GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מאיר כהן: אבל איפה עקב אכילס?
מרינה סולודקין: שלא בנו.
מאיר כהן: שלא רק שלא בנו, שגם פתחו למכרזים דירות במקום לשפץ אותן.
מאיר כהן: אני אספר לכם על דימונה.
מאיר כהן: בדימונה היום התפוח האדמה הלוהט זה דירות של עמידר שמוציאים אותן למכרז.
מאיר כהן: מגיעים כל מיני ספסרים מתל אביב, קונים מקבצים של 10, 20, 30 דירות, ב-60,000, 70,000 שקל, משפצים אותן, משכירים אותן עד 2,000 שקל לחודש.
מירי רגב: איך יכול להיות דבר כזה?
מירי רגב: אמרת שמי שקונה זה רק מי שגר בדירות.
מאיר כהן: אני רוצה להגיד שהתפרסם בדה-מרקר... אגב, רוצים להעלות אותי בדירוג הסוציו-אקונומי, למה?
מאיר כהן: אמרו לי 'תסתכל מה קורה בדירות'.
מאיר כהן: באו כל מיני ספסרי דירות זריזים, רכשו את הדירות, שיפצו אותן, יש שם תשואה מדהימה, פשוט מדהימה.
מאיר כהן: חודשיים דימונה היתה המקום עם התשואה הגבוהה ביותר ברכישת דיור והשכרה.
מירי רגב: איך קורה דבר כזה, שאתם מוכרים ככה דירות?
מאיר כהן: אני באתי ופניתי למשרד השיכון.
מאיר כהן: למקבץ הזה, המקבץ המפורסם, אמרתי, 'את המקבץ הזה אתם תשפצו, אל תוציאו למכרז'.
מאיר כהן: בניגוד למה שאומר מר ברוש, חבריא, אם הדירות האלה ישופצו, יהיו ביקושים.
מאיר כהן: אני קיבלתי עכשיו נתונים, יש לי 30 או 40 דירות שמשרד הבריאות שלח לי מכתב ואמר לי 'זה לא מקום שאנשים יכולים לחיות, אסור לך להכניס לשם אנשים'.
מאיר כהן: כשאני שומע שמשרד השיכון מוכן להשקיע עד 100,000 שקל בשיפוץ, אני באתי עם סטודנטים, אמרתי 'אני רוצה שתשקיעו 40,000 לשיפוץ', אז אני קצת מתפלא על מה שאתם אומרים.
שרה צימרמן: לזכאים.
מאיר כהן: גם לזכאים, אני לא שמעתי.
מאיר כהן: אני גדלתי בדירת עמידר.
מאיר כהן: הגעתי לארץ עם דירת עמידר.
מאיר כהן: אני לא שמעתי על שיפוץ ב-100,000 שקלים, לא בדימונה.
מאיר כהן: לא שמעתי.
מאיר כהן: ואם כן, תשלחי לי רשימה שבדימונה שיפצתם ב-100,000 שקל דירות.
שרה צימרמן: לא רק בדימונה, בכל הארץ.
מאיר כהן: אני אומר לך על דימונה, אני מדבר על הפריפריה, ששם הבעיה היא אקוטית.
מאיר כהן: אני לא יודע שהוצאתם 100,000---
שרה צימרמן: אני אשלח לך כמה כסף---
מאיר כהן: אני אתן לך נתון בדימונה, שזו אוכלוסייה שאנחנו עושים לה קצת עוול.
מאיר כהן: יש בדימונה היום 50 חד הוריות, רובן הגדול עולות חדשות, הן אחרי עשר שנים בארץ, כבר לא עולות חדשות, שמחכות לדיור.
מאיר כהן: אין להן דיור.
מאיר כהן: מה שמציעים להם, הם הולכים לשם, מתקשרים אליי, 'מאיר, בוא תראה', אני מגיע לדירה, רואה שוד ושבר, דירות בלי חלונות, בלי משקופים, בלי דלתות.
מאיר כהן: אני הולך איתם לעמידר, עמידר אומר 'אנחנו יכולים לתת משהו כמו 22,000 או 24,000 שקלים לשיפוץ'.
מאיר כהן: אני עוזר להם, מביא את מהנדס העיר שלי, חינם אין כסף, אומר לו 'תעזור להם, תעשה שמאות של כמה צריכים להשקיע', 60,000, 70,000 שקלים, בכדי להשמיש את הדירה הזאת למגורים.
מאיר כהן: לכן אני אומר, אם הממשלה הזאת תחליט לבנות, או לחילופין לקנות 5%, את יודעת מה, לא 5%, להתחיל ב-2%-3%, דירות קרקע במיוחד, כי יש בעיה של נכים שמחכים לדיור, זה דבר אחד.
מאיר כהן: הדבר השני, להפסיק להיפטר מהדירות, להתחיל לשפץ אותן, להפסיק למכרז דירות של הדיור הציבורי.
מירי רגב: אבל אני מבינה שמכרתם דירות למי שגר שם.
מירי רגב: אז אתם עושים כסף מהדירות.
מאיר כהן: לא, הם לא עושים כסף.
מירי רגב: כמה פקידים הוספתם לעמידר בעקבות זה?
יעקב ברוש: יש פקיד שמטפל.
יעקב ברוש: אני אבהיר את התמונה.
יעקב ברוש: קודם כל, אני, כמנהל הכללי של עמידר, אני יכול להגיד לך שאני מצטרף, אני חושב שהחוק של רן כהן היה טעות, בראייה לאומית בכלל, אני נגד מכירת דירות---
מירי רגב: אז למה מוכרים אותן?
יעקב ברוש: עוד מעט אני אסביר.
יעקב ברוש: היו כמה מאות דירות נטושות הרבה מאוד שנים שלא היה להן ביקוש, שהמצב התחזוקתי שלהן הורע במהלך השנים.
יעקב ברוש: במקום שתקבל כסף עבורן, היית צריך לשלם עבורן מסים.
יעקב ברוש: אני גוף מבצע, אני לא מחליט, החליט משרד השיכון, ולא חברת עמידר, למכור את הדירות האלה והוציא אותן במכרז.
יעקב ברוש: כמובן שבשלב ראשון בעדיפות לזכאים שלא גרו בדירות, ובשלב שני לכל אזרח במדינת ישראל שיכול לקנות ובחלק מהמקומות, כמו שמר מאיר כהן ציין, זה שוק פתוח.
יעקב ברוש: קנו את זה---
מירי רגב: עדיין קיים הדבר הזה?
יעקב ברוש: הכמות הצטמצמה בצורה משמעותית.
מירי רגב: אני אעלה שאילתא לשר השיכון.
רונן כהן: בוודאי שזה קיים, אני אסביר לך גם למה.
רונן כהן: שני דברים חשוב לדעת, אחד, כשאנחנו אומרים 'ביקושים' זה ביקושים מצד אוכלוסייה שנקבעה שהיא זכאית, לא ביקושים---
מירי רגב: אבל איך אתם מוכרים דירות כאלה?
מירי רגב: אתם מוכרים את זה לביזנס?
שרה צימרמן: את צודקת, לא צריך למכור את הדירות האלה.
שרה צימרמן: היום כבר לא עושים את זה.
שרה צימרמן: עשו כשהיו בדימונה 200-300 דירות ריקות.
שרה צימרמן: אז מכרו, היום כבר לא מוכרים.
שרה צימרמן: יכול להיות שבמקרה הזה, בגלל החרדים, שאין שם פתרון לאף אחד אחר, אומרים 'אולי נמכור?
שרה צימרמן: ' אבל אין לנו שום רצון ושום כוונה להמשיך---
רונן כהן: אם בתוך היישוב יש משפחה שהיא זכאית, אנחנו מגמישים מאוד את הקריטריונים.
רונן כהן: אין מצב שיש משפחה זכאית ולא משפצים עבורה דירה.
רונן כהן: אני מוכן אפילו שתבדוק את זה פרטנית.
רונן כהן: אין מצב כזה שאומרים לו 'לא, זה עולה 40,000 שקל, אתה לא מקבל'.
רונן כהן: ברגע שהוא מקבל זכאות לדירה, לא עושים חשבון לשיפוץ.
רונן כהן: כמובן שאם יש שתי דירות, אחת 100,000 שיפוץ, ואחת 30,00 שיפוץ, גם אם הוא רוצה את ה-100,000 הוא יקבל את ה-30,000 וזה בסדר.
מירי רגב: אבל זה לא מה שאומר מר מאיר כהן.
רונן כהן: אז אני רוצה להסביר לך.
רונן כהן: מה זה ביקושים?
רונן כהן: אם אין באוכלוסייה, בתוך היישוב, אנשים שזכאים ואף אחד לא רוצה, אז המדינה משלמת על זה ארנונה ויש נזקים לדירה והמדינה אומרת 'רגע אחד, אין לי מה לעשות עם הדבר הזה, אני מאפשרת מה שיבוא קודם, אם יבוא קודם זכאי, יקבל'.
מירי רגב: אבל אם הזכאי יבוא בעוד שנה?
מירי רגב: אז אין כבר דירות.
רונן כהן: יש, אין מגבלה.
רונן כהן: את לא מעמידה את כל הדירות למכירה, את תמיד משאירה מלאי.
מירי רגב: אבל זה לא חכם.
מירי רגב: אני לא מבינה, אין לנו דירות ציבוריות, צריך לבנות דיור ציבורי, אנשים בלי דירה ואנחנו מוכרים את הדירה כדי לעשות ביזנס?
רונן כהן: בדימונה יש לנו 50 דירות ריקות, איפה הבעיה?
מאיר כהן: אל תדבר ככה, בחייך.
מאיר כהן: תפסיק, נו.
מאיר כהן: איפה הבעיה?
מאיר כהן: אני אומר לך שמשרד הבריאות הוציא לי צו להוציא---
רונן כהן: אבל אם יהיה זכאי, נשפץ.
מירי רגב: אבל יש.
מאיר כהן: בדימונה יש 11 משפחות נכים.
מאיר כהן: עוד פעם, אני לא מאשים את עמידר---
מירי רגב: הוא כן, הוא אומר שהוא יכול לשפץ את זה, הוא לא משפץ.
מאיר כהן: חברת הכנסת רגב, 11 משפחות נכים שצריכות דירת קרקע.
מאיר כהן: מכרו בארבע השנים שחלפו במכרז פתוח את דירות הקרקע.
מאיר כהן: ואני יודע בדיוק איפה וכמה.
מאיר כהן: זה לא עמידר, משרד השיכון הוציא אותן למכרז.
רונן כהן: הדבר השני שחשוב לומר, בשנה האחרונה היה סיפור עם האוצר שהרוב הגדול של הכסף ממכירת הדירות חוזר לתת פתרונות.
רונן כהן: חלק מה-200 מיליון שקל שדיברנו עליהן, זה מתוך אותה קרן.
רונן כהן: הכסף ממכירת הדירות נכנס לקרן הזאת ומהקרן רוכשים דירות למשפחות.
רונן כהן: לכן המכירה הזאת במקום שאין לנו ביקושים ואין לנו צורך, היא גם מניבה לטובת מקומות שאנחנו צריכים.
מירי רגב: אסור למכור דירות ציבוריות.
רונן כהן: מניבה לצורך פתרונות דיור.
מירי רגב: פתרונות דיור?
מירי רגב: האוצר והמדינה צריכה למצוא פתרונות למצוקות דיור.
מירי רגב: הכוונה שלנו זה לא לצמצם את מלאי הדירות בדיור הציבורי, אלא להיפך, להגדיל את מלאי הדיור, לזוגות צעירים.
מירי רגב: כמובן לא כמו שבנינו אז, כמו השכונות בקרית גת שאני גרתי בהן ואחרים, אלא שכונות שהן מעורבות.
רונן כהן: האוצר לא קבע את זה.
מירי רגב: האוצר קבע, או לא קבע,חוקים, אנחנו יכולים גם לשנות את החוקים.
מירי רגב: כשזה נח לכם זה חוק, וכשזה לא נח לכם, זה לא חוק.
מירי רגב: אני אומרת את זה באופן עקרוני לדרג המבצע, כשזה נח זה חוק, כשזה לא נח זה לא חוק.
עדי ברקו: קודם כל אני רוצה לפרגן לעמידר, שיש עם מי לדבר, וזה חשוב מאוד, גם המנהל הכללי ובכלל.
עדי ברקו: מגיע להם מלה טובה ועדיף קודם כל להתחיל בדברים הטובים.
עדי ברקו: אבל אני חושב שאם חוקק חוק, ונאמר פה על ידי חברת הכנסת שבעצם חוקק חוק לפני איקס שנים, מה שהיה טוב לפני איקס שנים, הוא לא טוב היום.
עדי ברקו: אנחנו רואים את זה בכל מדינת ישראל, אנחנו רואים את ההתעוררות, ואני חושב שהבנו שאנחנו נמצאים במקום אחר.
עדי ברקו: אם בנצרת עלית יש כ-3,000 דירות, והמנהל הכללי של עמידר יתקן אותי, ואין לי דירה אחת, ואני כרשות, כשאני רוצה לעזור, מגיעה אותה משפחה, אותו איש מבוגר, אותה זקנה, שאני מבין שהיא כבר מחכה תשע וחצי שנים, או אם חד הורית עם שני ילדים ואחד כבר חייל ותיכף יוצא מהקריטריונים ואני עומד מול שוקת שבורה, ומתוך 3,000 דירות, שכבר הוציאו למכירה, אין לי בית אחד.
עדי ברקו: החבר'ה נותנים את הנתונים והם אומרים לי 'עדי, אנחנו רוצים לעזור, רק אין לנו אף דירה'.
עדי ברקו: אז אני לא מבין, יש מנגנון שאומר שיש ביקוש והיצע במדינה, אנחנו מבינים שאנחנו צריכים את הדיור הציבורי במיוחד בפריפריה, אני בטוח שגם במקומות אחרים, אז בואו נעצור קודם כל את תהליך המכירה.
עדי ברקו: קודם כל בואו נעצור.
מירי רגב: אין שום סדר.
מירי רגב: אין איזה שהוא תכנון.
רונן כהן: אגב החוק הזה נחקק מחדש לפני שנתיים, על ידי רן כהן ומרציאנו.
רונן כהן: לפני שנתיים, לא עשר שנים.
עדי ברקו: גם כשאתה עושה משהו, והתחילו בתהליך, ודרך אגב, מכרו לחלק מהאוכלוסייה, ומאיר, תיזהר, יש לך מה שנקרא מכשול שמעמידים, נצרת עלית כבר נכנסה למכשול הזה, עלינו מחתך סוציו אקונומי 5 ל-6, למה?
עדי ברקו: כי פתאום יש לנו יותר בעלי דירות.
עדי ברקו: מה קרה מזה?
עדי ברקו: אתה מחייך, אתה יודע למה אתה מחייך?
מאיר כהן: תדאג להוריד את האחוזים---
עדי ברקו: זה האבסורד, זה סינדרום של אבסורד.
עדי ברקו: למה אני אומר למאיר ידידי שייזהר?
עדי ברקו: תבינו, הורידו לנו מענקים.
עדי ברקו: באותו חוק שחוקק, הייתי מאוד מכבד אותו אם היו לוקחים בחשבון למי מכרו את הבתים האלה.
עדי ברקו: מכרו את הבתים לאוכלוסייה שלא מסוגלת לתחזק אותה, וראו זה פלא, כשמגיעה אוכלוסייה מבוגרת, שהיא חד הורית או חלשה, או זקנים, הם לא יכולים להחזיק את הבית.
עדי ברקו: והנה נוצרה בעיה, וגם פה אני רוצה לפרגן לעמידר.
עדי ברקו: אנחנו מדברים איתם, הם מטפלים, הם עושים, אבל כל הפרוג'קטורים האדומים נדלקו.
עדי ברקו: חבר'ה, צריך קודם כל לעצור מערכתית את המכירה.
עדי ברקו: צריך לעצור את החוק, ואם הוא מלפני שנתיים, אז עכשיו צריך לעצור אותו.
מירי רגב: אני חייבת לסיים את הדיון.
מירי רגב: זה היה דיון ראשוני.
מירי רגב: אני רוצה להודות קודם כל למי שהגיע.
מירי רגב: אין ספק שאנחנו זקוקים ליותר דיור ציבורי במדינה.
מירי רגב: אין מה לעשות, יש לנו יותר אנשים שיש להם קשיים והדיור הציבורי צריך להשתנות בהתאם למגמה של מה שקורה ולהתפתחות.
מירי רגב: זאת אומרת, אם אז בנינו דיור רק לאנשים שאין להם, ואז זה הפך לסלאמס ולמקום של זנות וסמים ואלכוהול, אז היום אנחנו צריכים לשלב את הדיור הציבורי, בבנייה רוויה, בבניינים טובים ונחליט שאיקס דירות מתוך כל בניין שהקבלן בונה, המדינה קונה וזה יהיה לטובת דיור ציבורי.
מרינה סולודקין: אז נעשה ביחד חוק, שתינו.
מירי רגב: יש לי כבר חוק, אני אראה לך אותו.
מרינה סולודקין: 2%.
מירי רגב: 5%, לא לרדת, במשא ומתן נרד ל-2%.
מירי רגב: אם נלך על 2%, בסוף זה יהיה אפס.
מירי רגב: צריך להתחיל מגבוה, זה רק משא ומתן.
מירי רגב: מה שצריך לעשות זה ככה; קודם כל צריך להפסיק למכור דירות של דיור ציבורי, לא משנה איפה, לעצור את זה.
מירי רגב: לעצור את מכירת הדיור הציבורי.
מירי רגב: יכול להיות שגם אם אין מישהו שהיום זקוק לדיור ציבורי, עדיף לתת את זה לסטודנטים בשלב ראשון, וכשפתאום יהיה מישהו לדיור ציבורי, תהיה את הדירה, ולא למכור אותה לאנשים שיעשו עסקים על דירות.
מירי רגב: זה אווילות, אני לא מאמינה שזה קורה.
מירי רגב: חשבתי שמוכרים אותן לאלה שגרים שם.
מרינה סולודקין: בגלל שאת שנה שנייה בכנסת.
מרינה סולודקין: הכל עוול.
מירי רגב: אני לא יודעת מה המדיניות של משרד השיכון, אבל אני מתכוונת להעביר לשר שאילתה בעניין הזה.
מירי רגב: אני רוצה לדעת האם אתם מתכוונים, במדיניות שלכם, למכור דירות.
שרה צימרמן: את מדברת על הפנויות?
מירי רגב: פנויות.
מירי רגב: היום הן פנויות, מחר הן לא תהיינה פנויות.
שרה צימרמן: יש פה דירה, שם דירה.
עדי ברקו: בתור התחלה, ביישוב כמו נצרת עלית, אם תקנו 2%, זה...
מירי רגב: הדבר השני שצריך לראות זה איך אנחנו מגדילים את מלאי הדיור הציבורי.
מירי רגב: אין שאלה.
מירי רגב: 700 דירות זה מצוין, אבל זה לא מספיק.
מירי רגב: אין כאן ואקום, הכל קשור להכל, מי שלא יכול לקנות דירה, ורוב האנשים שלא יכולים לקנות דירה, צריכים לשכור דירה, מי שצריך לשכור דירה, לא תמיד יש לו את הכסף לשכור דירה ב-4,000 שקל.
מירי רגב: אין מה לעשות, הוא מקבל משכורת של 4,000 שקל, הוא לא יכול להוציא את כל הכסף על הדירה.
מירי רגב: אין לו יכולת לעשות את זה.
מירי רגב: כל הפרסומים אומרים שיותר מ-30% מהמשכורת שלך שהולכת על משכנתא או על שכר דירה, זה אומר שאחרי שנתיים אתה לא יכול לעמוד בתשלומים לזה.
מירי רגב: למרות שאתם חושבים שאתם יודעים הכל באוצר ואתם מגחכים על הכל, אנחנו יכולים למצוא את עצמנו פה עם מלאי שהולך וגדל של מחסור בדירות בכלל, זוגות צעירים שאין להם בית, שהם ייכנסו לתוך מעגל העוני, שיהיו זקוקים לדיור ציבורי, דיור ציבורי שאין.
מירי רגב: אין אפילו דירות לשכר דירה מרוב ששכר הדירה כזה גבוה, אם כבר יש דירה שמוכנים לשכור אותה, היא כבר עולה 5,000 שקל ועם ה-1,700 שקל שנותנים לו, הוא לא יכול, הוא צריך לשלם את כל השכר שלו להשלמת שכר דירה.
מירי רגב: יש כאן מעגל של ביצה ותרנגולת.
מירי רגב: רק מצב של לחזור לתקופת שרון, תקופת העלייה הגדולה, כשהוא שיווק 100,000 דירות, נתן תמריצים לקבלנים, נתן הטבות מקום, הקים את הוועדות לתכנון מהיר.
מירי רגב: כל הדבר הזה ביחד הביא לתנועה במשק, ואז יש דירות, המחיר שלהן הולך וקטן, יש דירות גם באופן נורמלי לשכר דירה.
מירי רגב: לא יכול להיות שהיום צעיר שלומד בירושלים צריך לשלם כמעט 4,000 שקל שכר דירה, זה לא עולה על הדעת.
מירי רגב: זה לא עולה על הדעת.
מירי רגב: ובסוף המשכנתא של האוצר זה 4% כשבמשק זה 3%.
מירי רגב: צריך להיות מהלך רחב בנושא הזה.
מירי רגב: יש כאן בעיה קשה של דיור.
מירי רגב: אז מה אנחנו נעשה?
מירי רגב: הרי מה קורה?
מירי רגב: אנחנו תמיד נגררים.
מירי רגב: אנחנו אוהבים להיגרר.
מירי רגב: למרות שאנחנו צודקים, אנחנו אוהבים להיגרר.
מירי רגב: אז אנחנו נתחיל לצלם אנשים שמשתלטים על מקלטים, שגרים במקלטים, שבגלל תנאי תברואה לא טובים קורים להם מקרים לא טובים, שהם הולכים עם זה כתוצאה מזה לבתי חולים, אנשים שגרים באוהלים, אז המדינה שלנו והממשלה תילחץ, ואז פתאום יתחילו תמריצים וזה וזה.
מירי רגב: במקום להגיד; זאת הבעיה שלנו, בואו נטפל בזה ב-2011-2012 ונראה איך אנחנו מעודדים את העניין הזה ופותרים את זה ובתוך זה שמים גם קצת כסף על שיקום שכונות.
מירי רגב: תראה איך שיקום השכונות נראה.
מירי רגב: זה לא הדיון, אבל גם זה חלק מהעניין.
מירי רגב: הסתובבתי בשיקום שכונות, זה בושה, הקיר עומד להתמוטט.
מירי רגב: עד שמישהו לא ימות מבית שייפול, אז אנחנו נבין שאנחנו צריכים לשים 200 מיליון שקל על שיקום שכונות ונגמור את העניין הזה.
מירי רגב: האנשים החלשים מפריעים במדינה הזאת.
מירי רגב: צריך לעשות שני דברים, או להשליך אותם לים, או לא יודעת מה לעשות, כי הם מפריעים.
מירי רגב: אנחנו לא אוהבים אנשים חלשים במדינה הזאת.
מירי רגב: כולם צריכים להיות חזקים ועשירים, אבל מה לעשות, לא כולם חזקים ולא כולם עשירים.
מירי רגב: זאת מדינה, זאת חברה, יש גם חלשים ויש גם עניים ויש גם עשירים, צריך לדאוג גם לאנשים האלה.
מירי רגב: בנושא של הדיור, זה אל"ף-בי"ת שלנו.
מירי רגב: אז אתה אומר, אי אפשר להביא אותם כי החינוך לא טוב, החינוך הטוב זה חשוב, אבל אם לא יהיה לו בית ולא תהיה לו תעסוקה, אז לא מעניין אותו עכשיו החינוך והכל קשור להכל.
מירי רגב: ואם קצת נשנה את הדיסקט, לא בהרבה.
מירי רגב: .. דרך אגב, בסוף זה יעלה לנו יותר, טלאי על טלאי יעלה לנו יותר.
מירי רגב: וזה חבל.
מירי רגב: אני גם חשבתי על הצעת חוק.
מירי רגב: אנחנו נראה את הצעת החוק שלךְ ונרתום כמה שיותר חברי כנסת לטובת העניין הזה.
מירי רגב: חשוב מאוד שגם אתם, בעמידר ועמיגור, למרות שיש את המדיניות של למכור דירות, גם לכם יש מה להגיד כאמירה.
מירי רגב: אל תמכרו דירות, אתם באתם משם.
מירי רגב: אתם מכירים את זה.
מירי רגב: אל תמכרו את זה.
מירי רגב: כל הזמן המדיניות משתנה, אתם אנשים שבאתם מהשטח, אני מכירה את יושב ראש עמידר, מר דוד מגן, שאני באמת מעריכה ומוקירה, הוא תושב קרית גת, אתם, השטח, תבלמו את העניין של מכירת הדירה.
מירי רגב: אי אפשר לעשות על גבי החלשים כסף.
מירי רגב: למכור עכשיו דירות בכלום כסף והם עושים מהם אחר כך סוויטות, אני יודעת למה.
מירי רגב: חברים, תודה רבה לכם.
חיים אורון: יושב כאן ידידי השר לשעבר נסים דהן שישב הרבה שנים בוועדת כספים, 420 מיליון לא מעבירים כאן חוץ מאשר למשרד הביטחון.
יצחק וקנין: אנחנו, חברי ועדת הכספים, הפכנו להיות סמרטוטים, ותסלחו לי על הביטוי.
יצחק וקנין: אני אומר לכם שהפכנו להיות סמרטוטים.
חיים אורון: אבל עוד יש אפשרות.
שמשון ברוקמן: זה אומר שב-2011 יצטרפו ל-870 מיליון השקלים האלה עוד חצי מיליארד שקלים עבור מס בלו ועוד מיליארד שקלים החל מ-2012.
יעקב אדרי: כמה ייפול על הצרכן?
אליעזר מנחם מוזס: כמה ייפול על משפחה ברוכת ילדים?
שי חרמש: תאמינו לי, ב- מכפר עזה וחזרה כל יום, אני יכול לשלם 42 שקלים לליטה דלק.
שי חרמש: אם אותו אדם גר בתל אביב, הוא צריך לנסוע למקום העבודה, ואם הוא צריך להגיע לנתיבות, הוא צריך לנסוע .
שי חרמש: הדברים האלה צריכים להיאמר במיוחד שהגורל ממילא נחרץ.
משה גפני: הודעה מספר 8791009 – ניצולי שואה.
משה גפני: ה צ ב ע ה פנייה מספר 954 – אושרה פה אחד הפנייה עברה בתמיכת האופוזיציה.
משה גפני: פניות מספר 988 ו-989 – למי מיועדים המיליון ו-800 אלף השקלים?
משה גפני: ה צ ב ע ה פניות מספר 988 ו-989 – אושרו פה אחד פניות מספר 1001, 1002, 1003 – בריאות.
קריאה: פניות מספר 1004 עד 1006 – בריאות.
משה גפני: ה צ ב ע ה פניות מספר 1001, 1002 ו-1003 – אושרו פה אחד פניות מספר 1004 עד 1006, 1014 עד 1017 - גם זה בריאות.
משה גפני: עמוד 21 בחוברת, בראש העמוד, טיפול רפואי באח"מים, 3.226 מיליון שקלים.
רועי כפיר: התקציבן שביצע את הפנייה הזאת הוא התקציבן של משרד הבריאות שיהיה כאן
רועי כפיר: בעוד דקה ויוכל להסביר את הפנייה הזאת בפרטי פרטים.
דב בארי: הפנייה נועדה להעברת 40 מיליון שקלים מהמוסד לביטוח לאומי לניצולי שואה.
משה גפני: ה צ ב ע ה פניות מספר 879 ו-1009 – אושרו פה אחד פנייה מספר 1007, אינטל, נשאיר אותה.
נועם שטרן: בנוסף יש כאן עוד 68 מיליון שקלים לשינוי טכני.
נועם שטרן: זה משהו שלא קשור לאינטל.
נועם שטרן: 740 מיליון שקלים הם התחייבות חדשה על שדרוג פאב 28 להקמת מרכז מו"פ נוסף בפריפריה ולשיתוף פעולה עם האקדמיה.
משה גפני: שיבוא מחר.
רועי כפיר: זה לבתי החולים הכלליים, סעיף 94.
משה גפני: ה צ ב ע ה פנייה מספר 1010 – אושרה פה אחד פנייה מספר 1011 – משרד הבריאות
משה גפני: ה צ ב ע ה פנייה מספר 1011 – אושרה פה אחד פנייה מספר 1012
משה גפני: ה צ ב ע ה פנייה מספר 1012 – אושרה פה אחד
משה גפני: ה צ ב ע ה פנייה מספר 1013 – אושרה פה אחד לגבי הבריאות.
ציון פיניאן: אתה מביא טופס 17.
הרצל בהרב: יש רשימה סגורה עד שנת 1995 לפי דעתי של שופטים לשעבר ונשיאים לשעבר, ראשי ממשלה לשעבר, שכל הוצאות הטיפול הרפואי שלהם.
הרצל בהרב: אין.
משה גפני: ה צ ב ע ה הפנייה אושרה פניות מספר 786 ו-787 - כוח אדם, משרד השיכון ורשות המסים פניות מספר 814 ו-815 -
משה גפני: ה צ ב ע ה פניות מספר 814 ו-815 – אושרו פה אחד
משה גפני: על סדר היום – ערבות מדינה לאשרא - החברה הישראלית לביטוח יצוא בע"מ.
אריה ברונשטיין: אנחנו, לצורך העניין, בנינו מנגנון שבו הבנק לוקח חלק מהסיכון ובעל העסק לוקח חלק מהסיכון.
שלי יחימוביץ': איך מאות מיליונים הפכו למיליארדים?
משה גפני: אני פותח את ישיבת ועדת הכספים בהצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום התכנית הכלכלית לשנים 2009 ו-2010, התשס"ט-2009, פרק כ"ה – מסים.
משה גפני: כפי שאמרנו בישיבה הקודמת אז דנו על פירות וירקות – וקיימנו על זה כבר דיון – אני מבקש לקיים דיון משולב והדיון המשולב יהיה על כמה סעיפים ביחד.
משה גפני: הסעיף הראשון הוא מע"מ על פירות וירקות, סעיפים 172(2)(ב), 177(ב)(2), הסעיף השני הוא מע"מ תיירות נכנסת – סעיפים 172(2)(א), 177(ב)(2), הסעיף השלישי יהיה על מס הכנסה שלילי, סעיפים 163-164, תושב חוזר, סעיפים 165(4), 165(8)-(10) ו-171(ד), הסעיף הרביעי הוא על שינוי מדרגות מס ליחידים וחברות, שזאת הפחתה במס הכנסה – סעיפים 165(12), 167, 171(ג) ו-(ח), 165(13), 169, 170, 171(ט) ו-(יג).
משה גפני: תיקון סעיף 11 לפקודה, סעיפים 165(3), 166, 171(ג).
אמנון כהן: כל זה עכשיו?
משה גפני: זה הדיון המשולב.
שלי יחימוביץ': אבל אנחנו לא מצביעים עליהם במשולב.
שלי יחימוביץ': רק בדקתי.
משה גפני: את רוצה לדון על הפחתת המס בנפרד?
שלי יחימוביץ': לא, אני חושב שזה נכון לעשות את הדיון הזה כך.
משה גפני: כך אמרנו בפעם הקודמת.
שלי יחימוביץ': אני רק רוצה שההצבעה לא תהיה ביחד.
משה גפני: ההצבעה תהיה נפרדת.
משה גפני: אני מבין שאת רוצה להצביע בעד העלאת מע"מ על פירות וירקות.
יעקב אדרי: לא, אנחנו רוצים העלאה יותר גבוהה ממה שהציע האוצר.
משה גפני: אני מבקש להציג במשולב מאחר שזאת מדיניות מסים, הפחתה, העלאה, השתה, הורדה.
אלי אפללו: אין לזה שום קשר.
אלי אפללו: זאת סתם אחיזת עיניים אדוני היושב-ראש.
אלי אפללו: אולי תאמר את האמת.
משה גפני: חבר הכנסת אפללו, אני רוצה להסביר לך.
משה גפני: היה דיון קודם.
אלי אפללו: אם היית יושב במקומי, היית אומר בדיוק את אותם הדברים שאני אומר.
משה גפני: לא, במקרה הזה לא ואני אסביר לך למה.
משה גפני: כולנו דיברנו בישיבה הקודמת ואמרנו שאנחנו רוצים לראות את המכלול.
משה גפני: זאת אומרת, למה כאן מפחיתים מסים ופה מעלים מסים.
משה גפני: אתה כחבר אופוזיציה היית צריך לבקש את זה ואני כחבר קואליציה מתנדב לשרת אותך בעניין הזה.
משה גפני: מה שהייתי צריך לעשות זה לעבור סעיף סעיף.
אלי אפללו: אני מעדיף שתעבור סעיף סעיף.
משה גפני: האמת היא שזה גם לא מקצועי.
משה גפני: אתה תגיד שאתה רוצה לא להשית מע"מ על פירות וירקות ואני אשאל אותך מאיפה נביא את הכסף.
משה גפני: הרי אתם בממשלת קדימה בזבזתם את הכסף.
אלי אפללו: נתנו לישיבות, נתנו את זה לאן שהוא.
משה גפני: על כל פנים, הקואליציה הנוכחית קיבלה קופה ריקה בגלל המשבר הכלכלי בעולם.
משה גפני: אני מבקש, ועל זה דיברנו, שכאשר אתה אומר לא להשית מע"מ על פירות וירקות, תאמר מאיפה אתה מביא את הכסף שחסר.
משה גפני: אתה למשל יכול להציע לא להוריד עכשיו מס הכנסה אלא בשנת 2011, אבל אם לא נדון על זה ביחד, לא יהיו לך הצעות.
משה גפני: אתה תגיד לא להשית מע"מ על פירות וירקות, אבל ישאלו אותך מאיפה הכסף.
משה גפני: אין לך גמ"ח או אולי יש לך.
יעקב אדרי: חבר הכנסת גפני, אני מבקש שתאמר אם יש הצבעות או לא.
משה גפני: ההצבעות יהיו בשבוע הבא אבל נראה את כל המכלול.
משה גפני: זה לגבי הנושא הטכני.
משה גפני: עכשיו אני רוצה לומר עוד דבר שנוגע לנו חברי הקואליציה, אני לא יודע אם עד אז אני אהיה בקואליציה.
שלי יחימוביץ': אתה תהיה.
משה גפני: יש התפתחויות חדשות.
שלי יחימוביץ': עד עכשיו התנהגותך נאותה.
מירי רגב: אותך לא ידיחו מוועדת הכספים.
משה גפני: אם אני לא אהיה בקואליציה, אני עוזב את ועדת הכספים.
משה גפני: אם אני פורש מהקואליציה, באותו יום אני לא חבר ועדת הכספים.
משה גפני: זה תפקיד קואליציוני ואני לא אשאר כאן אפילו לא יום אחד.
שלי יחימוביץ': אל תתחייב.
משה גפני: אני אומר בלי נדר, חד משמעית.
קריאה: סטס היה באופוזיציה והוא היה יושב-ראש הוועדה.
משה גפני: לפי התנהגויות שונות, הכל בעירבון מוגבל והכל פה זמני בבניין הזה.
אמנון כהן: זה נושא לדיון אדוני היושב-ראש?
אלי אפללו: לא, זאת הערה לסדר.
משה גפני: אחת הפריבילגיות שיש ליושב-ראש ועדה היא שהוא יכול לומר מה שהוא רוצה, מתי שהוא רוצה וכמה שהוא רוצה ואני אשתדל לעשות את זה בקצרה.
משה גפני: אנחנו בקואליציה סיכמנו, ואני אומר את זה גם לחברי האופוזיציה – ביקשו ממנו ואני גם נעתר לבקשה הזאת – לא להצביע על הדברים האלה שהם דברים כבדים.
משה גפני: אנחנו נראה את מכלול הנושאים שיש בחוק ההסדרים ובתקציב.
משה גפני: לפי מה שהיה עד היום, ולצערי ועדת הכספים היא הוועדה שעושה את הדברים הרעים – יש ועדות אחרות שיש להן דברים טובים – ואצלנו יש בעיקר דברים רעים, אנחנו נצטרך לראות את המכלול.
משה גפני: יש את היטל הבצורת, יש את הדיון שהיה כאן על הטלת מס על חלשים, מס בריאות, 90 שקלים שזה מס שמוטל רק על חלשים.
משה גפני: יש דברים שבמכלול הם דברים לטעמנו מאוד חמורים.
משה גפני: אנחנו נצטרך לראות את המכלול ולקראת ההצבעות שנעשה יחד, את כל המכלול הזה ניקח בחשבון.
משה גפני: אני אומר לכם רבותיי חברי הוועדה שמה שנכנס לוועדה, לא יצא ממנה כמו שהוא.
משה גפני: יש דברים שהם פשוט בלתי מתקבלים על הדעת ואנחנו יושבים עם אנשי האוצר ואני גם רואה נכונות מצדם לשנות דברים.
משה גפני: זה לא יכול להיות שמה שנכנס לכאן יצא אותו הדבר.
משה גפני: לכן אני רוצה גם בעניין הזה דיון משולב והדיון הזה יימשך ולא נצביע היום.
אלי אפללו: הצעה לסדר.
אלי אפללו: שהאוצר יאמר לנו מה באמת העזים שהוא מכניס כדי שבסופו של דבר כולנו נדע היכן באמת הם רוצים להגיע אתנו לפשרה וזאת כדי שבסוף נוכל לדעת באמת על מה אנחנו מצביעים.
אלי אפללו: הם הכניסו לנו כל כך הרבה גזרות על החלשים.
משה גפני: שאלה טובה וברורה.
אלי אפללו: זאת שאלה שאתה פעם שאלת אותה.
משה גפני: שאלה רצינית מאוד.
משה גפני: בועז סופר, אתה יכול לומר לחבר הכנסת אפללו מה העזים שנכנסו?
יעקב אדרי: ומה מספר הסעיפים.
אלי אפללו: אלה כבר פרות ולא עזים.
בועז סופר: אני אנסה להתמודד עם האתגר ולהסביר את מכלול השינויים שלפחות כרגע ציין היושב-ראש אבל יש עוד כמה דברים שלא כולם עולים כרגע.
בועז סופר: יש כאן מספר רכיבים ואחד הרכיבים המרכזיים ביותר שכמובן מעורר במידה מסוימת תרעומת הוא סוגיית השינויים במס הכנסה אבל צריך לומר שכאן זה מתווה שהחל בשנת 2005 ואנחנו עכשיו מגיעים או נמצאים לפני הפעימה האחרונה שלו.
בועז סופר: המתווה החדש, כך נקרא לו, של הפחתת המסים מתחיל משנת 2011 והוא מסתיים ב-2016.
בועז סופר: לחברות אנחנו מייחסים מהלך גם ב-2009 וב-2010.
בועז סופר: הרציונל של הפחתת נטל המס, הפחתת שיעורי המס כי נטל המס לא בהכרח יורד כי זה מאוד תלוי גם בתוצר ובהתפלגות ההכנסות, המתווה של הפחתת מסי הכנסה היה ב-2005 ועודנו היום, שככל שאנחנו מורידים שיעורי מס, יש כדי להאיץ את הפעילות הכלכלית, יש כדי לסייע לאותן שכבות, ואני רק מזכיר שכאשר אנחנו מדברים על הפחתת שיעורי מס, אנחנו כמעט ולא מדברים על מי שנמצא עד השכר הממוצע בקירוב כי שם באמת הפחתות המס היו ניכרות בשנים עברו והן לא כאן.
בועז סופר: הן גם יחסית משלמות מסי הכנסה בשיעורים נמוכים ואנחנו בעצם אומרים שמירב התועלת מהפחתת שיעורי המס לא בהכרח תנבע למי שמשתכר שכר במדרגת המס העליונה, קרי, מעל כ-38 אלף שקלים, אלא לאותן שכבות ביניים שמשתכרים בין 8,000 ואפילו בין 10,000 שקלים ל-20 אלף שקלים, שם המוקד.
שלי יחימוביץ': כלומר, כל מי שמשתכר עד 8,000 שקלים, לא נהנה מהרפורמה במס.
בועז סופר: כל מי שמשתכר עד 8,000 שקלים כבר היום, המתווה הכיל בתוכו הפחתות מסים.
שלי יחימוביץ': אני מדברת על 2009 ו-2010.
בועז סופר: אני בכל זאת מבקש לענות כי זה חלק ממתווה.
בועז סופר: המתווה מ-2005 ועד 2009 כבר הפחית את שיעורי המס.
שלי יחימוביץ': כלומר, הם כבר יש להם מספיק.
שלי יחימוביץ': מי שמשת
שלי יחימוביץ': כר עד 8,000 שקלים, יש לו מספיק.
בועז סופר: זה לא עניין של מספיק אלא אנחנו סבורים שעד השכר הממוצע, כאשר אנחנו מסתכלים על שיעור מס הכנסה.
שלי יחימוביץ': כמה מהאנשים העובדים במדינת ישראל עונים לקריטריון של 8,000 שקלים ומעלה בשכרם?
משה גפני: חברת הכנסת יחימוביץ, את לא נותנת לו לענות.
שלי יחימוביץ': אני לא מתנגחת בו אלא אני שואלת שאלה שהתשובה עליה היא מאוד חשובה.
משה גפני: אני מזדהה עם השאלה שלך.
משה גפני: השאלה הזאת תחזור על עצמה כחוט השני בהרבה דברים.