GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
משה גפני: פלסנר צריך נעליים חצאיות.
שי חרמש: מצדך, שילך יחף.
ציון פיניאן: הוא זירז את חיסולה של קדימה.
שי חרמש: אתה יודע משהו שאני עוד לא יודע?
ציון פיניאן: אני יודע הכול.
ציון פיניאן: הוא זירז.
ציון פיניאן: אתמול בישיבת הכנסת האמת התגלתה, באיזה ידיים נקיות הוא נכנס למערכה הזאת.
שי חרמש: אני שמח שיש כאן כאלה שיודעים את מה שאני לא יודע.
פניה קירשנבאום: כולם יודעים יותר טוב מה נעשה במפלגה האחרת.
פניה קירשנבאום: שכל אחד יתעסק במפלגה שלו.
משה גפני: רבותיי, תודה, החלק האומנותי הסתיים.
שלמה מולה: אני בהחלט מצטרף לברכות.
שלמה מולה: אני רוצה לומר לך משהו ואף אחד לא יחשוד בי שאני אגיע לאגודת ישראל.
משה גפני: אל תתחייב.
משה גפני: תגיד בלי נגד.
שלמה מולה: אני חבר בוועדה כמעט מאז אני בכנסת ואני רואה את הנושאים שנמצאים ברומו של עולם ואתה מטפל בהם, אם זה במפעל עוף העמק, אם זה במפעל פרי הגליל, אם אלה מפעלי הטונה ומפעל בריל.
שלמה מולה: אם אתה לא היית יושב על הכיסא הזה, יכול להיות שלא היינו מגיעים להצלחות.
שלמה מולה: אני רוצה להודות לך.
שלמה מולה: אני חושב שזה הדבר הכי חשוב במערכת הציבורית.
שלמה מולה: אדם עובד אבל מפטרים אותו והוא לא מביא משכורת הביתה, מבחינתי זה עולם ומלואו.
שלמה מולה: אני רוצה לומר לך תודה רבה, גם לך וגם לטמיר, על המאמץ.
שלמה מולה: לעניין עצמו.
שלמה מולה: במהלך הדיונים שהיו התפלאתי מאוד על עמדת משרד הביטחון.
שלמה מולה: דרך אגב, עד לרגע זה לא השתכנעתי בדיוק מה היו השיקולים לגרום לכך שמפעל בריל כמעט יפסיק לייצר נעליים.
שלמה מולה: את משרד הביטחון ואת צה"ל אני רואה כגוף לאומי.
שלמה מולה: אני לא מרחיב.
שלמה מולה: מאוד חבל לי שהדיון הזה הגיע לכאן.
משה גפני: בעתיד נקיים על זה דיון יותר נרחב.
שלמה מולה: גם בדיווחים שהיו לנו, היו אי דיוקים - ואני אומר את זה בעדינות רבה מאוד – של משרד הביטחון, עת נכנסנו לעובי הקורה.
שלמה מולה: על כל פנים, אני מצטרף לדבריו של ידידי הטוב איתן.
שלמה מולה: אסור להגיע למצב בו אנחנו בעוד כמה שנים אנחנו עלולים למצוא את עצמנו בדיון חוזר.
שלמה מולה: אנחנו ממליצים גם למפעל בריל וגם למשרד הביטחון להתעשת ולנסות לייצר מערכת עבודה שמאפשרת לעבוד כמו שצריך, כך שלא נחזור שוב לדיון הזה.
שלמה מולה: אני מודה לך ומודה להנהלת מפעל בריל שהתגמשה במידה מסוימת.
שלמה מולה: אני מודה גם למשרד הביטחון, למרות עמדתו.
משה גפני: נציג משרד הביטחון, אלוף-משנה אדיר אהרן.
משה גפני: לפני שאתה מתייחס, אני רוצה לומר לחברי הוועדה וגם לך שהיה כאן דיון על מתפרת העצמאות במצפה רמון.
משה גפני: היה כאן דיון מהיר.
משה גפני: גם שם המתפרה עמדה להיסגר.
משה גפני: 35 תופרות היו אמורות לצאת.
משה גפני: סיכמתי עם מנכ"ל משרד הביטחון, שעה אחרי הדיון, שהמפעל לא ייסגר והם יקבלו את ה-15 אחוזים.
משה גפני: אני משבח את משרד הביטחון בעניין.
משה גפני: אני לא יכול להתעלם מהעובדה שיש יד לעניין הזה גם בנושא של המטוס האיטלקי.
שכיב מוראד שנאן: אם אפשר אדוני, אני מבקש לומר משהו לפניו.
משה גפני: לא, אתה לא יכול לפניו כי יש כאלה שנרשמו.
משה גפני: אני אאפשר לך אחרי כן.
משה גפני: קודם כל הוא יתייחס לנושא עצמו.
אדיר אהרן: בוקר טוב.
אדיר אהרן: בהמשך למה שדיווחתם כאן ובעקבות ההנחיה של שר הביטחון מר אהוד ברק, התקיימה עבודת מטה נוספת במשרד הביטחון.
אדיר אהרן: בסיומה של עבודת המטה הזאת, שנערכה בשיתוף עם צה"ל, מנכ"ל משרד הביטחון, אלוף במילואים אודי שני, הודיע לך שמשרד הביטחון יזמין ממפעל בריל בשנת 2013, 63 אלף זוגות נעליים צבאיות.
אדיר אהרן: היקף ההזמנה הוא 25 מיליון שקלים.
אדיר אהרן: הדבר הזה ימנע את סגירת המפעל ואת פיטורי מאות העובדים.
אדיר אהרן: קודם להחלטה, מינהל הרכש במשרד הביטחון קיים בדיקה עם הנהלת המפעל.
אדיר אהרן: הוא וידא שאכן הפתרון הזה מבטיח את המשך עבודת המפעל בשנת 2013 ומונע את פיטורי העובדים.
אדיר אהרן: אגב, ההזמנה הזאת מצטרפת ל-170 אלף זוגות נעליים צבאיות בהיקף של שבעים מיליון שקלים שכבר הוזמנו בשנתיים האחרונות ממפעל בריל.
אדיר אהרן: אני רוצה לנצל את המעמד ולהדגיש שמשרד הביטחון הוא גוף ממשלתי מוביל שנותן עדיפות במכרזים למפעלים בפריפריה ובקו עימות והוא גם משרד מוביל במתן העדפה לרכש כחול-לבן, גם כאשר זה לא בפריפריה ובקו עימות, כמובן במסגרת משאבי המשרד.
אדיר אהרן: אנחנו נמשיך להעדיף רכש כחול-לבן ככל שהדבר הזה יינתן וכפי שעשינו בעבר, וזאת לצד הקפדה על ניצול אפקטיבי ויעיל ככל שניתן של התקציב.
אדיר אהרן: כמובן שחשובה לנו גם איכות המוצרים שאנחנו קונים והמחירים שלהם.
אדיר אהרן: אני שמח שבסוף, במסגרת האיזונים הכוללים, מצאנו הסדר שמניח את הדעת.
שלמה מולה: אני רוצה להודות ליושב ראש, לחבר הכנסת איתן כבל, לחבר הכנסת שלמה מולה ולחברת הכנסת פניה קירשנבאום.
שלמה מולה: כמובן גם למי שמוביל את זה בפרונט, טמיר כהן.
שלמה מולה: בשם המפעל ובשם העובדים, אני מאוד מעריך את המאמצים שנעשו כאן וגם את הפשרה שנעשתה עם משרד הביטחון.
שלמה מולה: אני חייב לציין שהפשרה הזאת היא פשרה שנותנת כמה חודשים בשנת 2013.
שלמה מולה: כמובן אנחנו רואים את זה כהזדמנות.
שלמה מולה: היה כאן קיצוץ של מעל שלושים אחוזים בהזמנות משרד הביטחון מול החברה.
שלמה מולה: אנחנו כמובן באותה תקופה נתייעל ונכניס את הנעל החדשה שהשקענו בה מעל שני מיליון שקלים בשלוש השנים האחרונות.
שלמה מולה: שוב, אני מקווה מאוד שלא נצטרך לחזור לכאן כדי לעשות את המלחמה הבאה אלא שהמוצר ינצח ויוכלו להבין מה זה כחול-לבן.
משה גפני: כולנו מקווים.
פניה קירשנבאום: בימים האחרונים הייתה לי הרבה אכזבה מיכולת העשייה שלנו.
פניה קירשנבאום: לי אישית, בהרבה תחומים.
פניה קירשנבאום: בכל זאת כשאני מגיעה לכאן, כולנו בסדר אבל אני רוצה לומר לך תודה כי הרבה פעמים אתה מוביל את המהלך של המאבק ואני חושבת שזאת אחת הוועדות שבאמת מצליחה להגיע להישגים.
פניה קירשנבאום: רשמתי לעצמי את הנקודות.
פניה קירשנבאום: דיברנו על ריווח מדרגות מס, על פרי הגליל, על מפעל בריל וכולי.
פניה קירשנבאום: אם אנחנו לא היינו, לפעמים אני מרגישה שהוועדה הזאת הופכת להיות ועדה שומרת סף שבאמת עומדת להגנת האזרח, כי אם לא אנחנו, זה לא היה.
פניה קירשנבאום: המקסימום שאנחנו יכולים לעשות באמת נעשה כאן.
פניה קירשנבאום: ההרגשה שלי היא קשה כי משרדי ממשלה או הממשלה עצמה שצריכה לפתח את התעשייה המקומית, שצריכה לדאוג לפיתוח וקידום, עושה כאילו דווקא הפוך.
פניה קירשנבאום: רשמתי לעצמי נקודות.
פניה קירשנבאום: עצרנו את משרד הביטחון בנושא של הנעליים אבל אני רוצה להזכיר לך שעמדנו באותו מצב גם עם מתפרת המדים וגם זה הגיע לשולחננו.
משה גפני: את מדברת על מתפרת העצמאות.
פניה קירשנבאום: אני אומרת את זה.
שכיב מוראד שנאן: לא רק במתפרת העצמאות הבעיה נפתרה אלא נפתרה בעוד כמה מקומות.
שכיב מוראד שנאן: אני תכף אתייחס.
פניה קירשנבאום: אני שואלת למה זה היה צריך להגיע לכאן.
פניה קירשנבאום: למה משרד הביטחון לא היה צריך לדאוג שדווקא הוא ייתן עבודה לתעשייה המקומית ויפתח מקומות עבודה.
פניה קירשנבאום: כשמשרד החקלאות דואג לחסל את הרפתנים, כשמשרד התעשייה דואג לחסל את התעשייה המקומית על ידי הורדת מכסים, אני שואלת האם רק ועדת הכספים דואגת לאחזקת אותה תעשייה.
פניה קירשנבאום: נשימה אחת אני רוצה לשאול.
פניה קירשנבאום: מדברים וחוזרים לדבר על גיל פרישה, להעלות את גיל הפרישה לשבעים ול-67 לנשים.
פניה קירשנבאום: אם אנחנו נסגור את כל התעשייה, איפה יעבדו האנשים האלה שרוצים להעלות להם את גיל הפרישה?
פניה קירשנבאום: אתה מכיר את השאלות שלי.
פניה קירשנבאום: אני רוצה להודות לך, אני רוצה לחזק את ידי כל החברים בוועדה שעוסקים בנושא.
פניה קירשנבאום: כמובן אני רוצה להודות לטמיר שתמיד מוביל הרבה דברים ולא רק את נושא נעלי בריל.
שכיב מוראד שנאן: אדוני היושב ראש, ברשותך אני רוצה להוסיף לפרוטוקול ולידיעת השומעים, חברי הכנסת והנוכחים, שלא רק בנושא של מתפרת העצמאות היה טיפול.
משה גפני: גם חורפיש.
שכיב מוראד שנאן: משרד הביטחון נתן חמישה מיליון שקלים נוספים כתוספת למתפרות האחרות שנמצאות באזורי הגליל, במיוחד בכפרים הדרוזיים והאחרים, בקריית שמונה ועוד.
שכיב מוראד שנאן: מה שנותר זה לבקש מהמשרד לביטחון פנים שיעשה אותו הדבר.
שכיב מוראד שנאן: שיפסיק להזמין את המדים שלו בסין.
מגלי והבה: יש הצעת חוק שעברה.
שכיב מוראד שנאן: אני יודע.
שכיב מוראד שנאן: תודה על התמיכה ומי שיש לו להוסיף, שיוסיף.
שכיב מוראד שנאן: אני גם מבקש שמשרד הפנים יעשה אותו הדבר.
שכיב מוראד שנאן: יש למשרד הפנים מדים שהוא קונה אותם.
משה גפני: אתה מדבר על המשרד לביטחון פנים ולא על משרד הפנים.
שכיב מוראד שנאן: אדוני היושב ראש, סמוך עלי שאני יודע.
משה גפני: על איזה מדים אתה מדבר?
משה גפני: המדים של אלי ישי?
שכיב מוראד שנאן: המדים של החברים מ-ש"ס.
שכיב מוראד שנאן: יש לשכות מינהל אוכלוסין שמקבלות קהל ולהן קונים מדים.
שכיב מוראד שנאן: המדים האלה לא נקנים בכחול-לבן.
שכיב מוראד שנאן: בנוסף לכך, במענה למשרד התעשייה ומשרד החקלאות אני רוצה לומר.
שכיב מוראד שנאן: על שולחן הוועדה הזה עלה הנושא של ענף הזית.
שכיב מוראד שנאן: כולנו יודעים שגם משרד החקלאות וגם משרד התעשייה, בראשם עומדים חברת הכנסת אורית נוקד וחבר הכנסת שלום שמחון שאני גאה להיות נמנה על סיעתם, הקימו בתחילת השבוע הזה ועדה שתציל את ענף הזית.
משה גפני: קראתי על כך היום ב"יתד נאמן".
שכיב מוראד שנאן: ועוד היד נטויה.
שכיב מוראד שנאן: אני רוצה לשבח במיוחד את שר הביטחון אהוד ברק על כך שנתן את ההנחיה להציל את מפעל בריל ולהציל את המתפרות, גם עצמאות וגם אחרות.
שכיב מוראד שנאן: כולנו מסביב לשולחן הזה יודעים את האמת, מאיפה בא הכסף.
שכיב מוראד שנאן: תודה רבה.
משה גפני: אני מצטרף לתודה לאהוד ברק על כך שהוא נתן הנחיה.
משה גפני: אני גם מודה לקדוש ברוך הוא על שהזכרנו לו את זה.
שכיב מוראד שנאן: אני מודה לך.
שכיב מוראד שנאן: אני מודה לקדוש ברוך הוא שהביא אותך ודרכך זה קרה.
משה גפני: מגלי.
מגלי והבה: לא אוסיף על התודות והברכות כי אנחנו עושים את העבודה שלנו ואף אחד לא צריך להודות לנו.
מגלי והבה: מה שמפריע לי זה ששוב משרד הביטחון ממשיך להחזיק את כל המתפרות האלה ואת כל המפעלים האלה כבני ערובה.
מגלי והבה: זה לא שבשנה או בשנתיים האחרונות אנחנו מטפלים אלא כל הזמן משרד הביטחון, מדי שנה, גם בוועדה הזאת, גם בעבר ואני בטוח שגם בעתיד, מחזיק את המתפרות כבני ערובה.
מגלי והבה: אני אומר לא להחזיק את המתפרות האלה כבני ערובה.
מגלי והבה: דיבר שכיב על כל מיני משרדים שמייבאים מדים ואנחנו הרי ביקרנו השבוע בכל מיני יחידות צבאיות.
מגלי והבה: את הכובעים עדיין מייבאים למרות שיש חוק שאוסר לייבא מסין או ממקומות אחרים אלא להעדיף את התוצרת המקומית.
מגלי והבה: נכון שהגענו להסדר לגבי הנעליים, אבל אני אומר לך שאנחנו נמצא את עצמנו בעוד חודשיים-שלושה כשהסיוע או הכסף נגמר ואז חוזרים לנקודת ההתחלה כאשר המפעלים האלה הם תמיד בני ערובה.
מגלי והבה: הגיע הזמן להקצות להם את הנתח שלהם בתחילת השנה.
מגלי והבה: אני לא צריך להזכיר לכולם כאן – ויודע גם נציג משרד הביטחון – שהיו צריכים מדים במבצעים השונים של צה"ל, אז האנשים האלה עבדו לילות כימים כדי לספק לכם את כל המדים האלה.
מגלי והבה: כשלא צריך, שולחים אותם הביתה.
מגלי והבה: צריך לדעת איך להקצות את הנתח התקציבי הנכון.
ציון פיניאן: ראשית, אני רוצה לומר שהוכח שוב ושוב שוועדת הכספים היא ועדה עם שיניים וכי בה ניתן לפתור הרבה מאוד בעיות שיש כאלה שחושבים שהן הקטנות ביותר אבל הן הגדולות ביותר כי מדובר בהרבה מאוד עובדים.
ציון פיניאן: תודה לחברי הכנסת, לידידי איתן ושלמה, ותודה למנהל הוועדה טמיר כהן.
ציון פיניאן: אני מקווה שהנושא לא יחזור שוב לוועדה ולא יובאו בעיות מעין אלה שבדרך כלל צריכות להיפתר ולא להגיע לוועדת הכספים כדי לפתור אותן.
ציון פיניאן: תוצרת כחול-לבן היא בראש מעייננו אבל כל הזמן, שוב ושוב, בוועדת הכספים אנחנו מטפלים בנושאים האלה.
ציון פיניאן: יישר כוח ליושב ראש.
ציון פיניאן: אני רואה את כולם מדברים לפני החופש הגדול.
משה גפני: איזה חופש?
משה גפני: תראה מה הולך לקרות בשבוע הבא.
ציון פיניאן: אני רוצה להודות לאדוני היושב ראש על עבודה נפלאה.
ציון פיניאן: אפילו שמתקרבות הבחירות, אני וכל החברים נהנים להיות אתך כיושב ראש.
משה גפני: אנחנו מודים לכולם.
משה גפני: אני מודה למשרד הביטחון, אני מודה להנהלת בריל, אני מודה לאיתן כבל, אני מודה לשלמה מולה, אני מודה לטמיר כהן ולכל החברים שהיו בעניין.
משה גפני: רבותיי, אני עובר לרגע לסעיף האחרון בסדר היום: אישור העמדת הלוואה לחברת התעשייה הצבאית לישראל בע"מ בהתאם לסעיף 10 לחוק החברות הממשלתיות.
משה גפני: במסגרת ההתנדבות שלנו על עובדי תע"ש, ומדובר בכמה אלפי עובדים, הגענו אתמול למתווה שבו עד ה-15 באוגוסט ייחתם ההסכם.
משה גפני: היה כאן גם הממונה על התקציבים במשרד האוצר, גם נציג ההסתדרות, גם יושב ראש ועד העובדים, גם מנכ"ל התעשייה הצבאית.
משה גפני: בעבר אמרתי בעבר שלא נעביר העברות נוספות עד שלא ייחתם ההסכם אבל היות והם עמדו באבן הדרך הזאת ואכן יש התקדמות וכל הצדדים אמרו שיש התקדמות, מבקש ממלא מקום מנהל רשות החברות הממשלתיות לאשר הלוואה כדי לשלם משכורות לעובדים בסכום של 77 מיליון שקלים.
קריאה: אנחנו מבקשים לאשר הלוואה בסך 77 מיליון שקלים.
קריאה: מדובר ב-75 מיליון שקלים משכורות ובשני מיליון שקלים להסכם השכר הקיים.
עתניאל שנלר: מה קורה חודש אחר כך לפני חתימת ההסכם?
עתניאל שנלר: אתה אומר שאתה חותם הסכם ב-15 באוגוסט.
קריאה: אנחנו אמורים לחתום על הסכם בראשי תיבות ב-15 באוגוסט.
עתניאל שנלר: האם הוא יספק לגבי משכורות בחודש ספטמבר, אם זה רק בראשי תיבות?
קריאה: אם הכול יהיה סגור, אנחנו אמורים להסדיר הסדר מימון לתע"ש לשנים 2012-2013.
קריאה: במסגרת היתר מימון, ייסגר כל הפער התקציבי.
עתניאל שנלר: ההלוואה הזאת היא במסגרת ההסדר הזה?
משה גפני: הסיפור הזה הוא סיפור מורכב.
עתניאל שנלר: אני עסקתי בו לפני ולפנים.
משה גפני: העניין הוא שכולנו מייחלים לרגע בו ייחתם ההסכם הזה.
משה גפני: ברגע שייחתם ההסכם, אם, כי אני עדיין קצת חושש אף על פי שהיה נראה אתמול בדיון עם כל הצדדים שהנושא מתקדם מאוד.
משה גפני: במהלך השבוע הבא נדע האם זה באמת צועד לחתימה כפי שהיה נראה אתמול.
משה גפני: אם המצב יהיה שבשבוע הבא העסק הזה יתפוצץ, חס וחלילה, אני לא בטוח שהאוצר יעביר להם את הכסף למשכורות העובדים.
משה גפני: אני אומר לך במאמר מוסגר, לא קשור לנושא עצמו מבחינת הבקשה שלהם.
משה גפני: האוצר כאן הולך במחווה או במתווה כזה שקצת בעייתי מבחינתנו אבל הוא הולך במחווה.
עתניאל שנלר: זה אישור מותנה?
משה גפני: זה לא אישור מותנה.
משה גפני: אמרתי לך את זה כחבר.
משה גפני: בעד אישור ההלוואה לחברת התעשייה הצבאית לישראל – פה אחד הבקשה אושרה.
טמיר כהן: עוד הבהרה.
טמיר כהן: המקור התקציבי כבר קיים.
משה גפני: אנחנו עושים הפסקה עד 11:15.
משה גפני: אנחנו עוברים לסעיף הבא בסדר-היום, סעיף 38(2) להצעת חוק המדיניות הכלכלית לשנים 2011 ו-2012 (תיקוני חקיקה), התשע"א – ארנונה לנכס הרוס או ניזוק.
משה גפני: היינו צריכים להגיע עם תשובות.
משה גפני: עורכת-דין נועה בן אריה, ברוכה הבאה.
נועה בן אריה: ברוכים הנמצאים.
משה גפני: רמת-השרון.
נועה בן אריה: אני השבתי אתמול למי שפנתה אלי שהעברתי את כל החומרים לגזבר, השארתי לו הודעה.
נועה בן אריה: אמרו לי שהוא יגיע רק היום, רק היום הוא ישוחח אתי.
קריאה: הבטחתי לאדוני טיפול, ואנחנו מקיימים.
נועה בן אריה: אם אדוני רוצה להמתין עם הדיון עד אחרי השיחה עם הגזבר, אז זו גם אפשרות.
משה גפני: אבל זה יוצא לא טוב.
נועה בן אריה: אין לי ספק.
משה גפני: לא, יגיע דיון על חוק ההסדרים, ואני מתחיל להבין שחוק ההסדרים הולך להיות ספר מנופח.
נועה בן אריה: הוא הולך להיות "הספר הלבן" של השלטון המקומי.
משה גפני: רגע, והולך להיות תקציב, אני לא יודע איזה תקציב, אני לא יודע מה הולך לקרות, אנחנו צריכים שיתוף פעולה אתכם.
משה גפני: אם אני לא אוכל לסמוך עליכם, ואתם אומרים לא להחיל את זה רטרואקטיבית אבל אתם תפתרו את הבעיה, ורמת-השרון נשארה בלתי פתרון אז אני אתחיל לחשוב פעמיים, אתחיל לחוקק.
משה גפני: את יודעת כמה זמן עבר מאז?
משה גפני: אני כבר לא ראיתי אותך הרבה זמן, חוץ ממה שדיברנו בטלפון.
נועה בן אריה: לא היו לנו מספיק - - -
משה גפני: לא, אבל רמת-השרון.
נועה בן אריה: אז הנה, לפחות ייאמר לזכותנו שבמשך שלוש שנים לא יצרתי לך סיבה לפגוש אותי.
משה גפני: בטח, בגלל שהגדלתי את מענקי האיזון.
משה גפני: ועושים תוכנית הבראה לירוחם.
נועה בן אריה: אני רוצה לברר עם הגזבר מה קרה שם.
משה גפני: אני אומר לך את האמת: רמת-השרון, עם כל הכבוד, איציק רוכברגר הוא חבר שלי, והכול בסדר.
משה גפני: אבל זה לא סוף העולם, זו רק אינדיקציה אם סיכום אתכם, עם השלטון המקומי, הוא סיכום.
נועה בן אריה: קודם כול, יש לשים לב שהסיכום הזה היה מורכב משני מהלכים.
משה גפני: לא נכנס לזה.
נועה בן אריה: אבל אני כן, כי חשוב לי להבהיר.
נועה בן אריה: כשדיברנו אז, ידענו על הליכים תלויים ועומדים לגבי שתי רשויות, והעלינו אותם כאן על השולחן.
נועה בן אריה: לגבי אותן שתי רשויות, ממש שכם אל שכם הלכנו איתן כדי שהן יגיעו להסדר באופן מיידי, וכך נעשה.
נועה בן אריה: לא ידענו אם יש בצנרת דרישות נוספות או הליכים תלויים ועומדים נוספים, למרות שניסינו בשקידה סבירה לברר.
נועה בן אריה: במקביל, ועל אף שמשרד הפנים לא פרסם בסופו של דבר חוזר מנכ"ל, אלא יש הנחיה של חוזר מנכ"ל של השלטון המקומי, שזו היתה עמידתו שלו בהתחייבות כאן, עדיין הרשויות המקומיות, לפחות ממה שהגיע אלי, לא חייבו.
נועה בן אריה: והנה מקרה של רמת-השרון בחלוף שלוש שנים, שאני לא יודעת אם הוא מתייחס לעבר שלפני הסיכום הזה או לא, וזה אני רוצה לברר.
נועה בן אריה: היה והוא מתייחס לאחרי, אנחנו נדבר מחדש.
משה גפני: תבררי ותגידי ליועצת המשפטית אצלנו, בסדר?
משה גפני: הגעתם לאיזה פתרון עם הנושאים שעלו כאן?
משה גפני: אנחנו מדברים על ארנונה לנכס הרוס.
אריאל יוצר: אני רכז בינוי ושיכון באגף התקציבים.
משה גפני: כמעט היית חבר הוועדה.
אריאל יוצר: כמעט.
אריאל יוצר: אז בעקבות ההערות שעלו פה בדיון הקודם, באנו בדברים עם חלק מחברי הכנסת בוועדה, כמו שביקשת, והבנו שעיקר הבעיה היא כמובן לגבי אורך התקופה שבה תהיה אפשרות לתת פטור לנכס הרוס או ניזוק.
אריאל יוצר: ההצעה המקורית דיברה על שישה חודשים ובמקרים חריגים על שלושה חודשים נוספים.
אריאל יוצר: הבנו שזו תקופה קצרה מדי.
שגית אפיק: ההצעה המקורית היא שלוש שנים.
חזקיה ישראל: ההצעה היא שלוש שנים.
משה גפני: רגע, חזקי.
משה גפני: נועה, שכחת את ההסדרים של ועדת הכספים.
משה גפני: אני מבקש לא להפריע עכשיו, אני מבקש, חזקי, לא להתערב.
משה גפני: נכון שאתם חוששים מהעניין שאני לא יודע לקרוא בלי נקודות, אבל אריאל יודע - - -
ציון פיניאן: שאתה יודע לקרוא.
משה גפני: לא, שאני לא יודע לקרוא, אבל רומזים לי.
משה גפני: איך הגעת לשישה חודשים כשכתוב בחוק שלך שלוש שנים?
אריאל יוצר: אז אני אסביר.
משה גפני: אני לא יודע לקרוא?
אריאל יוצר: לא, אתה יודע.
משה גפני: אז למה אתה אומר שישה חודשים כדי להטעות אותי?
אריאל יוצר: לא, חלילה, דילגתי על כמה פרטים חשובים.
משה גפני: למה, בגלל שהיה טרכטנברג באמצע?
משה גפני: אנחנו דנים בחוק הזה.
אבישי ברוורמן: לפי המרץ שלך, אתם נשארים בממשלה.
משה גפני: לא, אני עושה את עבודתי.
משה גפני: אני לא יודע מה שיהיה פה, ממשלה לא מממשלה.
משה גפני: נזקים, אתה יודע, אני יכול להשאיר וטובות אני יכול להשאיר.
משה גפני: אני מעדיף להשאיר טובות ולא נזקים.
אבישי ברוורמן: אז לך בדרכך זאת והושע את יהדות התורה וישראל.
אריאל יוצר: נכון שמה שהונח על שולחן ועדת הכספים הוא החוק שאתה מדבר עליו, עם שלוש שנים, והיה מצורף לו גם מבחן כלכלי שצורף לפטור.
אריאל יוצר: בחלוף הזמן בין הגשת הצעת החוק הקודמת על שולחן הוועדה, ובהמשך להתפתחויות שקרו כאן במדינה – ועדת טרכטנברג, משבר הדיור – חשבנו שאפשר לעשות תיקונים כאלה ואחרים בהצעה.
אריאל יוצר: אחד, יש בעיות לא מעטות עם עניין המבחן הכלכלי.
אריאל יוצר: ושתיים, עצם התקופה של שלוש שנים, לאחר בדיקות שערכנו, נראתה לנו ארוכה מדי.
אריאל יוצר: ולכן התיקונים שהצענו לעשות הם אחת, להוריד את המבחן הכלכלי שהיו אתו לא מעט בעיות, ושתיים, לקצר את משך התקופה.
אריאל יוצר: ולכן כדי לעשות את ההצעה אפקטיבית, חשבנו שאומנם תקופה של שישה חודשים יכולה להיות קצרה מדי, אבל שלוש שנים היא כמובן תקופה ארוכה מדי.
משה גפני: אבל החברים העלו פה בעיות.
משה גפני: למשל מה שהעלה יעקב אדרי, על מקרים שבהם עומד אזור שפשט את הרגל והאזור הזה לא מצליח להשתקם.
משה גפני: ברגע שאתה אומר לו, אחרי שישה חודשים או אחרי תשעה חודשים, מה הוא יעשה?
אריאל יוצר: אז אני מסכים ששישה חודשים היא תקופה קצרה מדי, ואפשר לדבר על הארכת התקופה.
משה גפני: שלוש שנים?
אריאל יוצר: לא, שלוש שנים נראה לי הרבה מדי.
שגית אפיק: אצלנו על השולחן מונח שלוש שנים.
ציון פיניאן: אם זה שלוש שנים, למה שיניתם את הצעת החוק שאתם הגשתם?
משה גפני: כי קרו שני דברים, הוא אמר: קרה טרכטנברג.
משה גפני: טרכטנברג זה רעידת אדמה?
משה גפני: מה זה קרה טרכטנברג?
אריאל יוצר: לא, זה שינוי תפיסה כלכלי מרחיק לכת.
משה גפני: שינוי תפיסה כלכלי?
משה גפני: עוד מרחיק לכת?
מגלי והבה: שתי רעידות אדמה ביום אחד זה - - -
משה גפני: כן, מדי הרבה.
משה גפני: זה בסדר, זה דווקא טוב, "שינוי תפיסה כלכלי"?
אריאל יוצר: חברתי.
ציון פיניאן: מצד אחד יש את התמריץ לשפץ את המבנה.
ציון פיניאן: מצד שני, אתה יכול לשפץ ולא להשכיר ולא יהיה כלום.
משה גפני: אנחנו לא יכולים להסכים לזה.
אריאל יוצר: למה?
ציון פיניאן: לשישה ותשעה.
משה גפני: לפי דעתי, עוד לא דיברתי עם חברי הוועדה, אנחנו יכולים להסכים לשלוש שנים, ואחרי שלוש שנים הוא ישלם לפי המחיר הנמוך.
משה גפני: אחרי שש שנים, אם רואים שהוא לא יכול לעשות עם זה כלום, אז להפסיק לתבוע את זה ממנו, הרי הוא מעוניין בזה.
אריאל יוצר: מי מעוניין בזה?
משה גפני: בעל הנכס.
משה גפני: מה, הוא רוצה להחזיק סתם נכס?
אריאל יוצר: אני אתן דוגמה למה.
משה גפני: דוגמה, בבקשה.
אריאל יוצר: נניח ויש עליית מחירי דיור חדה בארץ.
משה גפני: מה זה "נניח"?
אריאל יוצר: אני בכוונה אומר.
משה גפני: עכשיו אחרי החוק על המוסדיים, זה התייקר, אבל עד אז.
אריאל יוצר: יש אינטרס או תמריץ כלכלי מובהק לא להשקיע בנכס, לתת לו ליהנות מהשבחת ערך העלייה של הנכסים, כי כל הקרקעות בארץ עולים, להניח שאתה מגיע מתישהו לאיזשהו peak בעליית הערך של הנכס, ואז לממש אותו.
אריאל יוצר: לא רק שאתה בינתיים נהנה מעליית הערך, ולא נותן לגור שם למישהו אחר שהיה רוצה לגור שם, אתה פוגע במרקם העירוני, ואתה תופס מקום של מישהו שכן מוכן להשקיע בנכס הזה.
אריאל יוצר: עכשיו, עומדת האפשרות תמיד בפני בעל הנכס, או לשפץ או למכור.
אריאל יוצר: אני מסכים שהתקופה שאנחנו קבענו – שש פלוס שלוש – היא קצרה מדי, אבל גם אין טעם לשים תקופה שמעקרת את כל המשמעות של החוק.
אבישי ברוורמן: אולי תיתן לחלק מהחברים פה קצת?
משה גפני: אני לא חושב שאני פותח את הדיון.
משה גפני: זה סתם, זה ויכוח סרק.
משה גפני: עולה בדעתך שאני אבקש מהוועדה לאשר על נכס הרוס של חצי שנה?
משה גפני: מה זה, בן-אדם פשט את הרגל, כל החברים בישיבה הקודמת דיברו נגד.
אריאל יוצר: אתה צודק, שישה חודשים זה קצר מדי, טעינו כשהגשנו את הצעת החוק הזאת.
אריאל יוצר: שנה ועוד שישה חודשים.
פניה קירשנבאום: מה זה פשט רגל?
פניה קירשנבאום: לא הבנתי מה אתה אומר.
משה גפני: יעקב אדרי הביא דוגמה מאור-עקיבא, של הסיפור עם השטיחים שהיה להם שמה שטח עצום, פשטו את הרגל, הנכס עומד ככה.
משה גפני: העירייה מנסה להביא יזמים.
פניה קירשנבאום: אז למה הם לא מוכרים את הנכס?
משה גפני: אף אחד לא רוצה לקנות.
אריאל יוצר: זה לא יכול להיות.
אריאל יוצר: גפני, לא יכול להיות שלנכס יש ערך שלילי.
אריאל יוצר: שירד במחיר, ייקנו.
חזקיה ישראל: מהתאחדות התעשיינים.
חזקיה ישראל: בישיבה הקודמת הביאו פה דוגמאות, אחת מהן היתה מאור-עקיבא, ונתניה ועוד מקומות אחרים, עם השריפה וכדומה.
חזקיה ישראל: מה שאנחנו טוענים, שהמספרים שכרגע נוקבת הממשלה זה תקנה שהציבור, לפחות בכל המגזר העסקי שאני מדבר עליו, לא יכול לעמוד בו.
חזקיה ישראל: מצד אחד, באים החברים ומנופפים בטרכטנברג, מדברים על הדיור.
חזקיה ישראל: אני לא בקיא בדיור למגורים.
חזקיה ישראל: אתם רוצים, תחילו את זה על מגורים, אני לא מטפל בעניינים של מגורים.
חזקיה ישראל: בכל מה שקשור למגזר העסקי, זו תקנה שאי-אפשר לעמוד בה.
חזקיה ישראל: הביאו פה דוגמאות ששלוש שנים זה גם לא סביר.
חזקיה ישראל: באור-עקיבא, למשל, יושב-ראש המועצה דחף וניסה לתמרץ את הנוגעים בדבר, בעל המפעל שהיה שם עם השטח הזה.
חזקיה ישראל: הוא אמר: תמצא לי מישהו שישקם או שישכור או שיקנה, וזה היה בלתי אפשרי.
חזקיה ישראל: אז גם המפעל נסגר או נשרף ואחרי זה הוא נכנס לפשיטת רגל, וגם דרשו ממנו לשלם.
משה גפני: הסיפור של נתניה.
חזקיה ישראל: הציע חבר הכנסת אדרי איזה מנגנון, של מעבר לשלוש שנים.
חזקיה ישראל: בשנה הראשונה, כדי לעשות תמריץ, להחיל איזה אחוז מסוים של ארנונה, כעבור שנתיים אחוז עולה.
חזקיה ישראל: וכעבור שש שנים חזרה למצב הקודם, כי במבחן המציאות בסופו של דבר לא פקידי הממשלה ולא אני קובעים מה יהיה, אלא המשק קובע, ואם זה בלתי אפשרי אז זה בלתי אפשרי.
חזקיה ישראל: אז יטילו עליו, גם אין לו כסף, גם פשט רגל, גם נשרף או בלתי ניזוק, ובסוף הוא גם צריך להביא כסף מהבית.
אריאל יוצר: תראה מי בא להתלונן.
אריאל יוצר: לא דייר מסכן שאין לו כסף, אלא תעשיינים.
פניה קירשנבאום: בכל רשות מקומית יש ועדת ארנונה.
פניה קירשנבאום: למה הוועדה הזאת לא תשב ותדון על כל נושא לגופו?
משה גפני: אני מאשר את החוק עכשיו.
פניה קירשנבאום: בחוק אנחנו מרחיקים לכת לשלוש שנים, לעשר שנים.
פניה קירשנבאום: אנחנו מכירים את כל המקרים?
משה גפני: פאינה, אין חוק כזה, זה סתם שטויות.
ציון פיניאן: אין חוק של ארנונה.
ציון פיניאן: מה שחל על אזרח לא חל על עסקים.
אריאל יוצר: בדיוק, תראה מי בא להתלונן.
משה גפני: נועה, אני לא מסכים לזה.
משה גפני: בבקשה, אני אאפשר, דקה.
משה גפני: צחי, אני מבקש, תעשו לי טובה, היום באתם לפה יותר גרועים מגפני.
משה גפני: תשמעו, חברת הכנסת, דיברנו בישיבה הקודמת.
אבישי ברוורמן: אין הנחתום מעיד על עיסתו.
משה גפני: לא, אבל נהיו מופרעים כאלה.
משה גפני: לא אתם, אני.
משה גפני: החלק הזה שלו היתה ועדה שהיתה יכולה לדון לגופו של עניין, אין מציאות כזאת, הייעוץ המשפטי לא ייתן את זה.
משה גפני: הרי זה מה שקרה בכל הדברים האלה.
משה גפני: אם היתה ועדה, אני מסכים לכל חקיקה.
משה גפני: יבואו ויבחנו בכל יישוב.
משה גפני: יבואו בנתניה, וייראו שהאזור שמה שנשרף בשריפה שאנשים נפגעו, לוקח הרבה מאוד זמן לשקם את זה, הביאו דוגמאות.
משה גפני: ואז יושבת ועדה, ואני סומך על ההיגיון שלהם, שהם לא יחייבו בארנונה.
משה גפני: לא רק שהאיש ניזוק בשריפה הזאת, הוא עוד גם צריך לשלם ארנונה?
משה גפני: אין מציאות כזאת, אנחנו צריכים לקבוע את הכול בחקיקה.
פניה קירשנבאום: אבל אתה מבין שכל המבנים ההרוסים האלה, זה הופך למפגע גם תברואתי, גם חברתי.
משה גפני: פאינה, מה את מציעה לעשות למשל באופקים?
משה גפני: יש אזור תעשייה, אבל אני הכרתי גם מהעבר וככל הנראה זה גם קורה היום, יש מפעלים שפשטו את הרגל, פשטו את הרגל בגלל הממשלה, בעיקר בטקסטיל, עומדים שמה מבנים.
משה גפני: בן-אדם מנסה כל הזמן למכור, להשכיר, שאנשים יבואו.
משה גפני: מה את רוצה ממנו, שמה הוא יעשה?
משה גפני: הוא רוצה להחזיק את זה הרוס?
משה גפני: הוא שמע את מה שאמר אריאל יוצר, יכול להיות שהוא יודע משהו שאנחנו לא יודעים, שהולכת להיות עלייה דרסטית במחירי הדירות, ולכן הוא שומר את הנכס ההרוס הזה?
משה גפני: אני לא חושב שזה דבר נכון, אני חושב שאחרי שלוש שנים, בן-אדם עושה כל מאמץ למכור את הנכס.
משה גפני: אם הוא לא מכר אותו, הוא נשאר נכס הרוס, הוא פשוט לא מצליח למכור.
משה גפני: אז היתה הצעה ממשלתית שאומרת ששלוש שנים הוא יהיה פטור, כמו ההצעה המונחת לפנינו – לפני טרכטנברג, אחרי טרכטנברג הרבה דברים נעשו רע – אבל לפני טרכטנברג היה שלוש שנים.
משה גפני: שלוש שנים אחרי זה הוא ישלם ארנונה, ישלם ארנונה מופחתת, לא משנה, לפי מה שדובר כאן.
משה גפני: אם במשך שש שנים הוא לא מצליח ומשלם ארנונה והכול, צריך לפטור אותו.
משה גפני: זאת המציאות, אי-אפשר להיות אדם רע, גם שלטון לא יכול להיות רע.
משה גפני: עם מי אנחנו מתחילים פה?
משה גפני: במי אנחנו פוגעים?
פניה קירשנבאום: למה אחרי שש שנים לא למנות לו כונס נכסים, ושהכונס נכסים ימכור את הנכס?
משה גפני: אין כונס נכסים, זה נכס שעומד ריק.
פניה קירשנבאום: אבל שימנו לו כונס נכסים, כי הרבה פעמים הכול עניין של מחיר.