GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ציפי סאמט: בסדר.
ציפי סאמט: אנחנו נביא ליועצת המשפטית את הנוסח.
שלום שמחון: אפשר לאשר את הסיכום הזה?
שלום שמחון: אני רוצה להביא את הצעת הסיכום להצבעה.
שלום שמחון: אנחנו סיכמנו את שני העניינים הראשונים, כפי שהועלו פה על ידי חבר הכנסת אבשלום וילן – את העניין של עד 2002, ואת העניין של ההתייעצות עם היועץ המשפטי לממשלה.
אנה שניידר: 2002, בכפוף להוראות מעבר.
שלום שמחון: אם כך – נצביע.
שלום שמחון: מי בעד התקנות?
שלום שמחון: – התקנות אושרו, בהימנעותו של חבר הכנסת מאיר שטרית.
שלום שמחון: אנחנו עוברים לחלק השלישי – תקנות הפיקוח על עסקי הביטוח (הון עצמי מינימלי הנדרש ממבטח) (תיקון), התשס"א – 2001.
ציפי סאמט: חברות הביטוח, כמו הבנקים, הן גופים שמקבלים מהציבור כסף, תמורת התחייבויות מסוימות שלהן אל ציבור המבוטחים, והן לוקחות סיכונים על עצמן.
ציפי סאמט: זאת אומרת – בהחלט יכול להיות מצב שבו נוצר פער בין סך כל ההתחייבויות של חברות הביטוח למבוטחים שלהן, לבין סך כל הנכסים שעומדים לרשותם.
מאיר שטרית: על בסיס מה הפער, על בסיס אקטוארי?
מאיר שטרית: איך נוצר הפער?
ציפי סאמט: נוצר פער משום שיש התחייבויות מסוימות שמעוגנות בפוליסה - -
מאיר שטרית: איך את יודעת שיש פער?
ציפי סאמט: אין ודאות בניהול הנכסים שיהיה להם תמיד ערך מסוים, כפי שאתה מצפה.
ציפי סאמט: אתה יודע מה אורך ההתחייבויות שלך, ויש תמיד אי ודאות, גם בצד ההתחייבויות וגם בצד הנכסים.
ציפי סאמט: בצד ההתחייבויות אתה יוצא מתוך הנחה שיש הסתברות מסוימת שיקרו מספר מסוים של שריפות, מספר מסוים של תאונות, מספר מסוים של רעידות אדמה.
ציפי סאמט: גם אם המידע הסטטיסטי שבידי החברות הוא מעולה, תמיד יכולות להיות סטיות, ובפועל יכול להיות שההתחייבויות תהיינה גדולות ממה שהובא בחשבון, גם בגישה מאד שמרנית.
ציפי סאמט: יש אי ודאות בצד ההתחייבויות, וגם בצד הנכסים.
ציפי סאמט: בצד הנכסים – רוב האנשים מכירים את אי הוודאות.
ציפי סאמט: אתה מניח שתהיה לך תשואה מסוימת, אבל יש לך סטיה מהתשואה הזו.
ציפי סאמט: לכן, יש דרישות להחזקת הון עצמי.
ציפי סאמט: תפקידו של ההון העצמי הוא לגשר על הפער שבין ההתחייבויות לנכסים.
ציפי סאמט: היה והנכסים לא יספיקו כדי לעמוד בהתחייבויות כלפי המבוטחים, ניתן יהיה לשלם התחייבויות מתוך ההון העצמי.
ציפי סאמט: זה אחד האמצעים לשמור על יציבות חברות הביטוח – לדרוש מהם דרישה של הון עצמי מינימלי, שהיא בעצם כרית לספיגת סיכונים.
ציפי סאמט: אנחנו חושבים שיש מקום לתקן את ההוראות שהיו עד היום.
ציפי סאמט: ההוראות קבעו תיקרה לדרישות ההון העצמי, תיקרה שאיננה פונקציה להיקף העסקים של חברת הביטוח.
ציפי סאמט: יש לנו תקנות לעניין הזה, אבל אין ספק שהיקף הסיכון נגזר, בין היתר, גם מהיקף העסקים שמבצעת חברת ביטוח.
ציפי סאמט: לכן, אין בעצם הגיון בכך שתיקבע תיקרה לעניין הזה.
ציפי סאמט: אם אנחנו קובעים שההון העצמי צריך להיות באחוז מסוים מהיקף עסקים כזה או באחוז אחר מפעילות אחרת, אין סיבה לקבוע מספר מוחלט כמו 85 מיליון שקלים, שיהיה תיקרה.
ציפי סאמט: מה קורה כאשר חברת ביטוח מרחיבה מאד מאד את עסקיה?
ציפי סאמט: לא יכול להיות שאנחנו נבקש מחברת ביטוח קטנה ומחברת ביטוח גדולה אותה דרישה של הון עצמי.
ציפי סאמט: לכן אנחנו חושבים שצריך להסיר את התיקרה הזו ואם העסקים גדלים – גם דרישות ההון גדלות.
ציפי סאמט: זה הסעיף הראשון.
מאיר שטרית: מה אתם מציעים?
יצחק כהן: מה הנוסחה?
ציפי סאמט: הנוסחאות כבר קבועות בתקנות.
ציפי סאמט: מה שאנחנו מבקשים הוא להסיר את התיקרה.
ציפי סאמט: שלא תהיה תיקרה.
ציפי סאמט: הנוסחה נשארת, רק בלי גבול עליון.
ציפי סאמט: אם זה אומר, נניח, 2 אחוז מנכס מסוים, אז שני אחוז מאותו נכס, ואם הנכס הזה יגיע ל- 10 מיליארד, אז זה שני אחוז מ- 10 מיליארד.
ציפי סאמט: את הפרמטרים אנחנו לא מבקשים לשנות, אלא רק מבקשים הסרת תיקרה.
ציפי סאמט: זו הבקשה שלנו.
מאיר שטרית: אז למה מופיעים כל כך הרבה סעיפים?
ציפי סאמט: אני רוצה להתייחס כרגע לשני דברים עקרוניים: ראשית, העניין של התיקרה, ודבר שני – מוצר חדש של חברות הביטוח שאנחנו מאשרים להם, והוא : פוליסה לביטוח חיים שמבטיחה תשואה, מסוג חדש.
ציפי סאמט: בעבר היתה לנו פוליסה מבטיחת תשואה, כאשר מולה היו לחברות הביטוח אגרות חוב מיועדות, עם תשואה קבועה, ואז לחברת הביטוח יש בטוחה מלאה, היא בעצם כמעט back to back במובן הזה שעל רוב הנכסים היא מקבלת אגרות חוב מיועדות עם תשואה מובטחת, ולכן היא גם יכולה להבטיח, כנגד זה, תשואה קבועה למבוטחים.
ציפי סאמט: החל משנת 92 התחלנו להפעיל פוליסות משתתפות ברווחים.
ציפי סאמט: לעניין הרווחים, אין סיכון לחברת הביטוח.
ציפי סאמט: מה שהיא תצליח לעשות על התיק – אותה תשואה שהתיק יניב, זו התשואה שיקבלו המבוטחים שלה.
ציפי סאמט: לכן, חברת הביטוח לא לוקחת סיכון במובן הזה של התשואה.
מאיר שטרית: ואם יש הפסד?
ציפי סאמט: זה גם הולך למבוטחים.
ציפי סאמט: הבטחת תשואה פירושו – התשואה שתהיה היא התשואה שיתחלקו בה, גם הספד.
ציפי סאמט: כמו בקופות גמל וקרנות נאמנות.
ציפי סאמט: חברות הביטוח אמרו שהן רוצות למכור גם פוליסות ביטוח חיים מבטיחות תשואה, כאשר הסיכון הוא עליהן.
ציפי סאמט: כמו שבנקים עושים, וכמו שחברות ביטוח אחרות עושות בעולם.
ציפי סאמט: זאת אומרת – מי שיודע לנהל סיכונים, אנחנו יכולים להתיר לו לתת הבטחה למבוטחים שלו, בשעה ששום דבר לא מובטח לו, אבל אנחנו חייבם לנקוט, כמובן, בכל אמצעי הזהירות שמגינים על יציבות חברת הביטוח.
יצחק כהן: מה האינטרס של חברות הביטוח?
ציפי סאמט: יש אנשים שמוכנים לקבל תשואה מובטחת של 2 אחוז, ולא תשואה ממוצעת של 4 אחוז, למשל.
ציפי סאמט: יש אנשים שזה הטעם האישי שלהם.
ציפי סאמט: הם מוכנים להסתפק בתשואה נמוכה יותר, ובלבד שהם יהיו בטוחים שזה מה שהם מקבלים, לאורך כל הדרך.
ציפי סאמט: חברות הביטוח יכולות לספק מוצר כזה, כשם שבנקים יכולים לספק פיקדון עם ריבית מובטחת.
ציפי סאמט: הן יודעות לנהל סיכונים, זה המקצוע שלהן וכך הן עושות עסקים.
ציפי סאמט: אבל תפקידנו להבטיח את היציבות לש חברות הביטוח, בשני מובנים: בדרישת עתודות- כמה כסף צריך להחזיק מול הפוליסה במאזן של חברת הביטוח, ובדרישת הון מוגברת לעניין הזה, כי כאן חברות הביטוח לוקחות על עצמן סיכון נוסף, סיכון שהן לא היו חשופות אליו בעבר.
ציפי סאמט: לכן אנחנו רוצים לקבוע דרישות הון נוספות לעניין הפוליסה הזו, שבאות להגן על היציבות של חברת הביטוח, להבטיח שהיא תוכל לעמוד בהתחייבותה למבוטחים.
ציפי סאמט: אלה הם שני הנושאים העקרוניים שאנחנו רוצים לאשר כאן.
ציפי סאמט: יש עוד כמה דברים עקרוניים, למשל – איחוד של דרישות ההון מסוגים שונים של מבטחים.
ציפי סאמט: פעם היו לנו דרישות הון מיוחדות ממי שמבטח דבר מסוים.
ציפי סאמט: אנחנו לא חושבים שיש מקום יותר לחברות ביטוח מהסוג הזה, שרק מבטחות דבר מסוים.
ציפי סאמט: אנחנו חושבים שמי שרוצה לנהל חברת ביטוח, החברה צריכה להיות רצינית, מבוססת, עם דרישות הון התחלתי כפי שיש בפני יתר חברות הביטוח.
ציפי סאמט: מה שאנחנו רוצים להשאיר זה רק לגבי ביטוחי אשראי.
יצחק כהן: מה הפרמטרים?
יצחק כהן: תני דוגמה של פרמטר.
שי קומפל: יש מספר פרמטרים.
שי קומפל: אחד זה פרמיות, הפרמיות שהחברה גובה, ברמה השנתית.
שי קומפל: פרמטר נוסף זה התביעות התלויות בשער – לאחר שהם העבירו לביטוח המשנה, מה שנשאר - -
קובי בן גרא: מבדיקה שהחברות עשו, כל החברות, אפילו אם הן לא מגדילות את מחזור העסקים שלהן בשקל אחד, עדיין דרישות ההון שלהן גדלות.
ציפי סאמט: כן, ואנחנו נותנים להם שלוש שנים לבצע את זה, בהדרגה.
מאיר שטרית: אני מציע שנעבור על התקנות.
מאיר שטרית: תקנה מספר 2: "בתקנה 2 (ב) לתקנות העיקריות, ברישה, במקום "בענפים המפורטים להלן כדלקמן" יבוא "בביטוח אשראי בלבד – 20 מיליון שקל" ופסקאות (1) עד (4) – תימחקנה.
שי קומפל: זה מה שציפי סאמט ציינה.
שי קומפל: אותם ענפים ייחודיים שהיו להם דרישות ייחודיות.
שי קומפל: פרט לביטוח אשראי, שהשארנו, כל השאר נמחק.
מאיר שטרית: מה יקרה בביטוח אשראי?
שי קומפל: בביטוח אשראי, דרישת ההון המינימלית היא 20 מיליון שקל.
שי קומפל: יש ריצפה כללית.
מאיר שטרית: מה הריצפה הכללית?
שי קומפל: 40 מיליון שקל, צמוד למדד מאי 97.
שי קומפל: זה לחברת ביטוח כללי.
ציפי סאמט: אנחנו דורשים שזה יהיה מונו-ליין.
שי קומפל: אם היא פועלת גם בביטוח כללי וגם בביטוח חיים, אז דרישה מינימלית היא 60, נכון למדד מאי 97.
מאיר שטרית: ובביטוח אשראי זה יישאר 20 מיליון?
שי קומפל: כן, אבל יש עוד ענפים נוספים, כמו- ביטוח ימי, ביטוח בריאות וביטוח זכוכית.
מאיר שטרית: בתיקון תקנה 3 "ברישה, המלים עד לסך של 85 מיליון" – אתם מוחקים את התיקרה.
מאיר שטרית: מה זה פיסקה (2)?
שי קומפל: מה שקיים היום הוא שההון הראשוני זו הדרישה המינימלית בדרישות ההון שאמרתי, ה- 40 או ה- 60 מיליון.
שי קומפל: זה מה שרשום בתקנה (2).
מאיר שטרית: מה עם סכום הנכסים הבלתי מוכרים.
שי קומפל: פה עשינו תיקון טכני לחלוטין.
שי קומפל: לפני כן, סכום הנכסים הבלתי מוכרים ירד מהגדרה שנקראת "הון עצמי".
שי קומפל: ואז, את ההון העצמי המופחת, שמוגדר בתקנות, השוונו לדרישה.
שי קומפל: מה שעשינו עכשיו הוא שהוצאנו את זה מההגדרה של הון עצמי, והעברנו את זה לדרישה.
שי קומפל: זה הוא תיקון טכני לחלוטין.
מאיר שטרית: חברת ביטוח יכולה לתת נכסים בתור הון עצמי?
שי קומפל: זה רק לצורך ההגדרה של התקנות.
שי קומפל: ההון העצמי נלקח.
שי קומפל: יש הגדרה.
מאיר שטרית: הון עצמי הוא הון?
מאיר שטרית: הוא כסף או נכס?
מאיר שטרית: אני יכול לומר שבנין המשרדים שלי הוא נכס?
שי קומפל: קודם כל – הוא נכס.
שי קומפל: יש הגדרה של הון עצמי שנכנס, בדיוק הסעיפים שנכנסים: ההון העצמי, קרנות, עודפים שיש במאזן.
שי קומפל: כלומר, ההון העצמי שמופיע במאזן.
שי קומפל: מהסכום הזה היה צריך להוריד סכום שנקרא "נכסים בלתי מוגדרים" כהגדרה בתקנות.
שי קומפל: היו שם רשימה של נכסים.
ציפי סאמט: נכסים בלתי מוכרים.
ציפי סאמט: זה כאילו חוסר בנכסים, שכנגדו צריך יותר הון.
שי קומפל: אנחנו לוקחים את ההון שמופיע בספרים, כמספר, וממנו מורידים נכסים שאנחנו חושבים שהם לא ראויים.
שי קומפל: מה שעשינו הוא שהעברנו את זה לדרישה.
שי קומפל: זה תיקון טכני.
מאיר שטרית: סעיף (ו) : "הסכום הנדרש בשל תכניות ביטוח מבטיחות תשואה.
מאיר שטרית: .."
שי קומפל: זה בדיוק מה שנאמר כאן קודם: תוספת דרישה בגין התוכניות החדשות.
מאיר שטרית: אתם אומרים שעד היום, מבטח היה יכול לתת כחלק מההון העצמי שלו, נכסים בלתי מוכרים.
מאיר שטרית: אתם מבטלים פה את העניין הזה.
שי קומפל: לא, לא.
שי קומפל: זה היה אותו הדבר גם לפני כן.
שי קומפל: רק עשינו תיקון.
שי קומפל: לגבי תוכניות ביטוח מבטיחות תשואה, בגלל שזה ענף חדש עם סיכון נוסף, אנחנו מוסיפים דרישה ספציפית להון.
מאיר שטרית: אני לא מבין.
מאיר שטרית: כתוב: "במקום פסקה (1) יבוא...".
מאיר שטרית: וכל הדברים הם דברים חדשים.
שי קומפל: לפני כן היה כתוב: "סכום המורכב מאלה.." והיו הגדרות.
שי קומפל: מה שהשארנו הוא סכום ההון הראשוני, וזה היה לפני כן, בתקנה הקודמת, ועכשיו הוספנו את סכום הנכסים הבלתי מוכרים והסכום הנדרש בגין תוכניות ביטוח מבטיחות תשואה.
מאיר שטרית: נתקדם הלאה.
מאיר שטרית: בפסקה (3) נאמר: "בפסקת משנה (ב), במקום פסקה 01) יבוא: "(1) 30 אחוז מיתרת הוצאות רכישה נדחות בביטוח חיים".
שי קומפל: נכון.
שי קומפל: מה שקורה הוא שאם אנחנו מסתכלים על מבנה התקנות, יש שלושה חלקים.
שי קומפל: יש שלוש אופציות שצריך לבחור את הגבוהה מביניהן.
שי קומפל: האופציה הראשונה היא מה שדיברנו כרגע, שזה סכום המינימום.
שי קומפל: סכום ההון הראשוני זו רצפת מינימום של דרישה.
מאיר שטרית: ואתה אומר שרצפת המינימום הזו היא היום 40 מיליון ₪?
שי קומפל: 40 מיליון ו- 60 מיליון, כן.
שי קומפל: לריצפה הזו צריך עכשיו להוסיף, כתוצאה מהתיקון, את סכום הנכסים הבלתי מוכרים, והסכום על תוכניות מבטיחות תשואה.
שי קומפל: זה שלושת האופציות.
שי קומפל: במקרה השני, יש פה רשימה של ארבעה דברים, כאשר הבסיס שלהם הוא הבסיס של דמי הביטוח.
שי קומפל: יש את ה- 10 אחוז מדמי הביטוח הכללי, עד סכום מסוים, של 55, ומעל זה – 5 אחוז מדמי הביטוח.
שי קומפל: לזה צריך להוסיף 7 וחצי אחוז מדמי הביטוח בשייר.
שי קומפל: זאת אומרת – פעם זה בברוטו ופעם זה בשייר.
שי קומפל: והסכום הגדול מבין שני אלה – 35 אחוז מהוצאות הרכישה הנדחות.
שי קומפל: התיקון שעשינו פה הוא ששינינו את השיעור, מפני שביצענו שינוי בכל מה שקשור להוצאות הרכישה גם בביטוח חיים בכלל.
שי קומפל: תיקנו את השיעור מ- 35 אחוז ל- 30 אחוז.
מאיר שטרית: הורדתם את השיעור.
שי קומפל: אבל במקביל – בתקנות הקודמות היתה עתודה לסיכונים.
שי קומפל: את זה הוצאנו.
שי קומפל: הלאה – תיקון תקנה 5.
שי קומפל: אני אסביר את התיקון.
שי קומפל: החשש שלנו הוא שהון שעומד כנגד סיכון, יעמוד פעמיים.
שי קומפל: כלומר- אם יש לי הון בחברת אם ובחברה בת, לא יכול להיות שההון של חברת האם יעמוד גם כנגד חברת הבת.
שי קומפל: לכן הדרישה היא שבחברת האם יוחזק הון גם בגין דרישת ההון בחברת הבת, כפול חלקה בחברת הבת.
שי קומפל: מה שהוספנו כאן שאם הוא מחזיק שליטה בבנק, גם דרישת ההון בבנק תעלה חזרה לחברת האם.
ציפי סאמט: שאותו הון לא ישמש פעמיים.
ציפי סאמט: הרעיון הוא להבטיח את ההון העצמי האמיתי.
אפי אושעיה: עד היום אפשר היה להעביר?
שי קומפל: לבנקים, עד היום, לא היתה מגבלה.
שי קומפל: לגבי חברות הביטוח זו כבר תקנה שיצאה מזמן.
שי קומפל: אני ממשיך.
שי קומפל: תיקון תקנה 6 היא במידה מסוימת תיקון טכני.
שי קומפל: קיימת הקרן לנזקי טבע שיש לה דרישות הון ספציפית.
שי קומפל: הדרישה, כפי שהיא כרגע, לא השתנתה פה בדרישות מבחינת המשמעות.
מאיר שטרית: אתם מגדילים את ההון העצמי ל- 5 מיליון שקל.
שי קומפל: לא, לא מגדילים, מפני ששם זה בניכוי הנכסים הבלתי מוכרים.
שי קומפל: קבענו את ריצפת מינימום של 40 מיליון.
שי קומפל: מסתבר, שניתן היה לתת פרשנות, כי כתבנו בתחילת הסעיף: "...
שי קומפל: על אף האמור בתקנות (2) ו- (3)", אז לכאורה, דרישת הסף לא חלה על אותו סוג של פעילות.
שי קומפל: מה שהוספנו פה זה את דרישת המינימום, שהיא 40 מיליון.
מאיר שטרית: ומה עם דרישת המקסימום?
שי קומפל: זה לא מוגבל.
שי קומפל: זה תלוי בגובה ההלוואות שלוקחים.
מאיר שטרית: מה האחוזים שאתם מחייבים בהם?
שי קומפל: יש את זה בתוספת, בתקנות הישנות בסוף, בטבלה שמראה בדיוק את המקדמים.
מאיר שטרית: ניקח דוגמה קלאסית – משכנתאות, למשל.
שי קומפל: זה לא משכנתאות, זה ביטוח אשראי מובטח במשכנתא.
שי קומפל: יש לך פה את היחס של שיעור הכיסוי של ההלוואה ויחס ההלוואה לביטחונות.
שי קומפל: כלומר, תלוי מה שיעור הכיסוי שהחברה נותנת, ומפורט פה השיעור מ- 5 עד 100.
מאיר שטרית: מה זה שיעור הכיסוי?
מאיר שטרית: נניח שאני לוקח משכנתה של 100 אלף דולר, ומבטח את המשכנתא בחברת ביטוח.
ציפי סאמט: זה בהשוואה לערך הנכס.
שי קומפל: אסביר, קודם כל, מה הכיסוי.
שי קומפל: חברת EMI היא החברה היחידה שפועלת היום בשוק בנושא הזה.
שי קומפל: היא מבטחת את המשכנתא, שבמידה והלווה לא עומד בתנאי הפירעון ומממשים את הנכס, ונוצר הפסד לבנק, היא מכסה את ההפסד שנוצר לבנק.
שי קומפל: היא יכולה לכסות 100 אחוז מההפסד.
מאיר שטרית: כאשר שני בני זוג לקחו הלוואה ואחד נפטר, ושניהם מבוטחים בביטוח חיים, הבנק, לכאורה, צריך להוריד מחצית מהמשכנתא.
שי קומפל: הבנק מכסה הכל.
שי קומפל: פירעון מלא של המשכנתא.
ציפי סאמט: כאשר נפטר אחד משני בני הזוג יש פטור מכל המשכנתא.
מאיר שטרית: יש לי פניות מאנשים שזה לא כך.
מאיר שטרית: טוענים שרק אם הבעל נפטר, והוא המפרנס העיקרי, זה כך.
ציפי סאמט: לא ידוע לי על מקרים כאלה.
ציפי סאמט: צריך לבדוק את הפוליסות.
שי קומפל: התיקון שאנחנו עושים כרגע לא משנה את המצב הקיים.
שי קומפל: מאחר ופועלת חברה אחת כיום, דרישת ההון שלה ממילא גבוהה יותר.
שי קומפל: התוספת שאנחנו עושים כאן לא משנה את הדרישה, ובטח לא משנה מצב קיים.
שי קומפל: מה שאנחנו עושים כאן הוא שאנחנו פשוט קובעים סף מינימום, שיהיה סף אחיד לכל מי שירצה להיכנס.
מאיר שטרית: תסבירו לי מה זה שיעור הכיסוי.
מאיר שטרית: נניח שלקחתי הלוואה של 100 אלף דולר.
שי קומפל: החברה מבטחת ואומרת שהיא נותנת כיסוי של 5 אחוז, כלומר- הם מבטיחים לבנק 5,000 דולר, אם מדובר על הלוואה של 100 אלף דולר.
מאיר שטרית: ומה זה "עד 50 אחוז.
מאיר שטרית: ."?
שי קומפל: היא מתחייבת עד 50 אלף דולר.
שי קומפל: זה תלוי למה חברת הביטוח מתחייבת לבנק.
שי קומפל: אנחנו מדברים על שיעור היחס של ההלוואה מהנכס.
שי קומפל: אם ההלוואה היא 50 אחוז מערך הנכס, 75 אחוז מערך הנכס, וכן הלאה.
מאיר שטרית: מה שכתוב פה זה אחוזים....?
אנה שניידר: זה לא מונח לפניכם.
אנה שניידר: לא נוגעים בזה, זה נשאר.
מאיר שטרית: אני רוצה להבין – אלה אחוזים של ההון העצמי שהם הדרישה שלכם למקרה של הלוואות כאלה?
מאיר שטרית: זאת אומרת – אם לקחתי הלוואה של 100 אלף דולר ששיעור הכיסוי שלה הוא 50 אחוז, וההלוואה מהווה 50 אחוז מערך הנכס – חברת הביטוח צריכה לקחת 0.35 אחוז על כל שקל, כהון עצמי?
שי קומפל: בתקנה (9) – כל השינויים שאנחנו רואים פה זה התאמה למבטח חוץ.
מאיר שטרית: זאת אומרת שמבטח חוץ יחזיק בחשבון מיוחד בישראל עודף נכסים על התחייבויות שלא יפחת מהסכום - -
ציפי סאמט: זה כמו הון.
ציפי סאמט: לחברה בחו"ל אין דרישת הון.
ציפי סאמט: זה בדיוק אותו הדבר, רק שקוראים לזה "עודף נכסים על התחייבויות".
שי קומפל: בסעיף (13) הוספנו את הנושא של דיווח בדו"ח הכספי.
שי קומפל: נכון להיום יש חובה לדווח בדו"ח הכספי על מצב ההון העצמי והדרישה בדו"ח.
שי קומפל: מה שביקשנו זה גם מספרי השוואה.
שי קומפל: תקנה (15) היא טכנית.
אנה שניידר: עניינה הצמדה.
אנה שניידר: מפנים פה לתקנות.
שי קומפל: בגלל שהוספנו את תקנה (8), והוספנו סכום, תיקנו פה.
אנה שניידר: פשוט התאימו את זה.
שי קומפל: יש תיקון דפוס בתקנה בסעיף (7) – תיקון תקנה 9.
שי קומפל: אחרי כן יש תוספת.
שי קומפל: בתוספת הראשונה היה סעיף של מחזור דמי ביטוח כולל, ודמי ביטוח לגביה.
שי קומפל: כלומר, היה איזשהו מנגנון מסוים שקבע שאם יש פיגור, עוברים את הגביה מעל רמה מסוימת, אז זה הופך להיות נכס בלתי מוכר.
שי קומפל: תיקנו את הנוסח של התקנה בכך שקבענו שזה יהיה ל- 12 חודש.
שי קומפל: התקנה הקודמת היתה לעד 8 תשלומים.
שי קומפל: תיקנו את זה קודם, בתקנות אחידות מטבע, ל- 12 תשלומים, אז צריך לבצע התאמה מפריסה ל- 8 לפריסה ל- 12, ואז קבענו שבעצם כל פרמיה לגביה מעל ל- 12 חודש, שיש אצל המבטח, הופכת להיות נכס בלתי מוכר.
שי קומפל: זו הסיבה לתיקון.
שלום שמחון: אני רוצה להביא את התקנות להצבעה.
שלום שמחון: מי בעד.
שלום שמחון: – אושר.
שלום שמחון: אני מודה לכם, הישיבה נעולה.
יעקב ליצמן: שלום לכולכם, אני פותח את ישית הוועדה.
יעקב ליצמן: אנו דנים בתקנות הבזק.
אפי אושעיה: יש לי הערה בנושא טכני.
אפי אושעיה: אני רואה את התקנות בפעם הראשונה, וקצת מתקשה לעקוב וגם להחליט.
אפי אושעיה: לדעתי זה אבסורד.
אפי אושעיה: צריך להגיש לנו את החומר לפחות 48 שעות לפני הישיבה.
אפי אושעיה: צריך ללמוד את הדברים ולבוא מוכנים, ולא לסמוך רק על מה שמתפרסם בעיתונות.
אפי אושעיה: אם העיתונאים קיבלו את החומר מבעוד מועד, אני מניח שהיינו יכולים לקבל אותו גם אנו.
אפי אושעיה: לפיכך, אני מבקש לא לקבל החלטות היום, עד שנלמד את החומר.
יעקב ליצמן: בעיקרון אתה צודק.
יעקב ליצמן: אנחנו נראה לקראת סוף הישיבה.
מיכאל איתן: יש לנו ישיבה מקבילה בוועדת הכלכלה.
מיכאל איתן: זו היא פגיעה קשה בכנסת, לפחות.
מיכאל איתן: יש ישיבה כרגע בוועדת הכלכלה בחוק הבזק, וזו ישיבה מאד חשובה.
מיכאל איתן: אנו דנים בנושא הזה - -
יעקב ליצמן: הנושא שלפנינו דורש אישור של ועדת כספים.
מיכאל איתן: אבל אנחנו לא יכולים להיות בשני מקומות בו זמנית.
מיכאל איתן: כך גם אנשי בזק.
דני רוזן: ביקשתי מוועדת הכלכלה להזיז את הדיון בכמה שעות, אבל הם לא היו מוכנים.
אפי אושעיה: אני מבקש להעלות את הבקשה שלי להצבעה, ולא לדון, ברגע זה, גם תוך מחאה על כך שאנחנו לא מקבלים את החומר, וגם כדי שיסיקו את המסקנות לעתיד.
מיכאל איתן: אולי אפשר לדון מחר.
מיכאל איתן: אנחנו ניקח את החומר ונעיין בו, בינתיים, ונקיים מחר את הדיון.
מיכאל איתן: אני מבטיח לא לבקש רביזיה בדיון מחר.
יעקב ליצמן: נתחיל את הדיון ונראה איך הוא מתפתח.
אפי אושעיה: אני לא יכול לדון, כי החומר לא היה מונח לפניי מבעוד מועד.
אפי אושעיה: אי אפשר להתחיל בשום דיון.
יעקב ליצמן: אנחנו בכל זאת נדון, ונראה מה נעשה, מאוחר יותר.
אפי אושעיה: זו פגיעה במעמד חברי הכנסת וחברי ועדת הכספים.
מיכאל איתן: ובינתיים אנחנו מפסידים את החקיקה בוועדת הכלכלה.
יעקב ליצמן: בכל מקרה, או שיש פגיעה בוועדת הכלכלה או בוועדת הכספים.
דני רוזן: אם יותר לי לציין – אנחנו חייבים לגמור את אישור התקנות עד סוף החודש, או להאריך את תוקפן של התקנות הנוכחיות, כי הן מסתיימות.
דני רוזן: מייד אסביר למה לא יכולנו להגיש אותן קודם.
דני רוזן: פניתי לחבר הכנסת פורז, והצעתי לו לדחות את הדיון בוועדת הכלכלה אפילו בכמה שעות, אבל הוא סירב.
דני רוזן: הוא אמר לנו להגיע לכאן, ושהוא, בוועדת הכלכלה, יסתדר בלעדינו.
דני רוזן: אני מכבד את דבריו.
אפי אושעיה: אבל אתה לא חושב שהיה מין הראוי למסור לנו את החומר, בזמן שמסרתם אותו לעיתונאים?
דני רוזן: ביום ראשון בבוקר העברנו את כל החומר לפה.
יעקב ליצמן: אני לא חושב שזה מכובד לדחות את הדיון.
אפי אושעיה: אתה היושב ראש, אבל יש כאן גם חברים.
אפי אושעיה: אתה לא יכול לכפות עלינו דיון מבלי שנסכים לדון.
יעקב ליצמן: אם אני צריך לבחור בין פגיעה בוועדת הכלכלה או בוועדת הכספים, אני מעדיף לא לפגוע בוועדת הכספים.
יוסף יצחק פריצקי: אני מציע שנשמע על מה מדובר.
יוסף יצחק פריצקי: שאנשי משרד התקשורת יציגו את הדברים, ואחרי כן נראה.
דני רוזן: תעריפי חברת "בזק" מאושרים על ידי ועדת הכספים, אבל אחת לחמש שנים ממנים ועדה ציבורית, שבודקת באופן יסודי את כל תעריפי "בזק" וממליצה המלצות.
דני רוזן: הוועדה האחרונה מונתה לפני שלוש שנים, ובראשה עמד פרופ' גרונאו.
דני רוזן: הוועדה הגישה דו"ח לפני קצת יותר משנתיים.
דני רוזן: הדו"ח הזה הוצג בהרחבה בוועדה הזו.
דני רוזן: לאחר דיונים רבים הוא התקבל במלואו, להוציא תיקון אחד.
דני רוזן: התעריפים של "בזק" נקבעים על פי נוסחה של מדד מינוס מקדם התייעלות.
דני רוזן: ועדת גרונאו הציעה מקדם התייעלות מסוים.
דני רוזן: היה ויכוח אם המקדם נכון או לא, ובסוף סוכם לעשות טבלה לפי התפוקות המוחשיות של "בזק" ולפי זה לקבוע מה יהיה מקדם ההתייעלות.
דני רוזן: זה סוכם במכתב שהוציאו שר האוצר דאז, מאיר שטרית, ושרת התקשורת אז – לימור לבנת.
דני רוזן: המכתב שלהם ל "בזק" הוצג גם הוא לוועדה.
דני רוזן: הגיעו הנתונים של שנת 2000, ובהסכמת משרד האוצר ומשרד התקשורת הגענו למקדם התייעלות של 3.5 אחוז.
דני רוזן: אסביר איך מתרגמים את מקדם ההתייעלות.
דני רוזן: התעריפים של "בזק" מתחלקים לשניים : מה שנקרא "תנועה" – קריאת השיחה, ומה שנקרא "נגישות" – תשלום חודשי קבוע, או תשלום עבור דמי התקנה, וכך הלאה.
דני רוזן: ההסדר של ועדת גרונאו אומר שאנחנו משיתים את כל ההתייעלות כעל התנועה, ולא על התשלום הקבוע, כדי לטפל בצמצום וביטול הסבסוד הצולב, שהוא מאד הרסני מבחינה כלכלית.
מיכאל איתן: נקודת המוצא של ועדת גרונאו היתה שהתשלום הקבוע אמור לכסות את ההוצאות הקבועות בסופו של דבר, והתשלום של התנועה יכסה את ההוצאות השוטפות, המשתנות.
מיכאל איתן: אז הם בעצם אומרים שההוצאות המשתנות מסבסדות את ההוצאות הקבועות.
דני רוזן: אבל היות ולא היתה הסכמה בכנסת לעדכון בבת אחת של כל נושא התשלום הקבוע, שהיה להם מאד גבוה, עשו את זה בקפיצת מדרגה אחת, ואמרו שההמשך יהיה קצת הדרגתי, ובכל עידכון יעלו בקצת.
דני רוזן: אנחנו מבצעים את הקצת הזה.
מיכאל איתן: כאשר ההוצאות הקבועות הן 90 אחוז השקעה בציוד, בתחזוקה של הציוד והקווים.
מיכאל איתן: זה התשלום הקבוע.
אפי אושעיה: האם אני יכול להסיק שיש תהליך הדרגתי של הפחתת העלות הקבועה?
דני רוזן: לא, בדיוק ההפך – יש תהליך הדרגתי של העלאת העלות הקבועה, והורדת תעריפי השיחות.
דני רוזן: בסך הכל יש הורדה בתעריפי "בזק", אבל במשקלות – המשקל של התשלומים הקבועים עולה, והמשקל של התנועה – יורד.
אפי אושעיה: אם יש כאלה שמתקשים בהחזקת הטלפון - -
מיכאל איתן: הגישה לא היתה סוציאלית, לפי מה שאתה אומר.
מיכאל איתן: הם אמרו שמאחר והתשלומים הקבועים אינם מכסים את ההשקעות הבסיסיות בתקשורת, רוצים להעלות את התשלום הקבוע, על מנת שזה יכסה את ההשקעות הבסיסיות.
מיכאל איתן: לעומת זאת, מה ש "בזק" גובה עבור השיחות הוא יותר ממה שעולה לה להפעיל את השיחות האלה.
דני רוזן: אני רוצה להשיב לגבי הנקודה של אלה שמתקשים בהחזקת הטלפון.
דני רוזן: הפתרון הסוציאלי הוא בתשלום מופחת לטלפונים בעלי תנועה קטנה.
דני רוזן: לפני שלוש או ארבע שנים היו דיונים מאד מקיפים בעניין הזה.
דני רוזן: בסופו של דבר נמצא שיש מתאם מאד גבוהה בין נתוני הביטוח הלאומי על המקרים הסוציאליים לבין טלפון יחיד בדירת מגורים, שיש בו מעט מאד תנועה.
דני רוזן: לכן יש לנו תעריפים מיוחדים לעניין הזה, וכך אנו פותרים את הבעיה הסוציאלית.
דני רוזן: את ההנחה לתנועה רוצים להוריד, זה יוצא בסביבות 4 אחוז, ואנחנו שמים על דבר אחד – על תעריף המינימום של שיחה.
דני רוזן: בשיחת טלפון, אחרי עדכון שלפני שנה, כשעברנו לפעימות מונה לפי זמן, כשמחייגים ועונים מהצד השני, יש קודם כל תעריף מינימום לשיחה.
דני רוזן: משלמים אותו בכל מקרה, ואחרי כן ממשיכים לשלם לפי זמן שיחה, לפי דקות.
דני רוזן: מעל ל- 75 אחוז מהשיחות הן בתעריף המינימום.
דני רוזן: אנחנו עושים את כל ההנחה בתעריף המינימום, כדי שהיא תיפול על 75 אחוז מהשיחות.
דני רוזן: עוד נקודה הנוגעת לתעריפי התנועה, ואני חושב שהיא רלבנטית, היא שבתעריפי "בזק" יש שעת שיא, שעת ביניים, ושעת שפל.
דני רוזן: בתעריפי כל החברות האחרות יש רק שיא ושפל, אין ביניים.
דני רוזן: הציבור מתקשה להבין את תעריף הביניים הזה.
דני רוזן: לכן, אנחנו רוצים לאחד את שעת הביניים עם שעת השפל.
יוסף יצחק פריצקי: למה "בזק" לא עושה את הדבר שעשו כבר בכל העולם כולו, ומציעה למנוייה חבילות?
יוסף יצחק פריצקי: בארצות הברית ובאירופה זה מקובל.
יוסף יצחק פריצקי: למה אין אפשרות היום להציע חבילות?
יוסף יצחק פריצקי: יש אנשים שמטלפנים רק לאזור החיוג שלהם, למשל.
יוסף יצחק פריצקי: אני רוצה שתהיה אפשרות בחירה.
דני רוזן: בעיקרון אנחנו צריכים להבין שהיות וההכנסות של "בזק" נורמטיביות, מדברים על ייקור מהותי מאד בדמי השימוש הקבועים.
דני רוזן: כפי שהבנת, יש רגישות רבה מאד של חברי הכנסת להגדרת דמי השימוש הקבועים.
יוסף יצחק פריצקי: תלוי למי.
דני רוזן: מצד שני, אם "בזק" יציע חבילות, אנחנו נשקול את זה, ונביא את זה לכאן.
אבי (אברהם) גבאי: קודם כל, יש ל "בזק" כבר היום חבילות תעריפים, לגולשי האינטרנט, למשל.
אבי (אברהם) גבאי: יש חבילות תעריפים לאנשים שנקראות friends and family, כאשר המנוי בוחר שלושה מספרים שהוא מתקשר אליהם בדרך כלל, ויש הנחה גדולה בחיוג למספרים האלה.
אבי (אברהם) גבאי: בקרוב אנחנו רוצים להביא למשרד התקשורת חבילות נוספות.
אבי (אברהם) גבאי: למשל – קו לצעירים, קו שני למשפחה, שעליו משלמים 70 או 80 שקלים לחודש, וניתן לדבר בו כמה שרוצים, בשעות השפל.
אבי (אברהם) גבאי: אנחנו לא רוצים ליצור מצב שמי שיהנה מזה בסופו של דבר זה העסקים, ולא משקי הבית.
אבי (אברהם) גבאי: יהיו לנו עוד כל מיני חבילות שניתן, למשל – מחיר מסוים, שבו ניתן יהיה לשלם שיחות במחיר מקומי לשיחות בין עירוניות, לאזור חיוג מסוים.
אבי (אברהם) גבאי: נניח שאדם גר בהרצליה, באזור חיוג 09, ורוב השיחות שלו הן לאזור החיוג 03, תהיה לו אפשרות לשלם את כל השיחות לאזור 03 במחיר שיחה מקומית.
אבי (אברהם) גבאי: "בזק" ייתן את האפשרות הזו.
אבי (אברהם) גבאי: אלה דברים שנביא בקרוב לאישור משרד התקשורת.
דני רוזן: סל תשלומים חלופי, מחייב את אישור שר התקשורת ושר האוצר.
אבי (אברהם) גבאי: חבר הכנסת מיכאל איתן הוביל מהלך גדול שהביא פתרון יפה למשתמשי האינטרנט.
דני רוזן: אני אמשיך.
דני רוזן: דבר נוסף שישנו – עשינו כמה שינויים בנושא החיוג.
דני רוזן: ביטלנו את אזור החיוג 07ובכך קירבנו את הפריפריה למרכז הארץ.
דני רוזן: כנ"ל גם בצפון.
דני רוזן: כמות השיחות הבין עירוניות קטנה, כתוצאה מכך.
דני רוזן: צריך להתחשב בזה בעדכון תעריפים.
דני רוזן: יש לנו בעיה גדולה מאד של הצורך להוסיף ספרה למספרי הטלפון.
דני רוזן: בסלולרי יש כבר 4,4 מיליון מנויים, והם ממשיכים לגדול בקצב מסחרר.
דני רוזן: יש רק פחות מ- 3 מיליון טלפונים קוויים.
יעקב ליצמן: יש יותר סלולריים מאשר קוויים?
דני רוזן: כן, מנובמבר 99 יש יותר, והמספר ממשיך לגדול.
דני רוזן: כולם בפינה של אזור החיוג 05.