האוצר, לשאול את רותם מאגף התקציבים.
משה גפני: לקחת לי את המלים מהפה.
זאב אלקין: אנחנו תמיד חושבים דומה.
משה גפני: כשאתה מחזיק אותי שנה שלמה עם חוק המים, אנחנו חושבים אותו הדבר?
זאב אלקין: עצם העובדה שאני משחרר בסוף.
משה גפני: אתה פשוט יותר איטי ממני.
זאב אלקין: שאלה לרותם ממשרד האוצר.
משה גפני: רותם, חבר הכנסת אלקין, יושב ראש הקואליציה, שואל אותך שאלה.
זאב אלקין: הרי זה לא סוד שאמנם החלטות של ועדה מיוחדת, אין להן מגבלת תקציב אבל מצד שני משרד האוצר מיוצג שם כדי, בין השאר, לשמור על מגבלת התקציב.
זאב אלקין: האם במקרה הזה השיקולים התקציביים - כי זה ברור שזה מפעל בסדר גודל חריג שיש לו השלכות תקציביות – יוכלו למנוע החלטה הוגנת במסלול הזה של פשרה?
רותם פלג: בכל ההחלטות, כמו שאמרת, של הוועדה המיוחדת ושל ועדות אחרות, ובכלל החלטות על פיצויים, תקציב לא היווה מגבלה.
רותם פלג: בסוף זה חוק שקובע מה מגיע ומה לא מגיע והממשלה כמובן מחויבת למלא אותו עד הסוף.
רותם פלג: עד היום תקציב לא היווה מגבלה ואני מעריך שגם במקרה הזה לא אמורה להיות בעיה.
זאב אלקין: מבחינת הבנתכם כמשרד האוצר את משמעות הנושא הזה, אתם מודעים לכך שזה בהחלט שייך לסוג הנושאים שצריכים לחפש פשרה?
זאב אלקין: שבדיוק בשביל המקרים האלה, המסלול הזה אכן קיים?
רותם פלג: אנחנו מודעים לכך שצריך לנסות ולייצר כאן סוג של פתרון ואנחנו מבחינתנו אין לנו איזושהי התנגדות שיהיה פתרון.
משה גפני: דיברתי על זה עכשיו עם שגית והיא אמרה לי שהמשפט שהוא אמר הוא משפט טוב.
עדנה הראל: אני מבקשת להדגיש את האמירה גם של מנהל המינהלת.
עדנה הראל: הוועדה המיוחדת היא ועדה סוברנית.
עדנה הראל: אין כאן התחייבות.
משה גפני: ברור, הכול בסדר גמור.
רותם פלג: רק כדי להבהיר.
רותם פלג: אני לא יושב בוועדה והוועדה סוברנית להחליט.
משה גפני: עדנה, אין ויכוח לגבי העניין הזה.
משה גפני: הוועדה פועלת על פי החוק ובאופן מקצועי.
משה גפני: היא לא מחויבת והיא תדון במקרים.
משה גפני: היה דווקא שכל במה שאמר מנהל מינהלת תנופה.
שלומית ארליך: אנחנו עוברים לעמוד 17 לפסקה (5).
שלומית ארליך: (5) בסעיף 137(ו) לחוק, אחרי פסקה 2 יבוא: "(3) סוגים נוספים של מקרים ועסקים שבהם רשאית הוועדה המיוחדת לדון מכוח סמכותה על פי פסקה (ב)(2) על אף האמור בפסקה (ב1)(1), אם אופן הפיצוי על פי סעיף 70א אינו מתאים להם עקב מאפייניהם הייחודיים".
איתי אהרונסון: סמכות של ראש הממשלה, שר האוצר, שר המשפטים וועדת הכספים להתקין תקנות שמאפשרות לסוגים נוספים של עסקים להגיע לוועדה המיוחדת למרות האיסור שקיים.
שלומית ארליך: אנחנו עוברים לעמוד 23, לתוספת השישית.
שלומית ארליך: "התוספת השישית (סימן ד' לפרק ה') 1.
שלומית ארליך: בתוספת זו - "המבנה" – המבנה בשטח המפונה עליו קיבל העסק פיצוי לפי סעיף 4 לתוספת השלישית.
שלומית ארליך: "שטח המבנה" – שטח המבנה שהיה בנוי בפועל ביום הקובע, ובלבד ששטח זה לא יעלה על השטח שהיה מותר לבנייה על פי תכנית התכנון התקפה.
שלומית ארליך: "הפיצוי בשל המבנה" – סך כל הפיצויים שנקבעו וייקבעו לעסק בשל המבנה כאמור בסעיף 4 לתוספת השלישית, בתוספת תשלומים שנקבעו וייקבעו בשל המבנה על פי סעיף 137.
שלומית ארליך: "הפיצוי למטר רבוע מבנה" – הפיצוי בשל המבנה כשהוא מחולק בשטח המבנה.
שלומית ארליך: ואולם לגבי מבנה הכולל סוגים שונים על פי טור א' לטבלה שבסעיף 4(ב) – הפיצוי בשל כל סוג כאמור כשהוא מחולק בשטח של אותו סוג.
שלומית ארליך: לעניין זה, "הפיצוי בשל אותו סוג" – הפיצוי בשל המבנה כשהוא מוכפל בשטח היחסי של אותו סוג בתוך שטח המבנה ומוכפל ביחס שבין העלות הנורמטיבית ההיסטורית של אותו סוג לבין הסכום הכולל של העלויות הנורמטיביות ההיסטוריות של כל הסוגים מהם מורכב המבנה.
שלומית ארליך: "המענקים בשל המבנה החדש" – תשלומים לעסק ממשיך כהגדרתם בסעיף 58ג(א) שניתנו ויינתנו בשל הקמה או רכישה על ידי העסק הממשיך של מבנה הנדרש לפעילותו.
שלומית ארליך: "עלות נורמטיבית היסטורית" – סכום למטר רבוע של מבנה כמפורט בטור ב' לטבלה שבסעיף 4(ב) בהתאם לסוג המבנה.
שלומית ארליך: "עלות נורמטיבית נוכחית" – סכום למטר רבוע של מבנה, כמפורט בטור ג' לטבלה שבסעיף 4(ב), בהתאם לסוג המבנה.
שלומית ארליך: "ההפרש מהעלות הנורמטיבית ההיסטורית" – אחד משני הסכומים המפורטים להלן לפי העניין: (א) אם הפיצוי למטר רבוע מבנה נמוך מהעלות הנורמטיבית ההיסטורית – אחד משני הסכומים המפורטים להלן, על פי הגבוה: (1) הסכום המתקבל מהכפלת ההפרש בין העלות הנורמטיבית ההיסטורית לבין הפיצוי למטר רבוע מבנה ביחס שבין הפיצוי למטר רבוע מבנה לבין העלות הנורמטיבית ההיסטורית.
שלומית ארליך: להלן נוסחה המבטאת חישוב זה: A X - (B – A) B לעניין זה - "A" – הפיצוי למטר רבוע מבנה.
שלומית ארליך: "B" – העלות הנורמטיבית ההיסטורית.
שלומית ארליך: (2) 30 אחוזים מההפרש בין העלות הנורמטיבית ההיסטורית לבין הפיצוי למטר רבוע מבנה.
שלומית ארליך: (ב) אם הפיצוי למטר רבוע מבנה שווה או גבוה מהעלות הנורמטיבית ההיסטורית – אפס.
שלומית ארליך: "ההפרש מהעלות הנורמטיבית הנוכחית" – אחד משלושת הסכומים המפורטים להלן, לפי העניין: (א) אם הפיצוי למטר רבוע מבנה נמוך או שווה לעלות הנורמטיבית ההיסטורית – ההפרש בין העלות הנורמטיבית הנוכחית לבין העלות הנורמטיבית ההיסטורית.
שלומית ארליך: (ב) אם הפיצוי למטר רבוע מבנה גבוה מהעלות הנורמטיבית ההיסטורית ונמוך מהעלות הנורמטיבית הנוכחית – ההפרש בין העלות הנורמטיבית הנוכחית לבין הפיצוי למטר רבוע מבנה.
שלומית ארליך: (ג) אם הפיצוי למטר רבוע מבנה שווה או גבוה מהעלות הנורמטיבית הנוכחית – אפס.
שלומית ארליך: "השיפוי המירבי עבור המבנה" – מכפלה של שטח המבנה בהפרש מהעלות הנורמטיבית ההיסטורית, בתוספת מכפלה של שטח המבנה בהפרש מהעלות הנורמטיבית הנוכחית, ובניכוי המענקים בשל המבנה החדש.
שלומית ארליך: ואולם לגבי מבנה הכול סוגים שונים על פי טור א' לטבלה שבסעיף 4(ב) –סכום של מכפלות כאמור המבוצעות בהתאמה ביחס לכל סוג, בניכוי המענקים בשל המבנה החדש.
שלומית ארליך: "שטח החממה" – שטח החממה כפי שנקבע בהחלטת ועדת הזכאות על פי סעיף 6 לתוספת השלישית.
שלומית ארליך: "הפיצוי והמענקים בשל חממה" – סך כל הפיצויים שנקבעו וייקבעו לעסק של חממה, בתוספת תשלומים לעסק ממשיך כהגדרתם בסעיף 58ג(א) שניתנו ויינתנו לעסק של חממה, ובתוספת תשלומים שנקבעו וייקבעו לעסק של חממה על פי סעיף 137.
שלומית ארליך: "בעל החממה" – כהגדרתו בסעיף 6(ב)(1) לתוספת השלישית לחוק.
שלומית ארליך: "שוכר" – כהגדרתו בסעיף 6(ב)(2) לתוספת השלישית לחוק.
שלומית ארליך: "השיפוי המירבי עבור חממה" – (1) לגבי בעל החממה שעיבד את החממה – מכפלת הסך של 35 אלף שקלים חדשים (להלן: "הסכום לדונם חממה") בשטח החממה שהייתה מעובדת על ידו.
שלומית ארליך: (2) לעניין חממה שהייתה מעובדת על ידי שוכר - (א) לגבי בעל החממה – מכפלה של שטח החממה שהייתה מעובדת על ידי בעל החממה, בחלקו היחסי של בעל החממה מהסכום לדונם חממה בהתאם לחלק היחסי של השקעותיו בחממה מתוך כלל ההשקעות שלו ושל השוכר בחממה כאמור בסעיף 6(ב) לתוספת השלישית.
שלומית ארליך: (ב) לגבי שוכר – מכפלה של שטח החממה שהייתה מעובדת על ידי השוכר, בחלקו היחסי של השוכר מהסכום לדונם חממה בהתאם לחלק היחסי של השקעותיו בחממה מתך כלל ההשקעות שלו ושל השוכר בחממה כאמור בסעיף 6(ב) לתוספת השלישית.
שלומית ארליך: השיפוי בשל סכומים שהושקעו בהקמת מבנה עבור העסק הממשיך, יינתן בשל השקעות שהושקעו עד המועד האחרון להשקעות מוכרות, בסכום העולה על הפיצוי בשל המבנה והמענקים עבור הקמת המבנה החדש, ובלבד שסכום השיפוי לא יעלה על השיפוי המירבי עבור המבנה.