GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מירב כהן: בטח בירושלים.
מירב כהן: צריך לאזן בין האינטרסים של בעלי נכסים.
מירב כהן: הלוואי שכולם ירוויחו, אבל בסופו של דבר הדבר הזה יוצר מפגע סביבתי קשה.
מירב כהן: מי שגר ליד בית נטוש יודע מה זה – זה עבריינים שמתבצרים שם ומסוממים שלא יוצאים משם, ואתה יכול להיות בשכונות הכי טובות והכי גרועות כאחד.
מירב כהן: מעבר לזה, חסר לנו הרה מאוד שטח למגורים ועסקים, וגם על זה צריך לחשוב באיזון.
מירב כהן: האם הדיון פה דן איך לעזור לאנשים מסכנים שנתקעו עם נכס שלא שווה או שאנחנו מתעסקים בשאלה איך משמישים נכסים?
משה גפני: אגיד לך מה הדיון.
משה גפני: הדיון הוא שהחוק היום אומר שאם יש נכס הרוס – הורס זה יכול להיות גם משריפה, כמו המקרה של נתניה; הרוס יכול להיות מהרבה מאוד סיבות – ועדיין לא הצליחו לשקם, וצריך לשקם את זה והמדינה אפילו משתתפת בשיקום, ולוקח זמן.
משה גפני: המצב החוקי היום הוא שנכס הרוס פטור מארנונה.
משה גפני: אנחנו באים לשנות את זה עכשיו.
משה גפני: אנחנו מקבלים את הצעת הממשלה ואנחנו אומרים: נתחיל תהליך.
משה גפני: אני לא מצליח לדמיין מקרה שבן-אדם מחזיק נכס הרוס בירושלים או בתל-אביב והוא לא עושה אתו דבר שנים.
משה גפני: לא מצליח לדמיין דבר כזה, מכיוון שהארנונה זה דבר שולי יחסית לזה שאם אני משפץ את הנכס ומשתמש בו, מוכר אותו או משכיר אותו, הכסף שאני מקבל עבור מה שעשיתי הוא לאין ערוך יותר גבוה מאשר תשלום הארנונה, שהוא ממש מזערי באופן יחסי.
משה גפני: אנחנו אומרים שנקבל את ההצעה הזאת ונלך על המתווה ששלוש שנים יהיה פטור.
משה גפני: לאחר כמה שלוש שנים נקבע כמה שנים שבהן הוא יהיה חייב ארנונה.
משה גפני: אבל בכל אופן, הנכס הוא הרוס, הוא יהיה חייב בתשלום הנמוך יותר, כמו שהצעתם.
משה גפני: השאלה האם אנחנו רוצים לתת לשלוש, ארבע או חמש שנים, שבהן יהיה חייב בארנונה.
משה גפני: נחליט עכשיו.
משה גפני: לאחר מכן, אם בן-אדם כל כך הרבה שנים משלם ארנונה ועדיין לא מצליח למכור, אז הוא יהיה פטור.
משה גפני: באמת, אי-אפשר לחייב בן-אדם לכל כך הרבה זמן.
משה גפני: אם רוצים להציע שאם בן-אדם החזיק לפני כן את הנכס הרבה מאוד שנים, אז לא לתת לו פטור לשלוש שנים אלא לתת לו פטור לשנתיים – בסדר, אני גם מסכים לזה.
משה גפני: אבל בסופו של דבר אנחנו לא יכולים להיות אכזריים.
משה גפני: הרי יבואו אלינו אנשים, נקבל מכתבים - אני כבר קיבלתי – מאנשים שיגידו: למה עשיתם לנו את זה?
פניה קירשנבאום: אני מוכנה לקבל, אבל אלה שכבר קיבלו פטור וכבר היה רצף של שנים שלא שילמו, להקטין להם משמעותית ולא לשנתיים.
פניה קירשנבאום: באילת יש מלון במרכז העיר שנשרף, הוא עומד שם והבעלים של המלון לא מוכרים.
פניה קירשנבאום: תאמין שבאילת יש מספיק כאלה שרוצים לקנות את השטח הזה ולבנות מלון, אבל הוא מנסה להוציא מחיר יותר גבוה.
פניה קירשנבאום: בינתיים הוא לא משלם ארנונה והוא מנהל משא ומתן על השטח הזה.
משה גפני: יכול להיות שתמצאי מקרים בודדים כאלה, ובסופו של דבר את עושה נזק לאנשים מסכנים.
מירב כהן: צריך להחליט מה הוא הכלל ומה הוא היוצא מן הכלל.
משה גפני: בשביל זה נבחרנו.
מירב כהן: המודל שאתה מציע קובע שהכלל הם אנשים מסכנים, ואני סבורה שאלה יוצאים מן הכלל.
מירב כהן: אז אתה יוצר מצב שהם זוכים להעדפה אל מול כל בעל עסק אחר.
משה גפני: גברת כהן, כדי להחליט מה הכלל ומה לא הכלל את צריכה ללכת לפריימריס או לעבור את מועצת גדולי התורה או את איווט ליברמן.
מירב כהן: קטונתי, אני רק אומרת את עניות דעתי.
משה גפני: הבנתי, אבל בשביל זה אנחנו מחליטים.
מירב כהן: אתה תחליט, אבל אני חושבת שהנחת היסוד צריכה להיות שהיוצאים מן הכלל זה אנשים מסכנים שיש להם נכס והם תקועים אתו.
מירב כהן: אלה היוצאים מן הכלל.
מירב כהן: וכשאתה קובע סטנדרט שאומר שאל מול בעלי נכסים אחרים, שמשלמים ארנונה רגילה, הם זוכים להעדפה אתה יוצא מנקודת הנחה שהכלל זה אנשים מסכנים.
שגית אפיק: זה החוק היום.
שגית אפיק: אל תשכחי שהחוק היום נותן פטור מארנונה לנצח.
מירב כהן: החוק היום הוא מעוות לחלוטין ולא צריך - - -
אריאל בן-בשט: רציתי לתת דוגמה לגבי מקרה שטיפלתי בו.
אריאל בן-בשט: בעל נכס, אדם בן 70 היום, קנה קומה בעיריית יהוד ובמשך 11 שנה – משנת 2000 עד שנת 2011 - לא הצליח להשכיר את הנכס הזה.
אריאל בן-בשט: העירייה רדפה אותו, והוא הפך אותו לבלתי ראוי לשימוש.
קריאה: הפך אותו.
אריאל בן בשט: הוא הפך אותו לבלתי ראוי לשימוש.
אריאל בן בשט: פה התחילה מחלוקת עם העירייה.
אריאל בן בשט: השורה התחתונה היא שהוא צבר חוב של 3 מיליון שקלים על הנכס הזה.
אריאל בן בשט: נאלצתי להגיע לבית המשפט העליון כדי להגיע לפשרה, שהוא ישלם בערך 10%.
אריאל בן בשט: הבן-אדם הזה בגיל 70, אם היה צריך לשלם את אותם 3 מיליון שקלים זה היה מביא אותו לפשיטת רגל.
אריאל בן בשט: האם זה מה שהצעת החוק רוצה לעשות?
אריאל בן בשט: זה פן אחד של הצעת החוק הזו.
אריאל בן בשט: הפן השני זה העניין היזמי.
אריאל בן בשט: הרי הרעיון הוא להשמיש נכסים.
אריאל בן בשט: יש מצב שיזם רואה נכס הרוס, והוא רוצה לבנות תחות אותו נכס הרוס איזשהו מגדל.
אריאל בן בשט: אם הוא ייקח בחשבון שהוא יתחיל מהשנה השניה או השלישית לשלם ארנונה, הדבר הזה יביא לכך שמלכתחילה הוא לא ייקח אותו נכס, כי הליכי התכנון במדינת ישראל לוקחים שלוש, ארבע וחמש שנים כדי לקבל היתר לבנות איזשהו מגדל תחתיו.
אריאל בן בשט: אם באותו פרק זמן הוא יצטרך לשלם ארנונה זה יביא לאחד משני דברים: לעצירת עסקאות, כי אם הוא יצטרך לשלום עוד מיליון, עוד 2 מיליון שקלים ארנונה עד שהוא יקבל את הפטור, הוא יצטרך להעלות את מחירי הדירות, כי זה חלק מהעלות שלו, או שמלכתחילה הוא לא ייכנס לאותה עסקה כי לא ישתלם לו לשלם כל אותה תקופה עד שהוא יקבל את ההיתרים את תשלומי הארנונה.
אריאל בן בשט: כלומר זה יביא לעצירת עסקאות או לעליית מחירי עסקאות או שזה ידפוק – סליחה על הביטוי - את אותם חלשים שמחזיקים בנכס.
אריאל בן בשט: זה מקרה שטיפלתי בו באופן אישי, ש-11 שנה הוא לא הצליח להיפטר ממנו וזה התנפח ל-3 מיליון שקלים.
אריאל בן בשט: נכון שיש מגמה ללכת לקראת האוצר.
אריאל בן בשט: אבל בפועל, כמו שאדוני אומר, אין אנשים שמחזיקים נכס ודווקא שוברים את האסלה או הכיור כדי לא להשמיש את אותה דירה.
אריאל בן בשט: זה בניגוד לכל רציונל.
אריאל בן בשט: גם בית המשפט העליון, בפסק דין מקיף, אמר את הדברים האלה.
אריאל יוצר: הדוגמה הזאת מצוינת, איך הופכים נכס ללא שמיש בצורה שתיארת.
אריאל יוצר: מתארים פה בן-אדם שקנה קומה שלמה, לא היה מוכן לרדת במחיר השכירות - -
אריאל בן-בשט: זו קומה מסחרית.
אריאל יוצר: קומה מסחרית, אז עוד יותר.
אריאל יוצר: לא היה מוכן לרדת במחיר השכירות.
אריאל בן-בשט: לא, אז אתה טועה.
אריאל בן-בשט: המסקנה שלך מוטעית.
אריאל יוצר: הפך את הנכס ללא שמיש ולא מוכן לשלם ארנונה.
משה גפני: נציגי השלטון המקומי, רציתם להוסיף משהו?
אלי מלאכי: אני רוצה להגיד משהו.
אלי מלאכי: אני סגן גזבר עיריית תל-אביב.
אלי מלאכי: המבחן הכלכלי הוא באמת מבחן, אבל לא תמיד המבחן הזה עובד.
אלי מלאכי: יש אנשים, כמו שהזכירה הגברת, כמו משקיעים מחוץ לארץ או כל מיני בעיות של ירושות.
אלי מלאכי: בתל-אביב יש אלפי מטרים שעומדים ממש ללא מעש.
אלי מלאכי: השיקול הוא לא תמיד כמו שאתה חושב, שיש שיקול כלכלי.
אלי מלאכי: כי אם יש שיקול כלכלי לא צריך את החוק, כל אדם רוצה למקסם את הרווחים שלו ונגמר הסיפור.
אלי מלאכי: שב ואל תעשה כלום.
אלי מלאכי: אם אומרים שבשנה השלישית או הרביעית משלמים את התעריף הכי נמוך, אז אם קובעים חמש שנים זה למעשה כאילו שילמו רק שנה אחת מלאה.
אלי מלאכי: זה ממש מינימום של המינימום.
אלי מלאכי: קודם כול, אני מציע לקצוב את הזמן הזה.
משה גפני: אתה מקבל את ההצעה שלנו?
אלי מלאכי: לא לגבי התעריף המופחת, כי אז לא עשית כלום.
אלי מלאכי: עיקרת והפכת את המצב כאילו נשאר במצב הקודם.
אלי מלאכי: מה המצב הקודם אומר?
אלי מלאכי: אין סופיות.
משה גפני: אתה נראה לי תלמיד חכם.
משה גפני: אתה יודע שהרמב"ם אומר שלא קופצים עשר מדרגות בסולם, הולכים על הממוצע.
משה גפני: נכון לעכשיו המצב הוא שאותם אנשים שעליהם אתה מדבר בתל-אביב פטורים לגמרי.
משה גפני: אני קיבלתי ג'וק להביא את זה עכשיו.
משה גפני: אמרה לי היועצת המשפטית שעוד מעט יגיע חוק ההסדרים ופיצלנו את זה, אז שאביא את זה עכשיו.
משה גפני: אז הבאתי את זה.
משה גפני: הייתי יכול גם לא להביא.
משה גפני: אנחנו הולכים לשנות את המצב, אנחנו הולכים להגיד שאתה הולך להרוויח כסף, אדוני סגן הגזבר.
משה גפני: אם אתה אומר שיש אלפי נכסים כאלה, אתה הולך לקבל הרבה מאוד ארנונה.
משה גפני: אני מאוד מציע ללכת על הממוצע, לפני שתקום הזעקה ואז יכול להיות מצב חמור מאוד גם מבחינתכם.
משה גפני: חברי הכנסת, במיוחד בכנסת הנוכחית, ערים למה שהציבור אומר.
משה גפני: אנחנו נתחיל לקבל מכתבים מתל-אביב.
משה גפני: אם נלך בקיצוניות ונגיד לשלם ארנונה גבוהה על הנכסים ההרוסים כמו שמשלם אותו בעל מסעדה שמרוויח הון תועפות או בעל דירה שהיא דירה יוקרתית, תהיה זעקה עד לב השמיים.
משה גפני: אני כבר רגיל לדבר הזה.
משה גפני: ואז נצטרך לעשות דברים קיצוניים הפוכים.
משה גפני: אני מציע ללכת בדרך המדודה, ואני שמח שאריאל יוצר הסכים לזה.
משה גפני: אריאל יוצר זה הבעל הבית של אגף התקציבים במשרד האוצר.
אריאל יוצר: בעל הבית ההרוס.
משה גפני: אני חושב שהוא צדק בעניין הזה, צריך ללכת בדרך נורמלית.
משה גפני: הכנסת הבאה תבחן את הדברים, תראה מה קורה, האם באמת אנשים עושים מזה רווחים.
משה גפני: ישימו על זה עין מכיוון שאתם, העיריות, יהיה לכם יותר קשר עם האנשים של הנכסים ההרוסים בגלל שהם ייכנסו לתוך מתווה של ארנונה.
משה גפני: יהיה לכם יותר מידע, נדע יותר איפה לשים את הדגש האם אלה - אני לא אוהב להגיד "אנשים מסכנים" במקרה של נכס הרוס - אבל אנשים שאין להם מה לעשות עם הנכס הזה, הם לא מחזיקים אותו סתם; או שבאמת מדובר בכאלה שמנצלים את המצב הזה.
משה גפני: אני לא מבין איך הם מנצלים.
משה גפני: אני עושה את החשבון, אז או שבאמת יש סכסוך שאי-אפשר להתגבר עליו או שבאמת אי-אפשר למכור אותו ואי-אפשר לעשות אתו דבר אחר.
משה גפני: אני לא מציע ללכת על מתווה קיצוני מכיוון שבמתווה קיצוני נקבל פניות מאנשים, לא נעמוד בזה ונצטרך לשנות בחזרה באופן קיצוני.
משה גפני: לכן אני מציע ללכת על מתווה סולידי יותר, לשנות מהמצב הקיים, שהוא פטור לחלוטין, וללכת על מתווה נורמלי, לא לפגוע באנשים.
משה גפני: מבחינת ההכנסות של עיריית תל-אביב – בסדר.
אלי מלאכי: אם אנחנו מכמתים את הפורמולה של הפתרון שאומרת שבמשך חמש שנים ישלמו את התעריף הנמוך, זה אומר שבסך הכול הטלת עליו ארנונה לשנה אחת.
אלי מלאכי: כי התעריף הוא נמוך.
כפיר כהן: אתה לא מנסה להשיג את התמריץ שאתה מבקש להשיג.
משה גפני: הנכס עומד.
משה גפני: יש ארנונה נמוכה ויש ארנונה גבוהה.
משה גפני: אתה רוצה לתת לו את הארנונה הגבוהה?
קריאה: הוא לא מקבל שום שירות.
כפיר כהן: בוודאי שהוא מקבל שירותים.
כפיר כהן: למעט פינוי אשפה, הוא מקבלים שירותים מקיפים.
אלי מלאכי: אם לוקחים ממנו ארנונה נמוכה, אז מה עשית?
אלי מלאכי: תישאר כבר באותו מצב.
משה גפני: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה.
נסים זאב: אדוני היושב-ראש, יש שני סוגי נכסים: יש נכסים שהם הרוסים ויש מצב שהאיש הרוס.
נסים זאב: אתה יודע שבעטרות אנשים מנסים להיפטר מהנכסים ולא מצליחים למכור או להשכיר, בגלל בעיות ביטחוניות.
נסים זאב: אנשים שהיו להם שם בתי-חרושת ששגשגו עד לפני מספר שנים - - -
פניה קירשנבאום: כשהיה שם שדה תעופה.
נסים זאב: אנחנו חיים את המציאות שאנשים לא משאירים נכס בגלל שהם רוצים להשאיר אותו, אלא בגלל שלא יודעים איך להיפטר ממנו.
נסים זאב: הלוואי שיכלו למכור את הנכסים.
פניה קירשנבאום: גם וגם.
נסים זאב: לכן אני אומר, כשאתה בא להלקות מישהו - קצת ברחמים, הכול במידת הדין.
נסים זאב: אני מסכים שמי שיש לו כבר מעל שלוש שנים נכס שעומד ריק, אפשר לתת לו רק שנתיים, ואפשר לבדוק את זה.
נסים זאב: אבל מי שרק מאז תחילת החוק יש לו נכס שעומד ריק, אפשר לתת לו שלוש שנים ובשלבים, כפי שהצעת, להעלות את הארנונה.
נסים זאב: בוא נחליט על אחוזים.
נסים זאב: הנושא הבא הוא הנושא שדיברנו עליו בישיבה הקודמת, הנושא של הכנסיות והפטור שיש על בתי כנסת.
נסים זאב: החוק נותן שוויון בין כנסיות ובין בתי כנסת, ואני חושב שזו היתה כוונת החקיקה, שלא תהיה אפליה.
נסים זאב: משום מה, מישהו רצה לפרש את זה בצורה עקומה והלכו עם זה לבג"ץ.
נסים זאב: יש פה סכנה שהחקיקה היא לא חקיקה, רוצים לבטל אותה ודרך הכנסיות להרוס את בתי הכנסת.
נסים זאב: מדובר בסך הכול בארבע או חמש כנסיות - - -
משה גפני: חמש כנסיות.
נסים זאב: אני חושב שבגלל חמש כנסיות לא צריך לגזור גזירה על אלפי בתי כנסת בכל רחבי הארץ.
נסים זאב: אני מבקש שזה ייכנס בהצעת החוק הזו.
אריאל יוצר: הנושא הזה, אני לא מתעסק בו באופן ספציפי.
משה גפני: אבל אתם מתנגדים לזה?
משה גפני: יש עם העניין הזה בעיה?
אריאל יוצר: אני יכול לבדוק עכשיו ולהגיד.
אריאל יוצר: אם אפשר, עוד מילה לגבי התעריף, ממש בקצרה.
אריאל יוצר: אני חושב שההצעה שהצעת היא הצעה מאוזנת, והיא בטח משפרת את המצב הקיים.
אריאל יוצר: מילה לגבי התעריף – יותר הגיוני לעשות תעריף רגיל, כי גם הפטור הוא פטור מלא.
אריאל יוצר: לא הלכנו לעולם שבו אמרנו שהפטור יהיה חלקי והתשלום יהיה תשלום חלקי.
אריאל יוצר: אנחנו רוצים לדעת באמת שאחרי תקופת התשלום אותו אדם לא שיפץ או מכר את הנכס שלו כי באמת לא - - -
משה גפני: אין לי לב לעשות את זה, באמת.
משה גפני: אם אני צודק והחשש שלי הוא אמיתי – ובאמת אין שום נגיעה לכאן או לכאן.
משה גפני: אין לי פה אג'נדה ואין לי איזה נכס הרוס באיזשהו מקום, ולא לבן דוד שלי – אם זה נכון וברוב המקרים, כמו שאני חושש, מדובר על אנשים שאין להם מה לעשות עם הנכס, הם מנסים להיפטר ממנו כל הזמן ולא מצליחים, והם באמת הרוב, אז אם אתה נותן להם תעריף גבוה אתה עושה עוול גדול.
משה גפני: אנחנו מדברים על תהליך שלוקח שנים.
משה גפני: זכותכם המלאה לבוא עם הצעת חוק חדשה.
אריאל יוצר: לא אעשה את זה.
אריאל יוצר: כי הכנסת אישרה חוק עכשיו.
אריאל יוצר: לא אביא בעוד חודשיים שמשנה - - - עם כל הכבוד, זה לא רציני, לא לי ולא לך.
משה גפני: לא, אריאל, אני לא מבקש בעוד חודשיים.
משה גפני: אני אומר לבחון את הדברים האלה, לראות.
משה גפני: הרשויות יתחילו לטפל בכל המקרים האלה, אנשים ישמעו שיש חוק שמטפל בנכס הרוס, יהיה את התהליך הזה.
משה גפני: בתהליך הזה כולנו נוכל להגיע למסקנה.
משה גפני: אנחנו לא משני עברי השולחן, כולנו מתלבטים בשאלה האם אנחנו מדברים על כאלה שהם מנצלים סיטואציות ועושים איזה עסקים שאנחנו לא יודעים מה הם, או שבאמת מדובר בכאלה שסתם עומד להם הנכס הזה – בגלל סכסוך או בגלל שהם לא מצליחים למכור את זה – אז אם אתה מטיל עליהם עכשיו חובה של תשלום גבוה - - -
אריאל יוצר: אם מה שאתה אומר נכון - שינוי החקיקה יגיע מהר מאוד; אם מה שאני אומר נכון – שינוי החקיקה לא יגיע בכלל.
אריאל יוצר: כי להוריד בגלל שנעשתה כאן איזושהי טעות זה יחסית פשוט וזה קורה, ולהעלות בגלל שנעשתה טעות בניתוח שלנו זה מאוד קשה לבצע.
אריאל יוצר: אני לא חושב שאנחנו טועים, אני די בטוח שאנחנו לא טועים.
אריאל יוצר: גם אם אנחנו טועים, התיקון אפשרי.
אריאל יוצר: ההפוך מזה – הרבה פחות.
משה גפני: אני מציע את ההצעה שלי.
עדי מוסקוביץ: עורך דין מוסקוביץ מלשכת התיאום בהתאחדות התעשיינים.
עדי מוסקוביץ: יש לי שתי הערות.
עדי מוסקוביץ: הרבה פעמים חוסר האפשרות להשתמש בנכס נובע מסיבות אובייקטיביות הנוגעות למגבלות תכנוניות, למצב ביטחוני ולפעמים גם למבנים לשימור – אי-אפשר להשתמש בנכס מסיבות שקשורות לשימור הבניין.
עדי מוסקוביץ: דבר שני, יש מקומות בעולם שמטפלים בנושא הזה – ורצוי שגם האוצר ישקול את הדבר הזה – דווקא בצורה של תמריצים, לא עם המקל אלא עם הגזר.
עדי מוסקוביץ: נותנים לנכסים, אחרי שנכנסים למעגל - - -
נסים זאב: אתה רוצה עוד הוצאה?
נסים זאב: האוצר מחפש מאיפה לקבל כסף לא מאיפה לתת.
עדי מוסקוביץ: - - נותנים להם הנחות בארנונה.
עדי מוסקוביץ: זה יכול להיות פתרון אם רוצים להחזיר נכסים למעגל החיים, דווקא לנקוט בשיטת התמריץ ולא בשיטת העונש.
משה גפני: מירב כבר דיברה.
יובל אדמון: אקצר.
יובל אדמון: שני דברים חסרים לי מאוד.
יובל אדמון: אני אוהב שמעמיקים בנתונים, ולא שמעתי מאף אחד מהחברים המכובדים איזשהו נתון, חוץ מאיזה מקרה ספציפי אחד שייגע לנו ברגש או אמירה כללית שזה הזוי.
יובל אדמון: חבר'ה, בדקו ומצאו 1,500 נכסים בירושלים.
משה גפני: אני מקבל את ההצעה שלך, אני מציע שמשרד האוצר יבוא עם נתונים מדויקים, ועד אז לא נדון בזה.
משה גפני: יש לך נתון?
אריאל יוצר: יש לי נתון.
אריאל יוצר: אתה רוצה שאגיד מאיפה הוא?
משה גפני: לא, אל תגיד מאיפה הוא.
משה גפני: אין נתון.
אריאל יוצר: יש נתון.
אריאל יוצר: העלינו אותו בוועדה מסוימת.
משה גפני: איזה נתון?
משה גפני: ההיפך, אני עושה מעשה שהוא לא הכי מקצועי.
משה גפני: אני הולך לחקיקה, אני הולך להרע מאוד לאנשים האלה מבלי שיש נתון.
יובל אדמון: יכול להיות שאתה מרע לאנשים שלא כל כך רע להם.
משה גפני: אבל זה הכול סברות.
יובל אדמון: הנקודה השניה, דיברו על מקלות וגזרים ועל מה שקורה בחוץ לארץ.
יובל אדמון: אני קצת מכיר את המצב – מה עושים בארצות-הברית בבוסטון ובניו יורק.
יובל אדמון: מה שעושים זה שאם מישהו לא מוכן לשפץ את הבית שלו אחריX זמן מעקלים לו את הבית.
יובל אדמון: אז גזרים ומקלות - - -
משה גפני: היועצת המשפטית, תקראי בבקשה.
שגית אפיק: תיקון סעיף 330 בפקודת העיריות.
שגית אפיק: היום הסעיף קובע: "נהרס בנין שמשתלמת עליו ארנונה לפי הוראות הפקודה, או שניזק במידה שאי אפשר לשבת בו, ואין יושבים בו, ימסור מחזיק הבניין לעירייה הודעה על כך בכתב, ועם מסירת ההודעה לא יהיה חייב בשיעורי ארנונה נוספים;".
שגית אפיק: עכשיו אנחנו קובעים: "האמור בו יסומן "(א)", ובו, במקום הסיפא החל במילים "בכתב, ועם מסירת ההודעה" יבוא: "בכתב, ויחולו הוראות אלה:"
משה גפני: אריאל, שאלו אותי שאלה נכונה.
משה גפני: אנחנו מאשרים את זה, אתם לא מביאים את תזכיר החוק.
אריאל יוצר: ברור שלא.
שגית אפיק: "(1) עם מסירת ההודעה לא יהיה חייב בשיעורי ארנונה נוספים לתקופה שלא תעלה על שלוש שנים (להלן – תקופת הפטור הראשונה); (2) חלפה תקופה הפטור הראשונה יהיה חייב בארנונה לגבי אותו בניין בסכום המזערי הקבוע ביחס לנכס בסיווג זהה או דומה לתקופה נוספת שלא תעלה על חמש שנים (בסעיף זה – תקופת התשלום), בין ברציפות ובין במצטבר; (3) חלפה תקופת התשלום והבניין נותר במצב של נכס הרוס או ניזוק כאמור ימסור מחזיק הבניין לעירייה הודעה בכתב על כך ולא יהיה חייב בתשלומי ארנונה נוספים; אין האמור גורע מחבותו של מחזיק בשיעורי הארנונה שהגיע זמן לפרעונם לפני מסירת ההודעה.
שגית אפיק: (2) אחרי סעיף קטן (א) יבוא: "(ב) השר, באישור ועדת הכספים של הכנסת, רשאי לקבוע בתקנות כללים שיחולו על בניין כמפורט בסעיף קטן (א) בתקופת התשלום.
שגית אפיק: " אני לא בטוחה אם הסעיף הזה דרוש.
משה גפני: אבל זה לטוב ולרע.
שגית אפיק: כמו שאתה רואה, זה סעיף כללי.
שגית אפיק: הוא לא אומר - - -
משה גפני: זאת אומרת, אם שר הפנים יעשה עבודת מחקר ויוכל לבוא למסקנה שהטענות האלה, כמו שמביאים בעניין ירושלים או ההיפך, מה שמביאים בעניין אור עקיבא, נכונות – הוא יוכל לקבוע כללים שישנו מהחקיקה הראשית הקיימת, אם אנחנו מאשרים את החוק הזה.
משה גפני: שר הפנים יכול לעשות עבודת מחקר, אנחנו מאפשרים לו.
משה גפני: את צודקת שיכול להיות שהוא לא יגיע לכלום.
משה גפני: אני נוטה יותר לחשוב שהוא לא יגיע לכלום, מפני שזה באמת דבר מאוד מורכב, אבל אם שר הפנים עושה עבודת מחקר טובה ורצינית הוא יכול לבטל את הפטור בכללים ולחייב ארנונה גבוהה?
שגית אפיק: לא, זה לגבי תקופת התשלום.
משה גפני: הוא לא יוכל לחייב?
קריאה: בתקנות הוא יכול לעשות מה שהוא רוצה.
שגית אפיק: אז פסקה (2) יורדת.
אריאל יוצר: אין בעיה שתרד פסקה (2).
אריאל יוצר: התעריף מאוד נמוך.
אריאל יוצר: זה שקול לשנה של ארנונה רגילה.
שגית אפיק: התחילה של הסעיף שהקראתי היא ב-1 בינואר 2013.
שגית אפיק: אתה רוצה להצביע קודם על ההסתייגות של חבר הכנסת נסים זאב, אז זה בפקודת מסי העירייה ומסי הממשלה (פטורים), 1938 בסעיף 5ג(ה)(1).
שגית אפיק: במקום הסיפא: "החל במילים והכול לגבי" יבוא: "לרבות מבנה או חלק ממבנה שייעודו העיקרי הוא קיום תפילה והשימושים הנוספים בו, ככל שישנם, הם ללימודי דת לפי העניין או לצרכים הנובעים מקיום התפילה ומלימודי הדת כאמור ושאין בו פעילות עסקית".
שגית אפיק: זה למעשה החלת אותו תיקון שנעשה במרץ 2010 על כל בתי התפילה.
שגית אפיק: תחילת הסעיף הזה, סעיף 5ג, היא במועד שבו עשינו את התיקון, יום ח' בניסן התשע"א, 23 במרץ 2010.
שגית אפיק: אז קודם תצביע על ההסתייגות הזאת.
משה גפני: מי בעד ההסתייגות של חבר הכנסת נסים זאב?
משה גפני: בעד ההסתייגות – פה אחד
משה גפני: ההסתייגות נתקבלה.
משה גפני: תודה, ההסתייגות נתקבלה פה אחד.
אריאל יוצר: לגבי הוראת מעבר על נכסים שעמדו הרבה זמן הרוסים?
משה גפני: אפשר להוסיף.
משה גפני: נכס שהיה, נניח, 12 שנה פטור, זה יהיה שנתיים.
שגית אפיק: זאת, נכס שקיבל פטור מארנונה במשך 12 שנה לפי סעיף 330, במקום שלוש שנים זה יהיה שנתיים, ברציפות או במצטבר.
משה גפני: סעיף 38(2) להצעת חוק המדיניות הכלכלית (ארנונה לנכס הרוס או ניזוק) - - -
שגית אפיק: זה ייכנס בפקודת העיריות.
משה גפני: פקודת העיריות, תיקון סעיף 330.
משה גפני: מי בעד אישור הצעת החוק לקריאה שניה ושלישית?
משה גפני: הצעת החוק אושרה לקריאה שניה ושלישית.
משה גפני: על סדר היום הגדלת תקרת הערבויות לחברת אשרא לצורך הרחבת פרוטוקול פיננסי עם סין.
לימור לבנת: אני.
לימור לבנת: בוקר טוב לכולם.
לימור לבנת: לימור טל, אגף החשב הכללי, ממלאת מקום ממונה ערבויות מדינה.
לימור לבנת: הבקשה שלנו היא להגדיל את מסגרת הערבויות לאשרא ב-400 מיליון דולר וזאת לצורך הרחבת הפרוטוקול הפיננסי עם סין.
לימור לבנת: פרוטוקול פיננסי, זה בעצם הסכם בין ממשלת ישראל לסין בערבות הדדית של שתי המדינות.
לימור לבנת: ההסכם קובע קו אשראי שתנאי המימון בו הוגדרו מראש.
לימור לבנת: ההסכם הזה מאפשר ליצואנים הישראלים להפוך כל עסקת אשראי לעסקת מזומן ולקונים הסינים לקבל אשראי לעסקאות.
לימור לבנת: עד היום, משנת 1995, נחתמו ארבעה פרוטוקולים בהיקף של מיליארד ו-300 מיליון דולר.
לימור לבנת: 300 מיליון דלר מתוכם יועדו לפרויקטים מיוחדים בתחום החקלאות.
לימור לבנת: יש ביקוש רב לפרוטוקולים האלה שמאפשרים להרבה עסקאות יצוא להתממש, עסקאות שלא היו יוצאות לפועל בלי הפרוטוקולים האלה.
לימור לבנת: זה מקדם מאוד את היצוא הישראלי לסין.
לימור לבנת: בכלל, יש חשיבות גדולה לפרוטוקולים האלה היום, לאור המצב הכלכלי באירופה וההתאוששות האיטית של ארצות הברית.
לימור לבנת: יש חשיבות גדולה לכוון את היצוא הישראלי לסין שהיא מעצמה כלכלית.
לימור לבנת: הפרוטוקול הפיננסי מתממש באמצעות אשרא ולכן אנחנו מבקשים להגדיל את הערבות לאשרא.
לימור לבנת: סך כל הערבות הקיימת היום לאשרא היא בהיקף של מיליארד ו-750 מיליון דולר ועם הפרוטוקול הזה נעמוד על 2 מיליארד ו-150 מיליון דולר לאשרה.
משה גפני: כמה נוצל עד היום?
משה גפני: בכמה השתמשו עד היום?
לימור לבנת: בערך מיליארד ו-300 מיליון דולר.
משה גפני: למה אתם צריכים עכשיו עוד?
לימור לבנת: כדי לאפשר את הפעילות השוטפת של אשרא.
משה גפני: הפעילות שם גדלה?
לימור לבנת: הפעילות גדלה בשנים האחרונות.
משה גפני: בכמה אחוזים היא גדלה?
לימור לבנת: בשנים האחרונות היא גדלה בעשרות אחוזים.
שלמה מולה: אנחנו מדברים על בין מה שהיה לכם עד עכשיו לבין התוספת אותה אתם מבקשים.
לימור לבנת: אתם מדברים על הפרוטוקול הפיננסי?
לימור לבנת: על הניצול בפרוטוקול הפיננסי?
לימור לבנת: הניצול בפרוטוקול הפיננסי מבחינת הצד הישראלי הוא לא מלא לגמרי, אבל הצד הסיני לא מאשר היום יותר עסקאות ליצואנים ישראלים בגלל שהספירה הסינית היא קצת שונה מהספירה הישראלית.
לימור לבנת: הסינים סופרים בפרוטוקול את כל העסקאות שהגיעו אליהם ועדיין לא אושרו סופית.
לימור לבנת: לשם כך יש חשיבות גדולה, כדי לאפשר ליצואנים שלנו להתחרות בשוק העולמי.
לימור לבנת: בעצם הסינים מסיטים את היבוא שלהם לאפיקים אחרים ולא מאשרים עסקאות.
לימור לבנת: הניצול שלנו, בערך 700 מיליון דולר.
משה גפני: לא מאשרים עסקאות שלנו לסין.
לימור לבנת: לא מאשרים בגלל שמבחינתם הפרוטוקול הפיננסי נוצל במלואו.
שי חרמש: מישהו יכול להגיד כמה תקרת הערבויות?
שי חרמש: זה חלק מתקרת הערבויות, נכון?
שי חרמש: כמה תקרת הערבויות מנוצלת?
לימור לבנת: תקרת הערבויות תעמוד, עם הפרוטוקול הזה, על 16 מיליארד דולר.
שי חרמש: 16 מיליארד זה היצוא והתקרה היא 24.
לימור לבנת: 25.9.
משה גפני: 15.287.
לימור לבנת: נכון, אבל תוסיף מיליארד ו-600 מיליון.
לימור לבנת: זה יעמוד על 16 מיליארד.
משה גפני: יותר מ-16 מיליארד.
טמיר כהן: 16,600.
משה גפני: רבותיי, יש עוד שאלות בעניין הזה?
משה גפני: בעד אישור הגדלת התקרה – פה אחד הבקשה אושרה.
משה גפני: אושרה תקרת הערבויות לחברת אשרא לצורך הרחבת פרוטוקול פיננסי עם סין.
משה גפני: קיבלתם את האישור.
משה גפני: על סדר היום הצעת חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (הטבות מס לעניין תאגידי מים וביוב בשנות המס 2011 עד 2015), התשע"ב-2012.
משה גפני: למה אנחנו מקבלים את זה כך?
משה גפני: למה לא מביאים את כל ועדת ניסן ולמה דחתה ועדת שרים את הצעת החוק שלי?
אלון מסר: אגף התקציבים.
אלון מסר: הצעת החוק הזאת היא חלק מיישום החלטת ממשלה מספר 3378 מ-2011 שכותרתה הסדרת יחסי השלטון המקומי בתאגידי מים וביוב.
אלון מסר: החלטת הממשלה הזאת, יש בה מספר סעיפים שהגיעו לאחר עבודה של צוות בראשות הממונה על התקציבים הקודם, אודי ניסן, ואחד הסעיפים היה ששר האוצר יביא תיקון שיאפשר פטור ממס, דיבידנד, שמושכת רשות מקומית מרווחי תאגיד מים וביוב עירוני, פטור ממס חברות לתאגיד מים עירוני.
משה גפני: למה פיצלתם את זה?
משה גפני: למה לא אישרתם את כל ההחלטות?
משה גפני: היו כמה הצעות.
משה גפני: הייתה הצעה לאפשר לראש הרשות המקומית להיות יושב ראש התאגיד.
משה גפני: יש כמה דברים שהתבררו במהלך התקופה הזאת שהם צריכים להשתנות ואתם עצמכם באגף התקציבים הצעתם.
משה גפני: תסביר את התהליך כדי שנדע.
דב צור: ברשותך, אני הייתי רוצה לומר למה זה שונה.
משה גפני: אתה רוצה שדב צור יסביר?
אלון מסר: אין לי בעיה לענות.
משה גפני: ראש עיריית ראשון לציון.
דב צור: תודה.
דב צור: הסיבה שאנחנו ביקשנו להפריד את זה מיתר ההמלצות של ועדת ניסן היא משום שכל המלצות ועדת ניסן שאושרו או שהתקבלו בהחלטת ממשלה, תקפות מהיום ואילך, מאותו רגע שהן התקבלו ואילך.
דב צור: הנושא הזה של המיסוי תקף מ-1 בינואר 2011.
דב צור: למעשה הוא פועל יוצא של סיכום עם הממשלה שהיה ב-31 בדצמבר 2010.
דב צור: לכן אותו סיכום של הפטור צריך לחול אחורה.
דב צור: היום כבר בתוך החוק יש בעצם פטור לשנת 2011.
דב צור: זה בלתי אפשרי שזה יימשך וייגרר.
דב צור: הנזק שנגרם מאי יישום יתר ההחלטות, מה שעוד יובא בפניכם, הוא נזק מעתה ואילך.
דב צור: לכן צריכים לקצוב את הזמן הזה כדי שלא נאשר בעוד שלוש שנים פטור אחורה.
ציון פיניאן: לאוצר יש בעיות בנושא?
דב צור: לא.
שי חרמש: זאת הצעת חוק ממשלתית.
אלון מסר: בנוסף להצעת החוק הזאת, יש עוד סעיף נוסף בהחלטה שמדבר על תיקונים לחוק תאגידי מים וביוב שחודשים ארוכים ישבנו עם השלטון המקומי כדי להגיע להסכמות לגבי תזכיר החוק הזה והוא הופץ לפני שלושה שבועות.
אלון מסר: חשבנו שהוא יגיע גם למושב הזה, אבל זה לא קרה.
אלון מסר: אני מניח שזה יגיע במושב הבא של הכנסת.
אלון מסר: זאת אומרת, הדברים מתקדמים.
שלמה מולה: בתזכיר החוק שאתם כותבים, אתם מאפשרים לראשי הרשויות לתת פטור לאוכלוסיות חלשות או לעשות הנחה?
ציון פיניאן: במים אין הנחות.
שלמה מולה: במהלך השנים עת גילינו שיש מצוקות גדולות מאוד של אנשים שטוענים שיש להם קושי להתמודד עם מחירי המים, אנחנו ביקשנו שתהיה מסגרת שתאפשר למקרי הרווחה לקבל הנחה בארנונה, במים ובביוב.
שלמה מולה: אתם הבטחתם שבמסגרת תזכיר החוק שיבוא אתם תאפשרו את זה, במקום שזה ירוץ במסגרת חוקים פרטיים.
שלמה מולה: אני שואל – מאחר שאתה מדווח על תזכיר החוק – האם הדבר הזה נכנס או לא.
אלון מסר: אני לא יודע לגבי תזכיר החוק הספציפי אליו אנחנו מכוונים.
אלון מסר: אני יודע שבהמלצות ועדת ניסן הייתה המלצה לשר הפנים לאפשר לרשויות המקומיות להשתמש בכספים בין היתר שאולי הם יקבלו כתוצאה מהדיבידנד שימשכו מהתאגיד או ממקורות אחרים, שהרשות המקומית תוכל לממן הנחה לתושבים שלה מתעריף המים שהם מקבלים.
אלון מסר: אם שר הפנים יעשה את זה, זאת סמכותו ולא סמכות שר האוצר.
דב צור: חבר הכנסת מולה, הוא צודק.
דב צור: במסגרת התאגיד אין שום אפשרות לתת את ההנחות האלה אלא במסגרת מה שהכנסת חוקקה.