GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דני צידון: בעקבות היציאה מלבנון הם נקלעו למערך חיים שהוא מאד שונה ממה שהיה להם קודם לכן.
דני צידון: היציאה מלבנון השפיעה ברמה הכלכלית הישירה – אין צורך להרחיב ולהסביר מה קרה לכל ענף התיירות באזור הזה, שירד מתפוסה של 70 אחוז לאפס, וכדומה.
דני צידון: מי שעוקב אחרי האוכלוסייה ביישובים האלה רואה הצטמצמות אדירה בהיקף האנשים שמתגוררים שם בשנים האחרונות.
דני צידון: התופעה הייחודית הזו הביאה את שר האוצר לבקש לדחות את השבת החובות שלהם לבנקים, כאשר הממשלה נושאת ברוב העלות במקרה הזה, של דחיית השבת הפיקדונות.
דני צידון: לאחר ההסדר הקיבוצים האלה עדיין חייבים לבנקים הרבה מאד כסף, בסדר גודל של שלוש פעמים השכר השנתי של חבר קיבוץ.
דני צידון: במונחים של אנשים מהיישוב במדינת ישראל מדובר בחוב אדיר, ותוכלו לחשב את זה בעצמכם.
דני צידון: זה כפול מהחוב הממוצע לאנשים רגילים במדינת ישראל.
דני צידון: התגבשה התוכנית הזו, כדי לעזור להם, מעט מאד.
דני צידון: תחילת הדיון בדברים האלה היתה ממש אחרי היציאה מלבנון.
דני צידון: הדיון התארך והסתבך, ובסופו של דבר הגענו למבנה הזה, שבו המדינה מממנת את פער הריבית של ההמתנה, במשך ארבע שנים, על מחצית החובות של הקיבוצים האלה לבנקים.
דני צידון: זה החלק של המדינה – השתתפות בפער הריבית בין ריבית השוק לבין ריבית ההסדר.
דני צידון: הדברים האלה חיכו לפתרון הרבה מאד זמן.
דני צידון: התחלנו לטפל בזה, להערכתי, לפני תשעה חודשים, והבאנו את זה רק היום, וזה בבחינת מאוחר, אם לא מאוחר מידי.
דוד גרשונוביץ: כפי שאמר קודמי – רוב העלות נופלת על המדינה, באותו גובה של ההפרש בין הריבית של הפיקדונות לריבית השוק, אבל גם הבנקים משתתפים.
דוד גרשונוביץ: חלק מחובות אחרים שיש לאותם קיבוצים, שלא במסגרת ההסדר – גם את אותם חובות הסכימו הבנקים לפרוס.
דוד גרשונוביץ: אין לי מידע על כמה חובות מדובר, מעבר להסדר הקיבוצים.
דני צידון: בערך עוד רבע.
דני צידון: העלות השוטפת היא ברובה על הממשלה.
דני צידון: כאשר אמרתי רוב העלות התכוונתי לרוב העלות, לא התכוונתי שכל העלות היא על הממשלה.
דני צידון: העלות השוטפת היא על הממשלה, אבל הסיכון נופל כולו על הבנקים, בעצם, ולסיכון יש מחיר.
דני צידון: לכן, זה לא מדויק להגיד שהבנקים לא נוטלים שם חלק, ובהחלט יהיה מדויק לומר שרוב העלות היא על המדינה.
שלום שמחון: אמר פה יהודה שביט שצריכה להיות פעולה נוספת, מעבר לפעולה הזו.
דני צידון: הוא רואה מול עיניו קיבוצים שיושבים על הגדר, ובמצב כלכלי קטסטרופלי.
מאיר פרוש: מה המשמעות של הבקשה של יהודה שביט, שאנחנו יכולים לתרום?
מאיר פרוש: אנחנו יכולים?
מאיר פרוש: בהחלטה שלנו?
שלום שמחון: יכול להיות שוועדת הכספים צריכה לקיים דיון עם פרופ' דני צידון כדי ללמוד את ההסדר הזה.
מאיר פרוש: ומה היום?
שלום שמחון: היום אני לא בטוח, אבל אני מדבר על בכלל.
שלום שמחון: לפי דעתי זה צריך לעלות לסדר היום כדי לבדוק את זה.
שלום שמחון: יכול להיות שזה מתגלגל ככה שבסופו של דבר זה יתפוצץ עוד פעם.
מושיק בן עטר: צריך להבין גם שמה שדני צידון אמר, בקשר לחוב – הדחייה של חובות הקיבוצים יוצרת מצב שהחוב השוטף שלהם, בסוף תקופת הדחייה, יהיה גדול יותר ממה שהוא היום.
אנה שניידר: מבחינה משפטית אנחנו צריכים לזכור שההסדר המקורי אושר על ידי הוועדה, ולמעשה אין כאן איזושהי פתיחה של ההסדר, או משהו שדורש דיון מחודש בהסדר כולו.
אנה שניידר: יש כאן, למעשה, כפי שאומר שר האוצר, שינוי בלוח הסילוקים, בפירעון.
אנה שניידר: אני שוב מדגישה: ברור לי שיש הבדל, אבל מבחינה משפטית לא פותחים פה את ההסדר מחדש.
אנה שניידר: השר מגיע לכאן, בעצם, כדי שלא תעלה טענה שיש בכך מעין סטיה מההסדר, ולכן לא צריך, למיטב הבנתי, לפתוח את הדיון על כל ההסדר.
אנה שניידר: אולי יש מקום לדון רק בשינוי שמבוקש פה.
אמנון כהן: אני רואה פה הסדר שעד שנת 2013 הוא צריך להסתיים, אבל אם נקבעו דברים שהם לא יכולים לעמוד בהם, הרי שנאלצים לספוג פה שינוי.
אמנון כהן: השאלה היא האם בעוד שנתיים או שלוש לא יהיה אותו מצב.
שלום שמחון: בגלל זה הצעתי שנסכם את הדיון הזה בכך שנאשר את זה, והדבר הנוסף – בלוח הזמנים שיהיה נוח לפרופ' דני צידון, ועדת הכספים תקיים אתו דיון כדי ללמוד איפה עומדת תמונת המצב, ואחרי זה ניתן יהיה להסיק מסקנות איך אנחנו יכולים לעזור ולסייע.
דני צידון: אני הייתי מציע שיאשרו את הבקשה הזו, ואני מאד אשמח לבוא לוועדת הכספים בפעם אחרת לגבי הסדר הקיבוצים כולו, ועל ההשלכות שיש לו על הפריפריה במדינת ישראל.
שלום שמחון: אני רוצה להביא את ההסדר להצבעה, ואני מבקש לצרף למכתב האישור הזה גם את בקשתנו לקיים דיון עם שר האוצר ועם ראש מנהלת הסדר הקיבוצים בנושא הסדר הקיבוצים, כדי ללמוד את ההשלכות העתידיות ואיך אפשר לסייע בעתיד.
שלום שמחון: תודה, הבקשה אושרה.
שלום שמחון: תקנות הפיקוח על עסקי הביטוח (קביעת אחידות מטבע ביטוח ודמי ביטוח באשראי), התשס"א- 2001
אבשלום וילן: אנו עוברים לנושא הבא בסדר היום.
אבשלום וילן: יש לנו שלושה סעיפים בנושא הביטוח: האחד – תקנות פיקוח על עסקי הביטוח (קביעת אחידות מטבע ביטוח ודמי ביטוח באשראי), תיקון התש"ס 2000.
אבשלום וילן: הסעיף השני – תקנות הפיקוח על עסקי הביטוח (דרכי השקעת ההון והקרנות של מבטיח וניהול התחייבויותיו), התש"ס 2000, והשלישי – תקנות הפיקוח על עסקי הביטוח (הון עצמי מינימלי הנדרש ממבטח) (תיקון), התש"ס 2000.
אבשלום וילן: הממונה על הביטוח תציג את הנושא.
ציפי סאמט: ראשית – תקנות הביטוח, קביעת אחידות מטבע.
ציפי סאמט: כאן התיקון הוא בעיקר טכני.
ציפי סאמט: אנחנו מתייחסים לעניין של תשלום דמי הביטוח בתשלומים.
ציפי סאמט: עד היום אנחנו הגבלנו את היכולת לפרוס את התשלום הזה ל- 8 תשלומים לכל היותר.
ציפי סאמט: אנחנו חושבים שההתערבות הזו היא למעלה מן המידה.
ציפי סאמט: חברות הביטוח מעונינות לאפשר 12 תשלומים.
ציפי סאמט: אנחנו לא רואים מקום להתנגד לזה, ולכן אנחנו חושבים שאפשר להקל בעניין הזה ולאפשר 12 תשלומים.
אבשלום וילן: האם בנושא הזה יש למישהו התנגדויות?
אבשלום וילן: אני מעמיד את הנושא להצבעה: מי בעד התיקון הטכני?
אבשלום וילן: – 4 בעד.
אבשלום וילן: ללא מתנגדים – הסעיף אושר.
ציפי סמאט: התיקון הבא הוא בעצם ביטול של עניין ההצמדה של התשלומים.
ציפי סמאט: בסביבת האינפלציה שבה אנחנו פועלים היום אין טעם לאכוף את העניין הזה של ההצמדה, ולכן אנו מבקשים לבטל.
סמדר אלחנני: אפשר להשאיר אותו אופציונלי?
סמדר אלחנני: אין לנו ביטוח לעניין הזה, של סביבת אינפלציה.
ציפי סמאט: נכון, אנחנו לא רוצים להתערב.
ציפי סמאט: אנחנו לא אומרים שאי אפשר להצמיד.
ציפי סמאט: אנחנו רק פותרים מחובת הצמדה.
אבשלום וילן: האם יש התנגדות לסעיף 2? –לא.
ציפי סאמט: 3 ו- 4 זה רק העניינים הטכניים של ההזזה.
אבשלום וילן: אנחנו נצביע, אם כך, על הדף כולו.
אבשלום וילן: מי לאישור כל תקנות הפיקוח על עסקי הביטוח – קביעת אחידות מטבע ביטוח ודמי ביטוח באשראי?
אבשלום וילן: 4 בעד, התקנות אושרו.
אבשלום וילן: תקנות הפיקוח על עסקי הביטוח (דרכי השקעת ההון והקרנות של מבטח וניהול התחייבויותיו), התשס"א-2000
ציפי סאמט: אנחנו מדברים עכשיו על דרכי השקעת ההון והקרנות של מבטח וניהול התחייבויותיו.
ציפי סאמט: אנחנו מציעים להחליף את תקנות ההשקעה הישנות המוטלות על חברות ביטוח.
ציפי סאמט: אנחנו חושבים שהתקנות הישנות הן גם מיושנות ולא מתאימות לעולם שבו אנו פועלים היום.
ציפי סאמט: אנחנו חושבים שאין זה ראוי שמפקח ייקבע לפרטי פרטים כיצד להשקיע את ההון של חברות הביטוח.
ציפי סאמט: חברות הביטוח צריכות להעסיק מקצוענים, לקבל החלטות בעניין הזה, ובמצבים מסוימים – גם לאפשר בחירה ללקוחות שלהם שיחליטו האם הם מעדיפים השקעות יותר מסוכנות או פחות מסוכנות, עם סיכוי קטן או גדול יותר.
ציפי סאמט: לכן, ההצעה שאנו מביאים כאן, אחרי דיון ממושך עם חברות הביטוח, ועם המומחים בשוק ההון, היא הצעה חדשנית ומרחיקת לכת מבחינת הליברליזציה של כללי ההשקעה.
ציפי סאמט: אנחנו מעבירים את האחריות ואת שיקול הדעת לחברות הביטוח, שתוכלנה – בכפוף לשיקולים מקצועיים, לשיקולים של נאמנות, לשיקולים של זהירות – לנהל את ההתחייבויות שלהן ואת התיק של הציבור שמנוהל על ידן.
ציפי סאמט: העיקרון שלפיו אנו פועלים הוא שאנחנו לא בוחנים כל השקעה בפני עצמה, ולא מגבילים כל השקעה בפני עצמה, כפי שהיה מקובל בעבר, זאת אומרת – לא יותר מאחוז מסוים במניות, ולא פחות מאחוז מסוים באגרות חוב, וכן הלאה, שזו דרך שאינה אופטימלית ובוודאי שאינה מתאימה לעולם דינמי שבו שוק ההון מפתח.
ציפי סאמט: ההגבלה היא לאיזשהו פרמטר שבוחן את הביצוע של התיק כולו, אלא אנחנו מתייחסים למדד לפיזור סיכון.
ציפי סאמט: המדד הזה בא לבדוק את הסיכון ואת הנזילות של כל נכס ונכס.
ציפי סאמט: אנחנו מאפיינים כל נכס באיזשהו פרמטר שקובע את רמת הסיכון והנזילות שלו, ואנחנו משקללים את כל הנכסים, כל אחד על פי הפרמטר שמיוחס לו, ומסתכלים, בעצם, על הערך המשוקלל של המדד לפיזור סיכון על כל אחד מסוגי ההתחייבויות שאנחנו מתייחסים אליהם בתקנות.
אנה שניידר: על בסיס שנתי?
ציפי סאמט: לא, זה בכל עת.
ציפי סאמט: זאת אומרת – בכל עת התיק צריך לעמוד באיזשהו רף של סיכון מינימלי, שהוא חייב להיות למעלה ממנו.
ציפי סאמט: הרעיון הזה, להתייחס למכלול, ולא לכל נכס בפני עצמו, הוא כמובן משכלל מאד את יכולת קבלת ההחלטות, כי לפעמים רוצים לקחת פחות מסיכון מסוים, ויותר מסיכון אחר.
ציפי סאמט: זה דבר שניתן לעשות אותו כאשר מסתכלים על ממוצע משוקלל, ולא ניתן היה לעשות אותו בעבר.
ציפי סאמט: אנחנו בעצם מחלקים את כל סוגי ההתחייבויות, שיש לחברת הביטוח, ל- 9 סוגים, ומול כל התחייבות אנו קובעים איזשהו מדד מינימלי שהחברה חייבת להיות מעליו, כאשר לעניין אחד, וזה העניין של התיק המשתתף ברווחים, תיק ביטוח החיים המשתתף ברווחים – בו אנחנו לא קובעים רף מינימלי, אלא קובעים חובות גילוי נרחבות.
ציפי סאמט: המבוטחים הם אלה שצריכים להפעיל את הבקרה, וכפי שנאמר קודם, הם גם אלה שיכולים לבחור את רמת התשואה והסיכון המקובלת עליהם, הרצויה להם, על פי מערכת השיקולים והטעמים האישיים שלהם.
ציפי סאמט: לכן לא ראינו מקום לקבוע רף מינימלי לתיק הזה.
ציפי סאמט: עם זאת, עם חופש הפעולה שאנו מקנים לחברות הביטוח ולמבוטחים, אנחנו קובעים גם תנאים מסוימים כתנאי סף, תנאים מגבילים לעניין יציבות חברות הביטוח.
ציפי סאמט: יש כמה עקרונות שאנחנו קובעים אותם בנוסף לנושא הזה של עמידה במדד לפיזור סיכון, והדברים האלה מתייחסים לפרמטרים של סיכון.
ציפי סאמט: למשל – משך חיים ממוצע של הנכסים.
ציפי סאמט: אנחנו יודעים שכאשר מנהלים נכסים מול התחייבויות, צריכה להיות איזושהי זיקה בין אורך החיים של הנכסים לאורך החיים של ההתחייבויות.
ציפי סאמט: אם לחברת הביטוח יש התחייבויות לזמן קצר, זה לא הגיוני שכנגדם היא תחזיק נכסים שהם כולם לטווח ארוך, משום שזה חושף אותה לסיכונים שונים.
ציפי סאמט: אי לכך, אנחנו הצבנו דרישה לגבי משך החיים הממוצע של הנכסים שעומדים מול כל התחייבות, כאשר יש לנתח את אורך החיים הממוצע של ההתחייבות ולהתאים אליה את אורך החיים של הנכסים.
סמדר אלחנני: באיזו שונות הממוצע?
ציפי סאמט: הנושא הזה, של משך החיים הממוצע, זה נושא שנחקר רבות בכלכלה ובמימון.
ציפי סאמט: אנחנו בעצם הולכים בעקבות המסקנות של המודלים שמביאים למינימום את הסיכון.
ציפי סאמט: יכולנו לדרוש back to back, עד כמה שניתן לדרוש את זה.
ציפי סאמט: זה לא כל כך מוגדר.
ציפי סאמט: לא תמיד זה מוגדר בצורה חדה מאד בצד של ההתחייבויות, ולכן קשה מאד לדרוש את זה לגבי צד הנכסים.
ציפי סאמט: אבל, הדרישה של back to back היא דרישה מאד מרחיקת לכת, שיש לה עלות מאד מאד גבוהה.
ציפי סאמט: לנהל כל דבר בדיוק בצורה צמודה זה דבר שיש לו עלות גבוהה מידי, וזה מיותר.
ציפי סאמט: אנחנו נלחמים בסיכון במחיר גבוה מידי של תשואה.
ציפי סאמט: לכן יש מודלים כלכליים שמנחים כיצד לקבוע את הדברים האלה.
ציפי סאמט: דרישות כאלה קיימות גם בבנקאות, ואנחנו הולכים בעקבות הדרישות האלה.
סמדר אלחנני: מהניסיון שלך בפיקוח על הבנקים, הדרישות מחברת ביטוח צריכות להיות גמישות יותר מאשר בבנקאות, או פחות?
סמדר אלחנני: בבנקאות צריכה להיות הלימות הרבה יותר, כי יש דרישות on call.
ציפי סאמט: השוני צריך לנבוע בעיקר מאופי הפעילות.
ציפי סאמט: כמו שאת אומרת, בבנקאות, ההגדרות הן הרבה יותר חדות, מבחינת אורך החיים של כל פיקדון, ושל כל אשראי.
ציפי סאמט: חוץ מאשר חשבונות עובר ושב, לרוב החשבונות יש מועד מאד מוגדר, ולכן ניתן יותר לתכנן.
ציפי סאמט: בחברת ביטוח יש הרבה מאד אי ודאות לגבי הפריסה, אבל בכל זאת – יש ניסיון מצטבר מסוים, ויש לנו אופקים שונים של פוליסות ביטוח.
ציפי סאמט: יש פוליסת ביטוח שהיא לשנה, ויש פוליסה שהיא לשלושים שנה.
ציפי סאמט: לכן, מטבע הדברים, ההגדרה של משך החיים היא הרבה יותר גמישה, אבל העיקרון הוא אותו עיקרון כמו בבנקאות.
ציפי סאמט: הנושא השני הוא מאזן ההצמדה.
ציפי סאמט: שוב – אותה בעיה של כיצד צמודים הנכסים לעומת בסיס ההצמדה של ההתחייבויות.
ציפי סאמט: כאן יש דרישה שאם ידוע שהתחייבות מסוימת צמודה לבסיס מסוים, למשל – לדולר, אזי הנכסים שמולה חייבים להיות צמודים לאותו בסיס, אחרת, כמובן, חברת הביטוח תיקח על עצמה סיכון שאיננו מוצדק, ולכן אנחנו הצבנו כאן דרישה של שמירה על מאזן ההצמדה – באותם מקומות שהעניין רלבנטי.
ציפי סאמט: בנוסף לשלושת המרכיבים שדיברנו עליהם, התקנות החדשות כוללות גם הוראות בעניינים הבאים: חובת נאמנות ומניעת ניגודי עניינים.
ציפי סאמט: מדובר כאן במשקיעים מוסדיים שמנהלים כספי אחרים, ולכן אנחנו חייבים לחדד ולהדגיש את חובת הנאמנות שלהם, חובת הפעילות שלא תוך ניגודי עניינים, חובות הזהירות – כל הדברים האלה קיבלו הדגשה מיוחדת בהצעת התקנות החדשות.
ציפי סאמט: בין הדברים שאנחנו קובעים, אנחנו דורשים הקמה של שתי ועדות השקעה.
ציפי סאמט: מדוע?
ציפי סאמט: – משום שחברות הביטוח משקיעות כספי אחרים, מחד, זאת אומרת – משקיעות את הכספים של ציבור המבוטחים בפוליסות ביטוח חיים משתתפות ברווחים, ומאידך – מנהלות כספים, שהם בעצם של חברת הביטוח.
ציפי סאמט: עתודות כנגד ביטוח כללי, כנגד ביטוח חיים מבטיח תשואה, וההון העצמי של חברות הביטוח.
ציפי סאמט: בהחלט יכולים להיות ניגודי עניינים בניהול שני תיקים מהסוג הזה, ולכן חובה להפריד ולהקים שתי ועדות השקעה, שהחברים באחת אינם יכולים להיות חברים בשניה.
ציפי סאמט: זאת כדי שהחלטות ההשקעה תהיינה בלתי תלויות, וכדי שההשקעות של תיק הציבור תעשנה בדרך שמופרדת לחלוטין ממחשבה על נושא אחר שאינו טובת המבוטחים עצמם.
ציפי סאמט: אנחנו קבענו לגבי חברי ועדת ההשקעות, ומי שעוסק בניהול השקעות אצל המבטח – דרישות לכשירות.
ציפי סאמט: הדרישות הן לכשירות מקצועית מסוימת, של הכשרה אקדמית, של ניסיון מסוים, ושל כשירות אתית.
ציפי סאמט: דהיינו – אנשים שלא הורשעו בעבירה שתפגום בהתאמתם לנהל כספי אחרים.
ציפי סאמט: אנחנו קובעים חובה של המבטח להשתתף באסיפות כלליות כאשר מדובר בהשקעות כנגד התחייבויות בתיק משתתף ברווחים.
ציפי סאמט: זאת אומרת – אנחנו רוצים שהמבטח יממש את כל הזכויות שעומדות לרשות בעלי מניות, כדי להגן על ההשקעות שלו בצורה הטובה ביותר, ולכן אנחנו דורשים מה שכבר דרשנו מקופות גמל – להשתתף באסיפות כלליות, שהנושאים שנידונים בהם יכולה להיות להם השלכה על הזכויות של המבוטחים.
ציפי סאמט: כפי שנאמר קודם – אנחנו קובעים חובה על המבטח לפעול באמונה, בשקידה, לטובת המבוטחים בלבד, לא להעדיף על פניהם כל עניין או שיקול אחר, ולנהוג כפי שנאמן סביר היה פועל באותן נסיבות.
ציפי סאמט: אלה הם הנושאים של חובות הכשירות וחובות הנאמנות וניגודי עניינים.
ציפי סאמט: כפי שהזכרתי קודם, אנחנו מאפשרים את הנושא של חשבונות השקעה.
ציפי סאמט: אנחנו לא חושבים שלכל מבוטח מתאים בדיוק אותו סוג של תיק נכסים.
ציפי סאמט: המבוטחים נבדלים ביניהם בגילאים, במבנה המשפחה שלהם, במבנה ההכנסות, ובטעמים לעניין סיכון ותשואה.
ציפי סאמט: לכן אנחנו מאפשרים, כפי שמאפשרים ברוב המדינות המתוקנות בעולם וכפי שאנחנו מאפשרים גם בקופות הגמל – לפתוח חשבונות השקעה שונים, דהיינו – מסלולים שונים.
ציפי סאמט: אדם יכול לבחור לעצמו את המסלול: מסלול מניות, מסלול מוטה אגרות חוב, מוטה מטבע חוץ, וכן הלאה.
ציפי סאמט: קבענו את הכללים של מעבר בין המסלולים.
ציפי סאמט: זאת אומרת – אנחנו מאפשרים להגמיש את הנושא של ניהול נכסים למען המבוטחים בכך שאנחנו מרחיבים את האפשרויות.
שלום שמחון: לעניין כשירות חברי ועדת ההשקעות – תמיד היו קריטריונים שהוא חייב להיות כלכלן, חשבונאי או בוגר מינהל עסקים?
ציפי סאמט: לא.
ציפי סאמט: אלה הן דרישות חדשות.
שלום שמחון: קודם זו לא היתה חובה?
ציפי סאמט: נכון, אבל אנחנו חושבים שכאשר אנחנו מדברים על שוק הון שהוא כל כך מתוחכם וכל כך מקצועי, חברי ועדות השקעה חייבים להיות בעלי ידע מקצועי מינימלי.
ציפי סאמט: הדרישות שלנו היום הן באמת דרישות מינימליות.
ציפי סאמט: התואר הראשון שאנחנו דורשים בנושאים שהם רלבנטיים לניהול תיק השקעות, זו דרישה מוצדקת.
ציפי סאמט: זו לא דרישה חריגה.
ציפי סאמט: אנחנו חייבים לזכור שיש לנו חקיקה, בשנים האחרונות, לעניין ניהול תיקי השקעות.
ציפי סאמט: יש דרישות גבוהות מאד, ודרישות של בחינות מיועצי השקעות וממנהלי תיקים.
ציפי סאמט: אני לא חושבת שמנהלי תיקים של חברת ביטוח יכולים ליפול בכשירות שלהם ממנהלי תיקים כלליים של הציבור.
ציפי סאמט: כאשר אנחנו מדברים על חברות ביטוח אנחנו מדברים, בדרך כלל, על החסכונות החיוניים ביותר של הציבור הרחב: אנחנו מדברים על פנסיה, ביטוח חיים.
אורית לב שגב: אם אפשר לחדד – בתקנות הקיימות יש תנאי כשירות מסוימים.
אורית לב שגב: לדוגמה – הן פוסלות כל מי שהורשע בעבירה שיש עמה קלון וכן הלאה.
אורית לב שגב: חשוב לזכור שהתקנות האלה מתוות היום ליברליזציה בכל דרכי ההשקעה של חברות הביטוח.
אורית לב שגב: אם עד היום המפקח על הביטוח קבע את תמהיל ההשקעות של חברות הביטוח – שאסור להם להשקיע יותר מאחוז מסוים במניות, לדוגמה, היום חברות הביטוח תוכלנה להשקיע כראות עיניהן, ובלבד שהן תעמודנה במספר קריטריונים.
אורית לב שגב: לכן חשוב מה שהמפקחת הסבירה, לגבי מדדים וכדומה.
אורית לב שגב: לכן חשוב שמי שיתעסק בכספי מבוטחים יעמוד בתנאים מסוימים, לגבי השכלה וניסיון מינימלי.
אורית לב שגב: אלה הם דברים בסיסיים ביותר.
שלום שמחון: יושבים בחברות ההשקעה של חרות הביטוח אנשים מסוימים.
שלום שמחון: את לא יודעת כמה מתוכם יש להחליף בעקבות התקנות האלה.
שלום שמחון: האם צריך להחליף את כולם?
שלום שמחון: את רובם?
שלום שמחון: אולי יש צורך לקבוע תקופת מעבר?
ציפי סאמט: לא בדקנו את העניין הזה באופן מעשי.
ציפי סאמט: אני רק יכולה לומר שכאשר ניהלנו את הדיונים שלנו עם חברות הביטוח הם לא התנגדו לסעיף הזה, ואם כך – חזקה עליהן שהעניין לא מכביד עליהן יתר על המידה.
ציפי סאמט: אני רוצה להאמין שבאמת מעסיקים אנשים מקצועניים בעלי רמה מקצועית גם עד היום.
אורית לב שגב: המפקחת על הביטוח חייבת לדאוג שטובת המבוטחים תישמר.
אורית לב שגב: חייבים להיות איזה שהם תנאי סף, כי חזקה שמי שיש לו מספר מסוים של שנות ניסיון בהשקעה בכספים מכיר את הנושא ויודע מה הוא עושה.
אורית לב שגב: זו אחריותה האישית של המפקחת.
שלום שמחון: ואם רוב האנשים שמועסקים לא עומדים בקריטריונים האלה?
ציפי סאמט: המצב הוא כנראה לא כזה, ולכן לחברות הביטוח אין שום התנגדות לעניין.
אנה שניידר: רציתי להסב את תשומת לבכם שבתקנות שהוצאו לפי חוק השקעות משותפות בנאמנות בנושא של כשירות לדירקטורים ולחברי ועדת השקעות, היתה התייחסות לנקודה הזו, ובתקנה 12 נאמר: "שליש, לפחות, מהדירקטורים של מנהל קרן ושני שלישים מחברי ועדת השקעות יהיו בעלי ידע מקצועי".
אנה שניידר: יש הגדרה מה הוא ידע מקצועי, שכולל תואר מוסמך, לפחות, במוסד אקדמי, בכלכלה, חשבונאות או במינהל עסקים.
אנה שניידר: זאת אומרת שהיתה התייחסות, ואולי כתבו שם שזה שליש או שני שליש לאור מצב קיים, שלא רצו להחליף את כולם.
אנה שניידר: אם, בענף הזה אין בעיה כזו, ויש הסכמה מהצד של חברות הביטוח, אני לא רואה בעיה בנקודה הזו.
ציפי סאמט: התקנות המוצעות פותחות את האפשרות לחברות הביטוח להשקיע בכל מיני מכשירים פיננסיים חדשים שבעבר הן היו מנועות או היו מוגבלות מאד בהשקעה בהם.
ציפי סאמט: אנחנו מדברים על מכשירים כגון: השאלת ניירות ערך, מכירה בחסר, השקעה באגרות חוב מגובות – מגובות משכנתא, אגרות חוב מוניציפליות, וכן הלאה, השקעה בחו"ל – שעד היום היתה סגורה בפני חברות הביטוח, השקעה בנדל"ן שאינו מניב, וכן הלאה.
אפי אושעיה: אנחנו מגבילים באחוזים את סך הנכסים?
ציפי סאמט: בחלק מהדברים אנחנו קובעים מגבלות ספציפיות באחוזים.
אפי אושעיה: באופן כזה שיבטיח שלא תהיה הרפתקנות שתסכן את כספי המבוטחים?
ציפי סאמט: כן, בהחלט.
ציפי סאמט: יש לנו סעיפים ספציפיים לעניין הזה, כמובן.
אפי אושעיה: ואנחנו נצביע על כל אחד מהם בנפרד?
אבשלום וילן: אלה הן תקנות, זו לא הצעת חוק.
אבשלום וילן: אני מציע שאחרי שנגמור את הסקירה הכללית, למיטב ידיעתי יש כאן כמה נקודות במחלוקת ואותן נלבן, ולאחר מכן – נקיים הצבעה.
אנה שניידר: לגבי תקנות אני לא עומדת על קריאה של כל סעיף, להבדיל מהצעת חקיקה ראשית.
אנה שניידר: אפשר לנהוג איך שחברי הוועדה חפצים.
אנה שניידר: אפשר, כמובן, גם להחמיר.
אבשלום וילן: נגמור עם הצגת הדברים, נשמע התייחסויות מחברות הביטוח, ולאחר מכן נקיים את הדיון.
ציפי סאמט: אני רוצה להוסיף שהצעת התקנות הזו התקבלה בברכה מקיר לקיר – גם מצד חברות הביטוח, גם מהפעילים בשוק ההון, גם מבכירים במוסדות הכלכליים, כולם, כולל בנק ישראל שהתייעצנו אתו, מסכימים אתנו.
ציפי סאמט: אנחנו חושבים שהנושאים הללו הם בראש ובראשונה לטובת המבוטחים, משום שהם פותחים אפשרויות נוספות לניהול אופטימלי, מוצלח יותר, של תיק הנכסים שלהם.
ציפי סאמט: זה בוודאי חיובי מבחינת חברות הביטוח.
ציפי סאמט: זה יתרום רבות לשוק ההון.
ציפי סאמט: לכן, כל מי שמבין בשוק ההון מצפה בכיליון עיניים לתקנות הללו.
ציפי סאמט: אני חושבת שמדובר כאן בקידום חשוב ביותר לנושאים האלה.
ציפי סאמט: אנחנו מקווים להביא בקרוב ליברליזציה דומה גם לגבי השקעות של קופות גמל ושל קרנות פנסיה.
ציפי סאמט: הדברים האלה הם חשובים ביותר, הם יכולים לתרום לשוק ההון ובכך לצמיחה של המשק, ולכן אנחנו חושבים שחשוב מאד לקבל את התקנות האלה.
עופר חוגי: הם גם יוכלו לתת הלוואות?
ציפי סאמט: בוודאי, הם יכלו לתת הלוואות גם בעבר, וגם בעתיד הם יוכלו.
עופר חוגי: מה הבנקים אמרו על זה?
סמדר אלחנני: הבנקים?
סמדר אלחנני: הם מוכרים ביטוח.
ציפי סאמט: אני לא חושבת שיש להם דעה מיוחדת או נגיעה מיוחדת.
ציפי סאמט: אני חושבת שגם הבנקים צריכים להיות מרוצים שיש יותר שחקנים בשוק ההון.
ציפי סאמט: גם הבנקים מפעילים גופים שונים שפעילים בשוק ההון.
ציפי סאמט: ככל שהשוק משוכלל יותר, זה לטובת כל השחקנים.
אפי אושעיה: יש לי שאלה לגבי האפשרות שניתנה לקופות הגמל וקרנות הפנסיה להשקיע בשוק ההון – כמה זה, 10 אחוז?
ציפי סאמט: קופות הפנסיה החדשות – 30 אחוז, אבל בכפוף לכללי השקעה מאד נוקשים, שגם אותם אנחנו רוצים להגמיש.
אפי אושעיה: והם מנצלים את האפשרות של 30 אחוז?
ציפי סאמט: השאלה היא למה אתה מתכוון.
ציפי סאמט: הם מקבלים אגרות חוב מיועדות, רק על 70 אחוזים.
ציפי סאמט: זאת אומרת – ביתר ה- 30 אחוזים הם מצווים לעשות פעולות אחרות, כי הם לא מקבלים מיועדות.
אפי אושעיה: מצווים, או שמאפשרים להם?
ציפי סאמט: הם לא יכולים לקבל מיועדות, ולכן הם צריכים לקנות או אגרות חוב, או מניות, או כל סוג השקעות אחר שאנחנו מכירים.
ציפי סאמט: השאלה היא מה הם ממצים.
ציפי סאמט: אם אתה שואל האם הם ממצים את היכולת שלהם להשקיע במניות – יש קרנות שיותר, ויש קרנות שפחות.
אפי אושעיה: אני חשבתי שמשהתאפשרה להם העובדה הזו, זה יזרים איזשהו דם חדש לשוק ההון.
אפי אושעיה: מאז לא קרה שום דבר.
אפי אושעיה: מה הם עושים עם ה- 30 אחוז שנשארו להם, כי האפשרות שאנחנו נותנים עכשיו לחברות הביטוח לעשות את זה, האם זה ישפיע בהכרח על השוק?
ציפי סאמט: כן, אנחנו סבורים שההשפעה תורגש מייד.
ציפי סאמט: שלא כמו בקרנות הפנסיה שהן קרנות חדשות והן בראשית דרכן, לכן הצבירה בהן איננה גדולה, ו- 70 אחוז מקבלים אגרות חוב מיועדות, שזו בעיה בפני עצמה – אנחנו באמת מדברים על סכומים מוגבלים, שצומחים, אבל באיטיות.
ציפי סאמט: יחסית לגודלו של שוק ההון, אין כאן השפעה מספקת ומהותית.
ציפי סאמט: יש כאן צעד חשוב שבעתיד, כאשר הקרנות האלה תהיינה יותר גדולות, ייתן את רישומו בצורה מובהקת יותר.
ציפי סאמט: כרגע ההשפעה היא לא כל כך גדולה.
ציפי סאמט: לעומת זאת, עם חברות הביטוח, שי להם תיקים מאד גדולים, זה יבוא לידי ביטוי כבר בעתיד הקרוב.
ציפי סאמט: אנחנו יודעים שבחלק ממגבלות ההשקעה, חברות הביטוח הגיעו כבר ממש עד הקצה.
ציפי סאמט: למשל, בהשקעה במניות היתה תקופה שהן ממש מיצו את המגבלות שלהן.
ציפי סאמט: לכן אין לנו ספק שכאשר אנחנו פותחים להן את האפשרויות, הן תשתמשנה בהן.
מאיר שטרית: אני מוכרח לומר שכל העניין קצת לא ברור לי.
מאיר שטרית: אתם קובעים פה מדדי סיכון להשקעות מסוגים שונים.
מאיר שטרית: המשמעות של הקביעה שלכם, שמי שפועל על פי ההשקעות הללו ומקים ועדת השקעה שפועלת על פי מדדי סיכון – אם הוא מפסיד, הרי שאת אחראית לכך.
ציפי סאמט: אין אחריות.
ציפי סאמט: מה שקורה הוא - -
מאיר שטרית: פעלתי לפי החוק, הכל בסדר.
מאיר שטרית: נניח שטעיתם במדדי הסיכון, אבל אני הפסדתי את כל הכסף של המבוטחים.
מאיר שטרית: מי אחראי?
ציפי סאמט: האחריות היא תמיד על חברות הביטוח.
ציפי סאמט: מה שאנחנו עושים כרגע הוא שאנחנו מאפשרים להם לקבל החלטות בצורה יותר מושכלת, יותר אחראית.
ציפי סאמט: בעבר, כאשר קבענו הגבלה על אחוז מסוים במניות ואחוז מסוים באגרות חוב - האם לא קרה שחברות הביטוח הפסידו?
ציפי סאמט: – קרה גם קרה.
ציפי סאמט: ואז, באמת, אפשר היה לומר שאולי צריך לבוא בטענות למחוקק, שחייב השקעה במסלול מסוים.
מאיר שטרית: אבל אחוז הסיכון היה קטן מאד.
מאיר שטרית: הגבלתם את סך כל מה שמותר לחברות הביטוח להשקיע.
מאיר שטרית: היום אתם מורידים את המגבלות, נכון?
ציפי סאמט: על דברים מאד מסוכנים עדיין קיימות מגבלות.
ציפי סאמט: יש מגבלות של יציבות, יש מגבלות של פיזור, שלא הזכרתי אותן.
מאיר שטרית: אני לא מדבר על דברים מסוכנים.
מאיר שטרית: אני מדבר על היקף ההשקעה מתוך סך כל נכסי חברת הביטוח.
ציפי סאמט: כל הנכסים מושקעים.
ציפי סאמט: השאלה אם בנכסים מסוכנים יותר או מסוכנים פחות.
מאיר שטרית: היום הם מוכרחים להשקיע אחוז גבוה מתוך הנכסים שלהם באגרות חוב ממשלתיות, שהן בטוחות, פחות או יותר.
מאיר שטרית: שם, בעצם, אין סיכון.
ציפי סאמט: אני רוצה להבחין בין שני סוגי סיכון.
ציפי סאמט: כאשר משקיעים, יש יותר מסוג אחד של סיכון.
ציפי סאמט: אני חושבת שאתה מתייחס בעיקר למה שאנחנו קוראים "סיכון אשראי".
ציפי סאמט: זאת אומרת – הסיכון שמי שקיבל את ההלוואה – במקרה שלנו זו הממשלה – לא יחזיר אותה.
ציפי סאמט: זה סיכון אשראי.
ציפי סאמט: בצדק אתה אומר שהנכס הזה הוא יחסית בטוח, מבחינת סיכון האשראי, כי קרוב לוודאי שממשלות תעמודנה בחובות שלהן.
ציפי סאמט: אבל יש סיכונים אחרים.
ציפי סאמט: אנחנו יודעים שיש תנודתיות גבוהה מאד במחירים של אגרות החוב בשוק, והסתבר, בשנים האחרונות, גם בארץ וגם בחו"ל, שהתנודתיות של אותן אגרות חוב גבוהה מאד.
ציפי סאמט: היתה בהן שונות גבוהה מאד.
ציפי סאמט: התיקים משוערכים על פי הערך בשוק.
ציפי סאמט: זו הדרך הכלכלית הנכונה להסתכל על העניין.
ציפי סאמט: אנחנו לא מחכים למועד הפדיון של כל אגרת חוב.
שלום שמחון: מה שחבר הכנסת שטרית אומר הוא שכרגע, הקריטריונים שלכם נשענים על הנחות עבודה מסוימות.
שלום שמחון: נניח שמנהל חברת ביטוח רואה שאם הוא ממשיך לפעול על פי הנחות העבודה האלה, הוא עומד להפסיד.
שלום שמחון: מה עליו לעשות במקרה כזה?
ציפי סאמט: קודם כל- יש מינימום, ותמיד אפשר להיות מעליו.
ציפי סאמט: אנחנו קובעים רף מינימלי, ואם חברה רוצה להיות יותר זהירה – היא תמיד יכולה.
ציפי סאמט: מלבד זאת, הפרמטר שאנחנו מייחסים לכל נכס הוא בדיוק על פי אותם שיקולים.
ציפי סאמט: זאת אומרת שאגרת חוב ממשלתית באמת מקבלת ציון מאד מאד גבוה.
ציפי סאמט: מזומן מקבל ציון מאד גבוה.
ציפי סאמט: מניות מקבלות ציון הרבה יותר נמוך.
ציפי סאמט: לכן התמהיל צריך להיות מראש כזה שהוא מביא את הציונים האלה בחשבון.
אבשלום וילן: אני רוצה להפנות את תשומת לבך שלפני כחצי שנה היה דיון על קרנות פנסיה וקופות גמל, כך נדמה לי, ואז הביאו לכאן עבודות שנעשו גם בארצות הברית וגם באירופה, והיראו לנו במסמכים עבי כרס, עם סיכומים, שכתוצאה מהפתיחה והסרת המגבלות, התשואה עלתה מאד, והטיעון שהוצג בפנינו אז היה שאנחנו, כרגולטור, צריכים להקל.
מאיר שטרית: אבל ההבדל הוא פשוט: בארץ יש מערכת שחברות הביטוח, בסופו של דבר, רואות באוצר את הממונה עליהן.
מאיר שטרית: זה המצב.