GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
כפיר כהן: אדוני, אני מזכיר לך שהרשויות המקומיות נמצאות במשכן הזה, בטח בכנסת האחרונה, תחת בליץ של הצעות חוק שלא כל כך מיטיבות איתנו.
ציון פיניאן: ויש הצעות חוק שמיטיבות, ואני שותף לכמה מהן.
כפיר כהן: לדאבוני, מעטות מדי.
משה גפני: בקיצור, אתם לא רוצים שזה ינחת עליכם כגזרה אלא שזה ייעשה בתיאום.
כפיר כהן: נכון, אנחנו נשמח לשבת ביחד.
יהודה דורון: בוחבוט אמר לי שהשר אלי ישי עשה תיקונים בכיוון של כבוד היושב-ראש, תיקונים שרוצים לעזור לנו.
יהודה דורון: הייתה הפגנה של השלטון המקומי נגד כל ההחלטות, כי הוא רצה לתת לקשישים, צעירים וכולי.
יהודה דורון: השר אמר לנו וגם בוחבוט אמר לי שאם מדברים רק על הנכים, הוא מוכן לשבת ולבוא לקראת הנכים.
יהודה דורון: מה שאני מבקש זה שתצא קריאה, גם לשלטון המקומי, לשבת ולפתור את העניין.
כפיר כהן: חלק מההנחות לתעריפי המים - - -
משה גפני: רגע, כפיר, מה זה הדבר הזה?
כפיר כהן: אני מציין עובדה.
משה גפני: לא, אני לא מסכים, באמת.
משה גפני: התנהגת עד עכשיו יפה, למה אתה צריך להפר את זה?
משה גפני: נעמי, בבקשה.
משה גפני: במשפט, כי אנחנו כבר הבנו איפה אנחנו עומדים.
נעמי מורביה: אני רוצה לציין שהזימון היום היה לדיון בהנחות בארנונה לנכים, ואני רוצה להעלות משהו שהבאתי לכבוד היושב-ראש ונתתי לו ביד.
נעמי מורביה: בעיריית חרדה - - -
משה גפני: שנייה, אני לא אדון בזה, אבל אני אאפשר לך להעלות את העניין הזה.
משה גפני: אבנר, משפט.
אבנר עורקבי: אני רק רוצה לומר שזה לא המדיניות של משרד הפנים או של העירייה עצמה, אלא נראה לי שזה יותר המדיניות של המוסד לביטוח לאומי.
אבנר עורקבי: אני הלכתי וחקרתי את הנושא הזה, ומצאתי שהביטוח הלאומי החליט להעביר רשימות חדשות לשלטון המקומי בקשר לזכויות של הנכים.
אבנר עורקבי: הביטוח הלאומי אמר מפורשות שאני נכה 84% רפואי וגם יש לי אובדן כושר עבודה, כלומר אני לא עובד ולא מרוויח ולא מייצר הכנסה, אז מאיפה אתם רוצים שאני אשלם?
אבנר עורקבי: דבר שני, אני לא מרוויח הרבה כסף מקצבת הנכות שלי מהעבודה, אני פשוט מאוד מבקש להשתמש בהטבות שיש לי מנכות העבודה שלי.
אבנר עורקבי: זו המטרה שלי.
משה גפני: איתיאל, בבקשה.
איתיאל מלאכי: אני רק אומר שתי נקודות לסיום.
איתיאל מלאכי: ההבחנה שנעשתה לגבי אי הנחה של 40% עד 80% נבעה מההבנה שקצבת נכות כללית היא נמוכה מקצבת נכות מהעבודה – או, כפי שהסבירו פה, אולי ההטבות הן טובות יותר ולאו דווקא ההכנסה – ולכן מי שמקבל קצבת נכות מהעבודה.
איתיאל מלאכי: ... זה משהו שאולי צריך לבדוק מול ביטוח לאומי.
איתיאל מלאכי: התקנות האלה נעשות בעצה אחת איתם ובהבנה שיש הבדל בקצבאות ובהטבות.
איתיאל מלאכי: אפשר לבדוק שוב את העניין הזה.
משה גפני: הטענה שלהם הייתה - - -
משה גפני: אי אפשר להמשיך ככה.
משה גפני: אני הבנתי, תאמינו לי.
נעמי מורביה: הכיוון הנכון הוא 80% לכולם, בלי סייגים.
משה גפני: הטענה שעלתה כאן היא שיכולה להיות קצבה מהעבודה שהיא קצבה מאוד נמוכה.
משה גפני: אבל זה תלוי בעבודה, אין הכרח שקצבת העבודה היא קצבה גבוהה.
משה גפני: לפעמים היא יכולה להיות גבוהה ואולי יש בה הטבות, אבל היא איננה תלויה בעניין הזה.
משה גפני: כאשר נותנים הנחה בארנונה ואתה מאפשר לשלטון המקומי מרווח לשיקולו – לכאורה, לא צריך להיות הבדל.
משה גפני: מה עוד רצית להגיד?
איתיאל מלאכי: בהמשך לדברים של כפיר, צריך לעשות את הבדיקה הזאת ולבדוק את המשמעויות.
איתיאל מלאכי: לבדוק מה באמת ההבדל בין אותם - - -
משה גפני: את ההבדל אנחנו יודעים.
משה גפני: אבל למה ההבדל צריך לגרום לכך שיהיה הבדל בארנונה?
איתיאל מלאכי: השאלה אם יכול להיות שבגלל שהוא מקבל קצבת נכות נמוכה מהעבודה, הוא יבחר בכללית - - -
משה גפני: אפילו אם הוא לא בוחר – למה זה צריך להיות שונה בהנחה בארנונה?
איתיאל מלאכי: מה שנקבע נקבע בהתאם להתייעצות, וצריך לבדוק את ההשלכות, גם הכספיות - - -
משה גפני: נעמי, לפני שאני מסכם, תעלי את הנושא שלך.
נעמי מורביה: עיריית חדרה לדעתי היא העירייה היחידה בארץ שחומסת את קצבת הרש.
נעמי מורביה: עיריית חדרה החליטה שקצבאות השר"מ והניידוּת הן הכנסה לכל דבר ועניין, והן מחשבות אותן כהכנסה.
נעמי מורביה: יוצא מכך שהנכים שמקבלים את הקצבאות האלה צריכים לשלם ארנונה מלאה.
נעמי מורביה: הם לא זוכים אפילו לאחוז אחד הנחה.
נעמי מורביה: זה פסול מיסודו.
נעמי מורביה: קצבת השר"מ וקצבת הניידות הן קצבאות ייעודיות, הן השתתפות המדינה בהוצאה ספציפית.
משה גפני: זה נכון, כפיר?
כפיר כהן: אני לא מכיר את העניין, אדוני.
יהודה דורון: זה נכון בכמה רשויות.
שמחה בניטה: זה ככה בכמה רשויות.
נעמי מורביה: אני שומעת שזה הולך וסוחף, מכיוון שמפברואר, מאז שאנחנו רצים אחרי הכנסת, לא קרה כלום, ולכן עוד רשויות עולות על הגל.
נעמי מורביה: כי אם בחדרה זה הולך, אז למה שזה לא ילך לאחרות.
נעמי מורביה: והם דורשים גם תלושי משכורת או להביא תדפיסי בנק.
שגית אפיק: הם בעצם מתחשבים בגמלה הזאת במסגרת חישוב ההכנסה.
נעמי מורביה: אם נכה מקבל קצבה מלאה, מן הסתם אין לו הכנסה, כי אם הייתה לו הכנסה הוא לא היה מקבל קצבה.
נעמי מורביה: יש כאן איזושהי דרך מאוד-מאוד מעוקמת לפירוש התקנות.
איתיאל מלאכי: לגבי תקנות ההנחה, צריך לזכור שיש מבחן הכנסה, וברגע שיש בן-אדם שמצבו הכלכלי קשה הוא נכנס לתקנות ההנחה, ויש שם הנחות גבוהות – למיטב זכרוני, עד 80% או 90%.
נעמי מורביה: אבל אנחנו מדברים על הנכים.
איתיאל מלאכי: לאחרונה, בעקבות ועדת קהת, שהמליצה לשר הפנים על הנחות בארנונה, נעשה תיקון של התקנות כך שכל הטבלה עלתה ב-25%.
איתיאל מלאכי: זאת אומרת, מבחן ההכנסה שמזכה בהנחה בארנונה עלה ב-25%.
איתיאל מלאכי: כך שצריך לזכור ברקע שתמיד קיים הנושא של מבחן הכנסה, וכל הרשויות נותנות אותו - - -
שמחה בניטה: אבל זה לא מבחן הכנסה – גמלת שר"מ זה למטפלת וגמלת ניידות זה לאוטו - - -
משה גפני: איתיאל, תמשיך.
איתיאל מלאכי: צריך לזכור שזה תמיד נמצא ברקע.
איתיאל מלאכי: מבחן ההכנסה עלה ב-25% וזה מאוד משמעותי.
איתיאל מלאכי: לגבי הנקודה שעלתה עכשיו – ההכנסה מוגדרת בתקנות ההנחה כהכנסה מכל מקור שהוא, למעט שלושה דברים: קצבאות ילדים, זקנה, ושארים.
איתיאל מלאכי: בנוסף, יש עוד ניואנסים שלא רלוונטיים כרגע לדיון הזה.
איתיאל מלאכי: זה המצב שקיים היום בתקנות, ולפי זה מחשבים את ההכנסה של האדם.
נעמי מורביה: אז אני אפנה אתכם לפסק-הדין של דינה יהודה מ-2002, נגד השלכה המשפטית.
נעמי מורביה: זה פסק-דין מובנה, שמשמש היום אבן בוחן ואבן דרך: שר"מ וניידות אינן קצבאות לצורך חישוב הכנסה, נקודה.
נעמי מורביה: אלה קצבאות ייעודיות שבאות כנגד הוצאה, זה לא יגיעת כפיים.
איתיאל מלאכי: אני לא מכיר את פסק-הדין הזה.
איתיאל מלאכי: אני אשמח לקרוא אותו.
איתיאל מלאכי: אבל השאלה אם הוא עסק בנושא של הנחות בארנונה או בנושאים אחרים.
משה גפני: רבותיי, אני לא ממשיך יותר את הדיון.
משה גפני: הבנו ומיצינו.
משה גפני: לגבי הסעיף הראשון, הנושא שלשמו התכנסנו, אני מבקש את הבדיקה הזאת, את ההמלצה של ועדת הכספים שאומרת שתהיה אחידות בעניין הזה.
משה גפני: תבחנו את הדברים ותבדקו למה נעשו השינויים.
משה גפני: אמנם אני מבין למה נעשו השינויים, אבל אני לא מבין למה יש שינויים לגבי הנחות בארנונה.
משה גפני: הרי שיקול הדעת הוא בידי הרשות המקומית, וצריך שתהיה אפשרות של הנחה עד 80% בכל המקומות.
משה גפני: תיתנו לי תשובה.
משה גפני: איתיאל, אתה צריך לתת לי הרבה תשובות.
משה גפני: אני רוצה תשובות רציניות, וגם חיוביות אם אפשר.
משה גפני: לגבי הנושא שגברת מורביה העלתה: כפיר, מספר רשויות פועלות בבחינת ייקוב הדין את ההר.
משה גפני: למשל חדרה.
שמחה בניטה: וכפר שמריהו.
יהודה דורון: ועמק חפר.
משה גפני: לגבי כפר שמריהו אין לי הוכחה.
שמחה בניטה: יש לי מקרה כזה.
משה גפני: בסדר, יש מספר רשויות שפועלות קצת אחרת.
משה גפני: בכל מקרה, אני מניח הצעת חוק שאומרת כדלהלן, וכדאי שמשרד הפנים ומשרד האוצר ישמעו:
משה גפני: אני אניח את החוק הזה על שולחן הכנסת ואבקש להחתים את כל חברי ועדת הכספים.
משה גפני: לא יהיה מנוס במקרה הזה מתיקון החוק.
נעמי מורביה: אנחנו מודים לך מאוד.
משה גפני: לא יהיה מנוס מתיקון החוק.
משה גפני: אני גם מבקש תשובה שלישית: אחרי שאני אחתים את חברי הוועדה ואניח את זה על שולחן הכנסת, אני אביא את זה לוועדת שרים לחקיקה, ושם אני אבקש את תמיכת משרד הפנים בעניין הזה.
משה גפני: לגבי מה שנאמר פה קודם לגבי שר הפנים – אני חושב שזה נכון:
משה גפני: כאשר באים עם מכלול של הנחות בארנונה וכל מה שנלווה לזה, אז הוא אומר: אני לא יכול ללכת נגד השלטון המקומי.
משה גפני: זה דבר שאני מבין.
משה גפני: אני מבין שיש בעיה.
משה גפני: אבל כאשר מדובר רק על נכים, אני מעריך שגם השלטון המקומי.
משה גפני: עובדה שברוב הרשויות, להוציא את המקרים הבודדים, הם הולכים על העניין הזה ונותנים את ההנחות.
משה גפני: קצת קשה לבוא לנכה שמתקשה בהליכה וכל מה שנלווה לזה, ולהגיד לו: אין לך כסף אבל אני לוקח ממך ארנונה, כי בעיניי זה כמו הכנסה.
משה גפני: זה דבר חסר היגיון.
משה גפני: לכן אני מבקש את התמיכה של משרד הפנים ושל משרד האוצר.
משה גפני: אני מבקש את התמיכה בחוק הזה לאחר שנניח אותו.
משה גפני: אני חושב שבכך נעשה צדק.
משה גפני: גם לא יהיה פה נזק כזה גדול לשלטון המקומי, מכיוון שזו לא הצעת חוק גורפת על המון פטורים בכל מיני דברים שקשורים לארנונה בשלטון המקומי, אלא רק בנושא של הנכים, שאכן הם זכאים לזה.
משה גפני: נניח, בעזרת השם, את הצעת החוק, וברגע שזה יונח אני אבקש גם את העזרה של ארגוני הנכים.
משה גפני: אני אבקש שתדברו עם השרים בוועדת השרים כדי שיאשרו את הצעת החוק הזאת.
משה גפני: אנחנו פותחים בנושא מצבה החמור של המועצה המקומית בירוחם.
משה גפני: יש מספר חברי כנסת שהגישו בקשות לדיון מהיר ואושר להם, ויש כמה שהגישו הצעות לסדר-היום בעניין הזה.
משה גפני: אתחיל רק בשני משפטים.
משה גפני: ירוחם, למי שאיננו מכיר, נמצאת בלב הנגב.
משה גפני: יישוב קטן, יפה, נחמד, רחוק ממרכזי התעסוקה, רחוק מהמקומות שבהם אפשר לפתח את מה שאפשר לפתח במרכז הארץ.
משה גפני: ועד כדי כך הגיע המצב בירוחם, ששמו ועדה קרואה.
משה גפני: ואחרי הוועדה הקרואה היו בחירות, ומר ביטון נבחר להיות ראש המועצה.
משה גפני: ואני שמעתי, אז הייתי בדרך לירושלים, שמעתי איך שמראיינים אותך ואומרים שאתה התקווה הגדולה של ירוחם ושל הנגב.
משה גפני: דיברת מאוד יפה, ומתברר שמאחורי המלים היפות אין כלום.
רוחמה אברהם-בלילא: מה חדש?
ציון פיניאן: בערבית אומרים כלאם פאד'י.
משה גפני: אחרי הוועדה הקרואה נשאר גרעון גדול, אי-אפשר לפתח את המקום, כל הדיבורים על הפריפריה, שזה באמת הפריפריה – יש לפעמים ליד המרכז וליד יישובים גדולים – מקום רחוק, אנשים שמה מאוד טובים, נחמדים, המקום נראה יפה, והמדינה עומדת מהצד כאילו מדובר באיזה מקום שאין שום אחריות לגביו.
משה גפני: ולכן הבקשות של רבים מחברי הכנסת לקיים את הדיון הזה.
משה גפני: נקיים את הדיון ונראה מה אנחנו עושים עם הנושא.
משה גפני: אלך לפי הסדר.
משה גפני: יש דיון מהיר של חבר הכנסת יעקב אדרי שעדיין לא הגיע, חברת הכנסת מירי רגב שעדיין לא הגיעה וזהבה גלאון שהיא פה.
זהבה גלאון: אני מודה לך על הדיון החשוב הזה.
זהבה גלאון: אני ממש רוצה לפתוח בשני משפטים, וברשותך נראה לי שראש העיר של ירוחם יציג את המצב של ירוחם יותר טוב מכל אחד מאתנו.
זהבה גלאון: הערה אחת קטנה.
זהבה גלאון: אני חושבת שזה בלתי נסבל, אנחנו נמצאים באיזשהו משחק שכל הזמן משלמים מס שפתיים, כמה חשוב לדאוג ליישובים רחוקים בפריפריה, כמה חשוב לשקם.
זהבה גלאון: אחרי חמש שנים שהיתה ועדה קרואה, נבחר ראש עיר צעיר, דינמי, שעשה באמת מהפך בעיר הזאת.
זהבה גלאון: אבל עם כל הרצון הטוב וכל הכוונות הטובות וכל הכישורים, בלי כסף הוא לא יכול לפעול.
זהבה גלאון: והוא הציג בפנינו מסמך ומצגת עם שורה של בקשות ודרישות שאני חושבת שהכי טוב שהוא יציג את זה בעצמו.
זהבה גלאון: משפט אחרון, אדוני.
זהבה גלאון: חוסר היכולת לפעול בסופו של דבר משפיע על בני-אדם, משפיע על תושבי ירוחם, משפיע על אנשים שחיים שם.
זהבה גלאון: ואם אנחנו רוצים שאנשים יוכלו לחיות בכבוד, להתפרנס בכבוד, אז אני חושבת שצריך להיעתר לדרישות ולבקשות שמוצגות כאן, ואני חושבת שהכי טוב שראש העיר יציג את זה בעצמו.
משה גפני: חבר הכנסת ציון פיניאן ואחרי זה מגלי והבה.
מגלי והבה: אני אמור להיות ראשון, אדוני.
מגלי והבה: זה על ירוחם?
משה גפני: ירוחם.
משה גפני: "אין מוקדם ומאוחר בתורה", אני הולך לפי הרשימה אצלי.
מגלי והבה: אני יודע, אבל אני הגשתי את זה עוד - - -
מגלי והבה: לא חשוב.
מגלי והבה: העיקר שדופקים את השחורים, אתה אומר.
משה גפני: אני מרגיש שדופקים את השחורים.
מגלי והבה: במיוחד אלה שלובשים שחור.
ציון פיניאן: ואני רוצה כמה מלים בנושא של הבראה ובנושא של רווחה.
ציון פיניאן: בירוחם מיכאל ביטון נבחר אחרי אלוף בצה"ל, כשחשבנו שאלופים יכולים גם במוניציפלי.
ציון פיניאן: לצערי הדרגה לא מחייבת את ההצלחה בתוך יישוב מוניציפלי.
משה גפני: היא גם לא מחייבת בכנסת.
ציון פיניאן: נכון, במיוחד בכנסת.
ציון פיניאן: היו כל הזמן פרסומים שהוא עשה ועשה ועשה ועשה.
ציון פיניאן: והנה מיכאל ביטון חשב שהוא ימצא קופה מאוזנת במצב הטוב ביותר, ולאט לאט הוא מתחיל להרגיש שמה שמתחת לשטיח לא היה למעלה, והגרעון שהוא השאיר לו זה פשוט בלתי אפשרי לחיות אתו.
ציון פיניאן: אני רוצה רק לומר עוד דבר, בכלל בנושא המוניציפלי.
ציון פיניאן: ראשי רשויות שנבחרים אחרי ראש רשות שהיה, ובמצב של עיירות הפיתוח הם משאירים חובות, ואז כל החוב הוא על ראש העיר המכהן החדש.
ציון פיניאן: תדאג לפתרון הבעיה, תטפל בזה, תעשה הבראה.
ציון פיניאן: אני רוצה לומר בכלל, ההבראה ברשויות מקומיות בפריפריה זו הבראה שאין לה קיום.
ציון פיניאן: בכל מקרה אתה נותן כמה מיליונים ואחרי כמה שנים שוב אתה חוזר לאותו מצב כי אין לך מקורות הכנסה, אין לך תעסוקה, אין לך שום דבר.
ציון פיניאן: ראינו גם בכמה יישובים בצפון, ואני יכול להזכיר את בית-שאן שקיבלה 140,000,000 שקל בהבראה הראשונה, הנה היום כמעט ואין לה גם משכורת.
ציון פיניאן: אותו דבר גם טבריה, אני חושב שטבריה עשתה כבר שלוש הבראות, אותו דבר גם קריית-שמונה, אותו דבר גם חצור.
ציון פיניאן: ראשי רשויות באים ליישוב בצפון או בדרום, אין עבודה, אין מקורות הכנסה, טבריה עוד יש לה פה ושם את התיירות אבל מה יש לאחרים.
ציון פיניאן: ולכן אני חושב שוועדת הכספים צריכה לדון על הפסקת ההבראות בעיירות הפיתוח כי זה לא מחזיק ליותר משנה-שנתיים.
ציון פיניאן: הסתכלתי עכשיו, ראיתי שההבראה שהציעו לו זה 50% מענק ו-50% הלוואה.
ציון פיניאן: לטבריה בהתחלה – דרך אגב, טבריה גם תגיע לפה – אמרו לה: 50% מענק, עכשיו יש משהו חדש במשרד הפנים, שיטה: 50% מענק, 50% הבראה.
ציון פיניאן: אמרו לטבריה: את לא עומדת בסף, הכול הלוואה.
ציון פיניאן: מה, הלוואות לא מחזירים?
ציון פיניאן: ובטבריה מדובר ב-100,000,000 שקל.
ציון פיניאן: אותו דבר גם פה.
ציון פיניאן: עם כל הכבוד, הלוואות לא מחזירים?
ציון פיניאן: לכן צריך לפתור את הבעיה של ההבראות ושיטת ההבראות בעיירות הפיתוח.
ציון פיניאן: הדברים האלה לא שונים לגבי מרכז הארץ, אבל בעיירות הפיתוח, במצב שהם נמצאים: אין מפעלים, אין הכנסה, זה שוב חמש שנים, שלוש שנים, אתה תבקש עוד הבראה חוזרת.
משה גפני: תודה, ציון.
משה גפני: סתם, דרך אגב, יש לי דבר יותר חמור ממה שאמרת עכשיו לגבי תוכנית ההבראה, שאתה צודק לחלוטין.
משה גפני: יש אפשרות להחליף שלטון בישראל.
משה גפני: זאת אומרת, הפרקליטות יכולה להגיש כתב אישום נגד ראש ממשלה מכהן והוא עוזב את התפקיד.
משה גפני: משרד הפנים או משרד האוצר יכול להחליט שראש רשות נבחר מפסיק לכהן.
ציון פיניאן: לא שואלים אפילו למה.
משה גפני: כן, לא שואלים, שמים מישהו, איזה פקיד, שמים אותו מסיבות כלשהן, ולא יוצא שום דבר, ליישוב לא קורה כלום.
משה גפני: אתה חוזר אחרי זה עם ראש עיר נבחר, אתה נשאר באותן צרות.
משה גפני: טוב, אז גאלב מג'אדלה – קודם חברת הכנסת רוחמה - - -
עמיר פרץ: אני ממלא מקומו.
משה גפני: לא לא, הוא יחזור.
זהבה גלאון: לא, הוא התכוון על גאלב, לא מגלי.
משה גפני: אה, לא, סליחה, מגלי והבה אמרתי.
רוחמה אברהם-בלילא: אדוני היושב-ראש, אדוני ראש העיר – ראש המועצה, סליחה, ראש העיר בעזרת השם – אני קודם כול מברכת על הדיון הזה.
רוחמה אברהם-בלילא: אקדים ואומר שכממלאת מקום שר הפנים, אדוני היושב-ראש, ב-2006-2005 נחתם הסכם הבראה עם משרד הפנים, והיתה תוכנית מאוד טובה שאני חושבת שהסכום שלה, תקן אותי אם אני טועה, נאמד בסביבות ה-34,000,000 שקלים.
מוטי דהן: ההבראה היתה ב-2006 ו-2007.
רוחמה אברהם-בלילא: בסדר, לא משנה, אמרתי 2006, אבל המספרים נכונים, 34,000,000 שקלים.
רוחמה אברהם-בלילא: בזמנו היה יושב-ראש הוועדה הקרואה עמרם מצנע, ואני יכולה לומר בדיעבד היום שהתקציב הזה שניתן אז נתן את כושר ההישרדות לירוחם.
רוחמה אברהם-בלילא: זה הוכח.
רוחמה אברהם-בלילא: אי-אפשר היה להתעלם מהעובדה שבאמת ירוחם היתה על סף משבר כלכלי חמור מאוד, עיר שפשטה את הרגל מכל הבחינות, לפני שראש המועצה ייתן לנו את הנתונים, וכשאנחנו בוחנים היום קודם כול את האזור הגאוגרפי שהיישוב הזה נמצא.
רוחמה אברהם-בלילא: שניים, מדובר ב-10,000 תושבים עם ניסיון להצליח וכושר הישרדות גדול מאוד במקום שבו אתה רואה שיש 10% אבטלה, למעלה מ-60% הצלחה בבגרות.
רוחמה אברהם-בלילא: החתך הסוציו-אקונומי שהיישוב הזה נמצא הוא באשכול 4.
רוחמה אברהם-בלילא: אני לא אומר שיש לבטל, כפי שאמר חברי חבר הכנסת ציון פיניאן, באופן גורף את כל תוכניות ההבראה, משום שכל יישוב אינו דומה ליישוב אחר, לא הנתונים, לא היכולות, לא המיקום עצמו.
רוחמה אברהם-בלילא: ולכן לכל יישוב צריך להיקבע הדרך שלו, וגם, אדוני היושב-ראש, צריך להסתכל על הראש הנבחר בעצמו.
רוחמה אברהם-בלילא: אם יש ראש מועצה שנבחר ויש לו את הנתונים, יש לו את היכולת להסתכל על ראשות המועצה, ראשות העיר, כעסק לכל דבר ועניין, אז אני מכירה גם כן ראשי ערים שיכולים להצליח.
רוחמה אברהם-בלילא: אבל יכולת ההצלחה שלהם לא יכולה לבוא לידי ביטוי אם אין רוח גבית מהממשלה, אם אין איזושהי החרגה מסוימת שאומרת המקום הזה ממילא מרוחק מכל מקום אחר, יש לו את הקשיים שלו.
רוחמה אברהם-בלילא: אנחנו גם למדים שיש פה ניסיון של הדברות, דו-שיח בין מועצה אזורית רמת-נגב לבין המועצה ירוחם, שיש שמה צורך לומר אמירה ברורה וחד-משמעית, שאנחנו תומכים בכל הסוגיה של התערבות.
רוחמה אברהם-בלילא: אני לא בעד העברת תקציבים אלא אני אומרת שבאמת צריך לראות איך אנחנו עוזרים גם למשרד הפנים, גם לרשויות עצמן, לפתח פה איזשהו מנגנון שיהיה מנגנון עצמאי עם פיקוח, עם פיקוח על הממשלה שאומר לדאוג שכל התקציבים שאנחנו רוצים לתת לטובת אותו יישוב אכן יועברו בזמן, ולא יכולה להיות פה התניה.
רוחמה אברהם-בלילא: אני חושבת שצריכה להיות פה החרגה.
רוחמה אברהם-בלילא: וכל מה שאני מאחלת לך, מיכאל – לקחת יישוב שהוא באמת לא פשוט – לקחת אותו, להבריא אותו ולהוליך אותו אל דרך המלך.
רוחמה אברהם-בלילא: אבל יחד עם זה אני מאמינה בך, ביכולות שלך, באמונה שלך להוביל ולהצעיד את היישוב הזה קדימה.
רוחמה אברהם-בלילא: ואני שוב מברכת על הדיון הזה, ואני חושבת שהוא ראוי, נכון, אנחנו צריכים לתת לזה את כל הגיבוי.
משה גפני: דב חנין ואחריו עמיר פרץ.
דב חנין: אני מברך על קיום הדיון הזה, ואני אומר לך, אדוני היושב-ראש, המבחן של הדיון הזה בסופו של דבר יהיה בהחלטות שנקבל.
משה גפני: לא בהחלטות, ביישום של ההחלטות.
דב חנין: קודם כול בהחלטות ואחר כך ביישום שלהן.
דב חנין: אבל כדי שיהיה יישום צריכות להיות החלטות ברורות.
דב חנין: אני רוצה לנסות להיות מאוד מאוד קצר, ולהתמקד בדברים העיקריים.
דב חנין: אדוני היושב-ראש, ירוחם התחילה להיות סיפור אופטימי, וזה הדבר הגדול והיפה.
דב חנין: עיר שבכל זאת יצאה מוועדה קרואה, מינוי חיצוני וכדומה, עם כל המורכבות, בחירות דמוקרטיות, היו בוודאי לא מעט קשיים, ראש עירייה חדש שנכנס עם הרבה מאוד תנופה.
דב חנין: כמוך, אדוני היושב-ראש, אני שמעתי את הדברים, גם אני התמלאתי באופטימיות.
דב חנין: והרכבת הזאת התחילה לעלות על הפסים, אבל יש סכנה גדולה שהיא תרד עכשיו מהם.
דב חנין: ומה שמצער אותי במיוחד, אדוני היושב-ראש – עמיר, אני מנסה לשכנע גם אותך.
עמיר פרץ: אותי שכנעת.
דב חנין: שכנעתי?
דב חנין: אז אתה יכול להמשיך.
עמיר פרץ: אל תשקיע בי.
דב חנין: אדוני היושב-ראש, אם כן, הדבר שהכי מדאיג אותי בכל הסיפור הזה, זה שכשאנחנו מסתכלים על זה מזווית של ועדת הכספים, מדובר פה, אדוני היושב-ראש, ממש בכסף קטן.
דב חנין: מדובר בכסף קטן.
דב חנין: מבחינת העירייה בירוחם אלה שאלות של חיים ומוות, מבחינתנו פה, בתקציבים שעוברים בוועדה הזו, זה ממש כסף קטן, והכסף הקטן הזה שלא מגיע יכול להוריד את הרכבת מהפסים.
דב חנין: אעבור על כמה נקודות מאוד במהירות.
דב חנין: נקודה ראשונה, אני קורא את הנתונים על ירוחם, נתון שאנחנו צריכים לשים אותו לנגד עינינו זה שהעיר ירוחם מחזיקה, כך אני שומע, בשיא ארצי מבחינת תקציבי רווחה.
דב חנין: 27% תקציבי רווחה זה אומר עיר שיש בה צרכים מיוחדים, ובזה צריך להתחשב כשאנחנו באים ונותנים מענה לבעיות של העיר הזאת.
דב חנין: במקום להסתכל על הדבר הזה, מה שהממשלה בעצם מציעה זה בדיוק מהלך בכיוון ההפוך.
דב חנין: תוכנית ההבראה שמציעים להם לחתום עליה תפגע בצורה מאוד מאוד קיצונית בכל השירותים שלהם לתושבים, כאשר התקציב שלהם ממילא הוא תקציב מאוד מצומצם ודל.
דב חנין: אני חושב שזה דבר מאוד מאוד בעייתי, מאוד מסוכן, מאוד לא נכון.
דב חנין: אני גם לא רואה שום סיבה שהעיר הזאת תמשיך להתנהל עם חשב מלווה.
דב חנין: אני מבין שגם בשנים של מר מצנע וגם היום העירייה מתנהלת עם תקציב מאוזן.
דב חנין: אני לא רואה למה צריך את המנגנון הזה של נציב עליון חיצוני שילווה את העירייה.
משה גפני: תיכף נשמע את נציגי הממשלה.
דב חנין: אתה דיברת, אדוני, על יישום החלטות.
דב חנין: יש החלטת ממשלה, 781.
דב חנין: למה היא לא מיושמת?
דב חנין: גם פה לפעמים מקבלים דברים נהדרים ולא מוציאים אותם לפועל, אז מה אנחנו עושים.
דב חנין: יש גם הרבה מנגנונים, אדוני היושב-ראש, ואולי ראש העירייה יספר לנו קצת יותר על זה, שיכולים לסייע לעיר.
דב חנין: יש מסביבה מפעלי תעשייה, יש מועצה אזורית רמת-נגב.
דב חנין: האם אנחנו באמת מיישמים עקרונות – אני לא מדבר כרגע על שינוי שטחי שיפוט, אני מדבר רק על עקרונות שכבר חוקקנו אותם בכנסת – של שותפות בהכנסות, של אזורי תעשייה, מנגנון שנמצא ברשותו של שר הפנים, ושר הפנים מחר בבוקר יכול להוציא את הרכבת הזאת לדרך, למה לא עושים את זה.
דב חנין: ונקודה אחרונה, שאותי מאוד מאוד מדאיגה זה השאלה של הכביש שאמור להוביל בין ירוחם לבין קריית ההדרכה שמוקמת בנגב, 224.
דב חנין: לא מזמן נסעתי לביקור בעיר ערד, שם כביש 31 סכנת נפשות.
דב חנין: נפגשתי שם עם ראש העירייה גברת פלוסקוב, ואמרתי לה: מה קורה עם הכביש הזה?
דב חנין: היא אמרה: אנחנו לוחצים, אבל תקציבים, גרושים, והדברים מתקדמים אבל בקצב מאוד איטי.
דב חנין: למחרת היתה שם תאונה, ארבעה אנשים נהרגו.
דב חנין: אותו דבר.
דב חנין: בלי איזושהי תשתית מינימלית שמאפשרת לאנשים לנסוע בביטחון ממקום למקום, אני באמת חושב שאנחנו חוטאים לעצמנו, חוטאים לאנשים שחיים שם וחוטאים לכיוון ההתפתחות של העיר.
מגלי והבה: אדוני היושב-ראש, ליוויתי את העיר הזאת מן היום הראשון, אפילו כשמצנע עוד היה שם.
עמיר פרץ: היום הראשון היה קצת לפני.
זהבה גלאון: היום הראשון היה לפני הרבה שנים.
מגלי והבה: חברים, כשמצנע היה שם, אנחנו היינו פה בכנסת.
מגלי והבה: היינו גם קולגות, ומפה הוא הלך וקיבל את ירוחם.
משה גפני: מה שעמיר אומר: זה לא היום הראשון של ירוחם.
משה גפני: כשאנחנו היינו בר-מצווה היה שם רק חולות.
מגלי והבה: ראיתי איך התייחסו אליו כילד המפונק.
משה גפני: מאה אחוז, זה כן.
מגלי והבה: וכל פעם שהיתה בעיה בירוחם הוא היה רץ לאלי ישי ולאותם פקידים והיה מקבל כל מה שמגיע לו.
מגלי והבה: בא אחר כך תושב העיר ביטון, פנה אלי וליוויתי אותו בימיו הראשונים, וראינו את המאמץ שהוא עשה כדי לשים את העיר הזאת על המפה ולהמשיך בתנופה שהתחילו בה.
מגלי והבה: כל מעשיו הוכיחו שיש לו רצון להביא לירוחם את הישועה ולהמשיך באותו קו.
מגלי והבה: ופתאום מתחילים להתייחס אליו אחרת לגמרי, גם מבחינת התקציבים, גם מבחינת מענקי האיזון, גם מבחינת פתרון בעיות.
מגלי והבה: והוכח לנו לאורך התקופה שאנחנו מטפלים ברשויות המקומיות בכלל, שמשרד הפנים יודע לדרוש מהרשויות.
מגלי והבה: כשהחליטו על קיצוץ ענק במענקי האיזון לא חשבו מה עשו הרשויות.
מגלי והבה: הוא בין הרשויות שעשו את כל המוטל עליהן בכל מה שקשור לתוכניות ההבראה.
מגלי והבה: זה שמשרד הפנים רוצה לשפר את מצב העובדים ולהגיע להסכם איתם לא יכול להיות על חשבון אותה הבראה שהרשות עשתה.
מגלי והבה: כשאנחנו רואים את רצף הדברים ורצף התקציבים וכל מה שנעשה, מה שטוב להם הם עושים, מה שטוב לרשות הם לא עושים.
מגלי והבה: ופה יש אמירה לא רק לגבי ירוחם אלא בכלל לכל הרשויות החלשות, שאתם תעשו את ההבראה, אתם תסבלו את הגרעון שנוצר לא בגללכם, אתם תסבלו את ההסכמים האלה שאנחנו כמדינה, כמשרד פנים, חייבים אותם, וכשזה בא לגעת איך לטפל ולתת תקציבים שיאפשרו לו לחיות, לטפל במינימום שבמינימום, משרד הפנים מתחמק.
מגלי והבה: וכמובן האוצר.
מגלי והבה: למה האוצר?
מגלי והבה: כי משרד הפנים אומר: מה אתם רוצים ממני, תלכו לאוצר.
מגלי והבה: היו קיצוצים, ואני הייתי אומר יותר מזה, ההיטפלות לאותן רשויות שהן בסדר, כי אין לו בעיה של תשלום ארנונה, אין לו בעיה של ניהול תקין, יש לו בעיה של חוסר בתקציבים שמגיעים לו.
מגלי והבה: וכשאנחנו רואים היום שכולם מדברים על כך שמעבירים את עיר הבה"דים לדרום, רוצים לפתח את הדרום, אז מה, הבה"דים יתפתחו ואלה שצריכים לתת להם שירותים בסביבה לא יכולים לחיות?
מגלי והבה: איזה מין מדיניות זו?
מגלי והבה: איזה מין מחשבה זאת?
מגלי והבה: אולי אתה צריך לשים אתך תמונה של איזה גנרל או מישהו שחשוב לאלה שיושבים במשרדי הממשלה.
מיכאל ביטון: אני רב-סרן, כמו עמיר.
מגלי והבה: הלוחמים, אלה שמכריעים בדרך כלל, צריכים כל הזמן גנרלים או דמויות חשובות שיחסי הציבור שלהן חשובים.
מגלי והבה: אני לא מבין את שר הפנים.
מגלי והבה: ירוחם צריכה להיות מודל של איך מוציאים רשות מוועדה קרואה לכזאת שהולכת וצועדת קדימה.
מגלי והבה: כאשר אנחנו רואים את הפוטנציאל שבא אלינו ואומר: אני רוצה להתמודד, אנחנו אמרנו: בבקשה, הנה בא תושב העיר שחי שם, נלחם שם.
מגלי והבה: מי כמוך יודע, אדוני, מה זאת עיירת פיתוח ועיירה בפריפריה ובדרום בעיקר, והוא מצליח.
מגלי והבה: האוכלוסייה מרוצה שיש להם מנהל מתוכם, מנהל צעיר.
עמיר פרץ: שכנעת את גפני.
מגלי והבה: מה שאני רוצה להגיד, בשורה התחתונה: משרד הפנים, ואני לא יודע מי פה בא לייצג את משרד הפנים ומשרד האוצר, תתביישו לכם.
מגלי והבה: יש כסף, תטפלו ברשויות, ובמיוחד בירוחם.
משה גפני: אגב, אני רוצה להגיד לך שאני בדקתי לפני הישיבה עוד הפעם את מה שידעתי קודם: כל התושבים מרוצים.
משה גפני: מכל החוגים, מכל הקבוצות, כולם מרוצים.
מגלי והבה: אומנם אין לי כיפה על הראש אבל אני משתדל להגיד את האמת בכל הדברים שאני אומר.
זהבה גלאון: אדוני, אז איפה הבעיה?
זהבה גלאון: איך אתה מסביר שיש בעיה?
משה גפני: תיכף נשמע את המשרד ונשמע את ראש המועצה.
משה גפני: עמיר, אחרי זה יעקב ואחרי זה פאינה.
עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, חברי ראש העיר, חברי הכנסת, לא אכביר במלים על דברי חברי על הניתוח המפורט של הדרך המאוד מאוד בלתי סבירה, בלתי הגיונית, שירוחם מתגלגלת לתוכה.
עמיר פרץ: רק אומר דבר אחד, לא רק בשורה של ההתייחסות לוועדות קרואות ולמעבר מוועדה קרואה לראש עיר נבחר, אבל ברור שראש עיר נבחר מצבו מבחינת הלחצים והיכולת לתמרן מחייבת אותו בהשקעה יותר גדולה מבחינה תקציבית.
עמיר פרץ: ראש הממשלה שרוצה לתחזק את הקואליציה לא מוצא את עצמו לעתים במצב שהוא צריך להרחיב את המסגרת התקציבית?
עמיר פרץ: לכן ודאי שראש ועדה קרואה, הסיכוי שלו לנהל את ענייניו בתקורות יותר נמוכות הרבה יותר גדול.
עמיר פרץ: בא ראש העיר ואומר: אני לא רוצה שתתנו לי יותר, תנו לי רק מה שנתתם קודם.
עמיר פרץ: כי למה הדבר דומה?
עמיר פרץ: לוקחים איזה מקום, שאנשים קודם – אני לא רוצה להגזים כי אני לא רוצה לפגוע חלילה, לא בשמם של תושבי ירוחם ולא בשמם של תושבי ערי הפיתוח, אבל לעתים הדברים מדהימים – כאילו למה התרגלתם לקבל חוגים?
עמיר פרץ: מה פתאום אתם רגילים לצרוך תרבות?
עמיר פרץ: מה פתאום אתם משיגים הישגים יותר טובים במערכת החינוך?
עמיר פרץ: איזה חוצפה, באמת.
עמיר פרץ: הרי זה מה שאומרים לתושבים.
עמיר פרץ: הבאנו לכם ראש ועדה קרואה, קבעתם לו מסגרות, הרגלתם אותם לחיות במסגרות מסוימות, קבעתם נורמות מסוימות של שירותים.