GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
משה גפני: למה לפי דעתך הולכים לפרויקט רציני כמו שמציע ראובן קוגן, פרויקט של דירות להשכרה, כאשר באופקים יבנו 13 או 14 בניינים של דירות להשכרה.
משה גפני: שם יש אם חד הורית שאין לה פתרון והפתרון עכשיו, אחרי התוכנית המהפכנית הזאת, יביא לכך שהיא תוכל לקבל דירה להשכרה בפרויקט של ראובן.
ראובן קוגן: אין שום בעיה.
משה גפני: אני שואל אותך למה הסעיף הזה לפי דעתך צריך להיות בפנים.
יוסי שבת: אולי תהיה לנו תשובה למה הסעיף נמצא בפנים.
קריאה: אולי משרד האוצר יסביר.
ראובן קוגן: גפני, אתה לא תברח ממני.
משה גפני: אני מודיע לך שאין לי שום עניין לברוח ממך.
ראובן קוגן: מה שכתוב בחוק זה לא שאסור להשכיר לזכאים של משרד הבינוי והשיכון.
ראובן קוגן: החוק הזה לא חל על משהו שמשרד השיכון יוזם בעצמו.
ראובן קוגן: אם משרד השיכון מחר בונה דיור ציבורי בבניין שלו, וזה בא מכסף של משרד השיכון כי זאת בנייה תקציבית לצורך העניין.
אהוד ברק: זה לא מה שכתוב.
ראובן קוגן: כתוב מי לא.
ראובן קוגן: השכרה למשרד הבינוי והשיכון.
שגית אפיק: או למי מטעמו.
שגית אפיק: מה זה למי מטעמו?
ראובן קוגן: החברות המשכנות של משרד השיכון שהן עמידר, עמיגור, שיקמונה, חלד, פרזות שמתפרקת לאט לאט.
ראובן קוגן: זה לא.
ראובן קוגן: אם יש זכאי, מחר יש אם חד הורית והיא מגיעה לבנייה להשכרה, אין שום בעיה.
אהוד ברק: זה לא מה שכתוב בחוק.
ראובן קוגן: אם לא כתוב, אנחנו ננסח את זה.
משה גפני: הסעיף כפי שהוא מנוסח, הוא לא מנוסח טוב.
ליאת גרבר: אלה לא הפרויקטים של משרד השיכון.
משה גפני: אנחנו לא צריכים להתווכח על ניסוח.
משה גפני: את הניסוח צריך לנסח כמו שצריך.
משה גפני: אני שואל שאלה מהותית ולא ניסוח אותו צריך לנסח.
משה גפני: מבחינה מהותית, אני משרד השיכון, לי יש רשימה של ממתינים לדיור הציבורי או ממתינים לסיוע בשכר דירה ואין לי מענה.
משה גפני: אני בא לפרויקט שלך, אני משרד השיכון, ואני מבקש שתתנו לי באופקים בניין של דירות להשכרה כי עומדים אצלי בתור האנשים האלה ואני אשלח אותם אליכם.
ראובן קוגן: אני רק מפנה אנשים למשרד?
משה גפני: שזה יהיה כתוב.
ראובן קוגן: אם משרד השיכון אומר שהוא קונה בניין.
משה גפני: למה שהוא יקנה?
ראובן קוגן: אין שום סיבה.
משה גפני: אז למה אתם כותבים את זה?
ראובן קוגן: למען הסר ספק.
שגית אפיק: אני אגיד מה הבעיה.
שגית אפיק: בחוק עידוד שליאת מדברת עליו, משם לקחת את זה, לא מדובר על קופת גמל שקונה.
שגית אפיק: הרי ברור שמשרד הבינוי והשיכון הוא לא קופת גמל ולכן ברור שזה לא יחול לגביו.
ליאת גרבר: קופת גמל יכולה להשכיר.
שי חרמש: אבל הוא גם לא משלם מס.
שי חרמש: משרד השיכון לא משלם מס.
ליאת גרבר: אם קופת הגמל לא תשכיר את הבניין כולו, יהיה למשרד הבינוי והשיכון.
שגית אפיק: ואם קופת הגמל תשכיר את הבניין כולו?
שגית אפיק: אז היא לא תקבל את הפטור?
ליאת גרבר: לא, היא לא תקבל.
משה גפני: בא משרד השיכון או משרד הקליטה ואומר שיש לו שלושים אנשים.
ראובן קוגן: גפני, זה לא עובד כך.
משה גפני: אני משרד הקליטה, לא משרד השיכון, ויש לי מאה עולים חדשים שאני צריך לתת להם פתרון דיור.
משה גפני: אני יכול ללכת למוסדיים ולשכור מהם את הבניין ולאכלס את העולים החדשים?
ראובן קוגן: בניין שלם?
משה גפני: בניין שלם.
ראובן קוגן: אז אתה אומר שההשכרה היא למשרד הקליטה.
משה גפני: למשרד הקליטה.
ראובן קוגן: משרד הקליטה משלם את כל הכסף.
ראובן קוגן: אז זה מקבץ דיור.
משה גפני: אבל אני לוקח מאה עולים חדשים.
ראובן קוגן: אין שום משמעות למוסדי כי אני כמשרד הקליטה בעצם קניתי את הבניין.
משה גפני: לא, לא קנית.
שגית אפיק: לקחת מאה שוכרים.
משה גפני: אתה המוסדי.
משה גפני: אני משרד הקליטה.
משה גפני: בנית בניין של מאה דירות להשכרה.
משה גפני: אני בא אליך, אני איש משרד הקליטה, כי אני צריך פתרון בישוב הזה למאה עולים חדשים.
משה גפני: אני בא אליך ואומר שאתה בנית, קיבלת מהמדינה פטור ממס שבח כדי לבנות את הדירות האלה להשכרה ואני צריך את הדירות האלה למאה עולים.
משה גפני: אני עושה אתך חוזה והחוזה אומר שאני שוכר ממך את מאה הדירות בהתאם לתנאים שקבעת ומשכן בהם את מאה העולים החדשים זה בסדר?
ראובן קוגן: זה בסדר.
ראובן קוגן: זה לא יקרה, אבל כן.
ראובן קוגן: משפטנים בסוף מנסחים את המהות אבל בוא נסביר את המהות.
משה גפני: אתה לפעמים יושב עם המשפטנים אצלכם?
ראובן קוגן: כמה שפחות, אבל לפעמים כן.
ראובן קוגן: כמו שלך אין ברירה, גם לי אין ברירה.
משה גפני: זאת אומרת, כולנו חיים באין ברירה.
ראובן קוגן: המקרה ששגית מציגה לא יכול לקרות אבל בואו נסביר בדיוק מה ההבדל בין שני הניסוחים.
ראובן קוגן: הוא לא יכול לקרות במודל הזה.
משה גפני: אני מבקש לנסח את החוק באופן כזה שיאמר להוציא את המקרה עליו אתם מדברים, שמשרד השיכון ומשרד הקליטה לא יבנו אלא רק המוסדיים.
משה גפני: כל האפשרויות האחרות קיימות.
שגית אפיק: צריך פשוט למחוק את הפסקאות האלה.
משה גפני: אז למחוק.
קריאה: אגב, המוסדיים נפגעים בתחום הזה.
משה גפני: הם לא יכולים לומר דבר אחד ולנסח משהו אחר.
ליאת גרבר: אנחנו לא רוצים להטעות את הוועדה.
ליאת גרבר: הכוונה היא לא לתת כפל הטבות.
ליאת גרבר: יש הטבות שניתנות על ידי משרד השיכון לפרויקטים ייחודיים.
משה גפני: אני לא ביקשתי את זה.
ליאת גרבר: אם קופת גמל משכירה למשרד השיכון לצורך הדבר הזה, היא לא תקבל הטבה.
שגית אפיק: זה לא מה שראובן אמר.
שגית אפיק: את אומרת אחרת מראובן.
ראובן קוגן: זה בסדר, מותר לחלוק עלי גם בתוך הממשלה.
ראובן קוגן: אני רגיל גם לזה.
משה גפני: אני מאוד מבקש, אנחנו חייבים לסיים, שכל הדברים האחרים – אני לא מדבר על כפל, אני לא משפטן אבל צריך למצוא את הניסוח ולכן תשבו אתם יחד עם שגית ותמצאו פתרון לניסוח.
משה גפני: משרד השיכון ומשרד הקליטה לא יכולים לבנות, אין להם את הרשות באמצעות החוק הזה, את הפרויקט של דירות להשכרה.
משה גפני: אגב, הם גם לא פטורים ממס שבח וזה לא רלוונטי.
ראובן קוגן: הכול מתקציב המדינה.
משה גפני: כל הדברים האחרים, באמצעות טכניקה וכדי להתגבר על בירוקרטיה כך שיהיה אפשר באמצעות הפרויקט הזה – שלפי דעתי הסיכוי שלו הוא קלוש – אבל אם הוא אכן יוצא לפועל והוא מצליח, צריך למצוא את הניסוח שאפשר להשכיר את הדירות למשרד הקליטה לצורך אכלוס אותם עולים חדשים או לצורך אכלוס אותם זכאי משרד השיכון.
משה גפני: משרד השיכון או משרד הקליטה הם רק המתווכים, הם רק אלה שנותנים את הפתרון ולא יהיה כפל הטבה, לא פתרון כפול ולא כל הדברים האלה.
משה גפני: מעבר לעובדה שאני גם רוצה לשאול את השר אטיאס אם הוא לא קרא את הסעיף הזה, כי אם כן, איך הוא תומך?
ראובן קוגן: הבנו.
מגלי והבה: הוא פתר את כל בעיות הדיור שלו.
מגלי והבה: מה אתה רוצה?
מגלי והבה: הוא תומך אוטומטית.
משה גפני: לא, הוא לא תומך אוטומטית.
משה גפני: הוא נגדו.
מגלי והבה: תמיד תמשיך להגן עליהם והקולות ילכו ל-ש"ס.
משה גפני: אני חייב לסיים את הישיבה כי יש דיון מהיר של דב חנין על גבעת האולפנה.
ספי זינגר: כן חשוב לעקוב אחר מבנה ההטבות כמו בחוק לעידוד השקעות הון.
ספי זינגר: באותם דברים עליהם דיברנו של השוויון וכדי שלא ליצור הבחנה גדולה מדי בין ההטבות של המוסדיים להטבות שניתנות להם, לכן, אם ניתן נניח גם למשרד השיכון – כשליחידים אין הטבות למשרד השיכון – אנחנו מחריפים את הפער ביניהם.
ספי זינגר: אני חושב שהדרך הנכונה היא כן לשמור על אותו מבנה.
שגית אפיק: אבל לחוק הזה יש מטרות אחרות.
ראובן קוגן: המשפטנים ישבו ביניהם ויגיעו לנוסח.
ראובן קוגן: הכול יהיה בסדר.
יובל צלנר: כשאתה אומר שהכל היה בסדר, אז אני מתחיל להיות מודאג.
יובל צלנר: עד עכשיו לא הייתי מודאג.
משה גפני: ראובן, אני ממשיך את הדיון בעזרת השם בשבוע הבא.
משה גפני: אז כנראה גם נצביע.
ראובן קוגן: לפחות תסיים את סעיף 1.
משה גפני: הבטחתי לחבר הכנסת דב חנין לקיים את הדיון בהצעה שלו.
משה גפני: אני רוצה תשובות על שני הדברים ששאלתי אותך – לגבי הנושא של שמונה שנים וארבע שנים ולגבי הנושא של המשכנתאות שצריך להגיע לפתרון של או שלושה אחוזים או אחוז אחד פחות מהריבית של הנגיד.
ראובן קוגן: הריבית של הנגיד לא רלוונטית בעליל.
ראובן קוגן: הריבית של הנגיד היא ריבית משתנה והמשכנתאות הן בריבית קבועה.
משה גפני: הנמוך מבין שניהם.
משה גפני: אני רוצה שלגבי שמונה שנים וארבע שנים, שזה לא יכלול ירושות ומתנות.
ראובן קוגן: לדעתי יש דו שיח פורה בין המשפטנים כשהם כהרגלם תמיד פותרים לנו את כל הבעיות.
משה גפני: אתה אמרת את זה ברצינות?
ראובן קוגן: לא, אבל התכוונתי ברצינות.
ראובן קוגן: לא אמרתי ברצינות אבל קיוויתי שזה יהיה ברצינות.
משה גפני: אתה מסמיך את ליאת לסיים את העניין הזה ואני מסמיך את שגית?
משה גפני: בשבוע הבא בעזרת השם אנחנו מצביעים על החוק אבל בתנאי שתהיה קונסטרוקטיבי ותישאר בעמדה שלך.
מגלי והבה: תודיע לאטיאס.
משה גפני: אני אודיע לו.
משה גפני: על סדר היום דיון מהיר בנושא העלויות הקיצוניות של פרויקט העתקת המבנים בגבעת האולפנה של חבר הכנסת דב חנין.
משה גפני: אמרתי לחבר הכנסת דב חנין שהוא יעלה את הנושא של הדיון המהיר שאושר לו על ידי הנשיאות ועל ידי יושב ראש הכנסת.
משה גפני: הבטחתי לו שהשבוע הנושא יעלה אבל הדיון בעניין הזה יימשך ולא יסתיים היום.
מגלי והבה: רק תגיד לנו מתי אתה מתכוון להמשיך את הדיון.
משה גפני: בימים הקרובים.
משה גפני: חבר הכנסת דב חנין, אני לא אומר את דעתי עכשיו אלא אומר אותה אחרי דבריך.
דב חנין: אני מודה לך על כינוס הדיון הזה.
דב חנין: אדוני היושב ראש, הממשלה בורחת מלתת לנו תשובות, בורחת מלתת לנו מידע.
דב חנין: הממשלה מזלזלת בכנסת והממשלה מזלזלת גם בוועדת הכספים של הכנסת.
דב חנין: אני חושב שחובתה של הממשלה להציג לנו תשובות ולהציג תשובות מלאות.
דב חנין: אני רוצה להקדים ולומר אדוני היושב ראש שאני בעד זה שאם המדינה מפנה מישהו מאיזשהו מקום, היא צריכה לתת לו קורת גג.
דב חנין: אני בעד זה לגמרי אבל לא על זה הוויכוח.
דב חנין: השאלה היא מה בדיוק נותנים ומה לא נותנים.
דב חנין: קודם כל, על מה מדובר, מה הובטח בדיוק למתנחלים.
דב חנין: הובטח להם דיור חלופי?
דב חנין: בניית קבע?
דב חנין: מתי?
דב חנין: איפה בדיוק?
דב חנין: אדוני היושב ראש, אם מדובר בבית אל, זה בלתי אפשרי בלי להגדיל את צו התפיסה הצבאי.
דב חנין: בצו תפיסה צבאי אי אפשר לבנות מבנים אזרחיים.
דב חנין: אם כן, איפה בדיוק הבטיחו להם?
דב חנין: שיספרו לנו.
דב חנין: מה לוח הזמנים?
דב חנין: אנחנו מכירים את עמדת המדינה בנושא פינויים של זכאים שונים שתמיד יש ויכוח על השאלה מי רשימת הזכאים.
דב חנין: למשל בכפר שלם כאשר תמיד טוענים שכל מיני אנשים הפכו להיות טרמפיסטים על הקבוצה המקורית שהיא בעלת זכאות.
דב חנין: השאלה היא איך מוודאים את זהות "הזכאים" לדיור החלופי.
דב חנין: איך אנחנו נדע שלא הובאו משפחות חדשות או נוספות לגור בקרווילות.
דב חנין: האם מישהו קיבל את החוזים שמעידים על כך שהמתנחלים אכן התגוררו בבתים שפונו?
דב חנין: ובכלל, מה הם החוזים האלה שבידי המשפחות?
דב חנין: לפי היועץ המשפטי של משרד הביטחון, יש רק ארבע משפחות שרכשו דירות באולפנה וכל יתר 26 המשפחות גרו שם בשכירות.
דב חנין: צריך לראות את פרטי השכירות הזאת.
דב חנין: השכירות הזאת התחילה אחרי שכבר היה בג"ץ והיה ברור שהבתים מיועדים להריסה.
דב חנין: אם כן, כמה שילמו על השכירות הזאת, אם בכלל?
דב חנין: מה החוזה שחל לגבי השכירות הזאת?
דב חנין: האם הוא אכן פוטר את החברה הקבלנית, החברה שעשתה את כל הקומבינה, מאחריות במקרה של פינוי?
משה גפני: החברה הקבלנית שבנתה לא ידעה שיש פינוי.
דב חנין: החברה הקבלנית שבנתה, לפי הפרסומים היו ולכן אנחנו רוצים לדעת את הכול, הייתה מודעת לכך שהבנייה הזאת נעשית על קרקע שלא שייכת לה.
דב חנין: זאת הרי הטענה המרכזית שפורסמה גם בתקשורת אבל אני רוצה תשובות רשמיות מהמדינה בדברים האלה.
דב חנין: אי אפשר להמשיך עם הבלופים – כמה שרוצים לתת למתנחלים מתנות - ואי אפשר להסתיר את הכול, אי אפשר להחביא את הכול ואי אפשר לשים את הכול מאחורי מסך עשן.
דב חנין: כל הדברים האלה, אדוני היושב ראש, חיוניים לנו כדי להבין את האבסורדים שלטעמי יש, אבל בוא נראה, אולי הממשלה תראה לנו שאין אבסורדים.
דב חנין: אני רוצה להקדים ולומר אדוני היושב ראש שאם תהיה כאן איזושהי טענה של פגיעה בפרטיות, אני מוכן שהדברים יוצגו בלי שמות.
דב חנין: לא מעניינים אותי האנשים עצמם ואני לא רוצה לפגוע כאן במישהו, אבל אני רוצה להבין את השיטה ואת התנהלות המדינה.
משה גפני: אתה טוען שכל הדברים לא נכונים.
משה גפני: בסדר, אני אאפשר לך בדיון להתייחס.
דב חנין: הכול נכון והכל מדויק.
דב חנין: אלה כמובן שאלות אמיתיות.
משה גפני: דב חנין, הוא מכיר את העניין הזה והוא טוען שהדברים לא נכונים.
משה גפני: אני לא מאפשר לו לטעון את זה אבל כשיהיה דיון, אני אאפשר לו.
דב חנין: עומדות השאלות של מחיר ההסכם.
דב חנין: כמה בעצם עלה לספק את הדיור החלופי למתנחלי האולפנה.
דב חנין: אני מתכוון לתשתיות, לרכישה, להובלה של הקרווילות, למבצע הפינוי, לחברות ההובלה.
דב חנין: מי הבעלים של הקרווילות האלה?
דב חנין: האם הם ניתנו למשפחות במתנה?
דב חנין: האם המתנחלים ישלמו שכירות על הבתים האלה?
דב חנין: כמה שכירות הם ישלמו?
דב חנין: כמה זמן הם יגורו שם?
דב חנין: האם הם רשאים להשכיר או למכור את הקרווילות האלה?
דב חנין: אני רוצה לדעת מה הם החוזים – אני מבין שאולי לא נחתמו – בין המדינה לבין המשפחות.
דב חנין: כמובן השאלה של ניסור הבתים ואחסנתם.
דב חנין: כמה עולה האופרציה המשונה הזאת שבאמת הופכת את בתי האולפנה לבתים יקרי ערך מבחינה ארכיטקטונית .
דב חנין: אני מבין שגוזרים אותם, מנסרים אותם, מפרקים אותם, משנעים אותם באופן מיוחד, שומרים על החלקים.
דב חנין: אני מבין אדוני היושב ראש שמדובר על 108 חלקים לכל מבנה.
דב חנין: מנסרים כל בניין ל-108 חלקים ואני שואל מי אחראי על הניסור הזה.
ציון פיניאן: כמה יש בכל מבנה?
דב חנין: כך אני שומע.
משה גפני: מנסרים ל-108 חלקים?
דב חנין: ל-108 חלקים וישמרו אותם באתר מיוחד.
דב חנין: אני שואל כמה עולה האתר הזה בו ישמרו את ה-108 חלקים.
דב חנין: אגב, זה ניסור מאוד מיוחד כי קודם מרימים את התקרה, מניחים על המוביל, מעבירים את החלקים וכולי.
משה גפני: עורכי דה מרקר באו לשמוע אותך.
דב חנין: ובצדק.
דב חנין: זה אחד הדברים המרתקים שקורים בכנסת.
דב חנין: אני קורא את הדברים ואני מתפלא על היכולות הטכניות של מדינת ישראל.
משה גפני: איך הם מנסרים ל-108 חלקים?
דב חנין: זאת שאלה מעניינת.
דב חנין: בוא נקבל אינפורמציה כזאת.
שי חרמש: זה כמו ב-לגו.
שי חרמש: שיחקת בילדותך ב-לגו?
דב חנין: השאלה היא מה קורה, מה העלויות של הניסור ומה עלויות ההדבקה.
דב חנין: אגב, האם זה בכלל בטוח לנסר ולהדביק בצורה כזאת?
דב חנין: אנחנו הרי לא רוצים שאנשים ייפגעו בגלל המבנה הסימבולי המשונה הזה של ניסור והדבקה.
דב חנין: אגב, הדבקים שאתם מתכננים להשתמש בהם, לא בטוח שהם מותרים לשימוש מבחינה סביבתית.
דב חנין: המון שאלות אבל הכול נעשה בעלטה.
שי חרמש: אולי הדבקים מיוצרים בשטחים.
דב חנין: לא, אני מבין שהדבקים מיובאים מהולנד יחד עם המסור.
דב חנין: אדוני היושב ראש, הדברים האלה, אי אפשר להשאיר אותם ללא תשובות.
גאלב מג'אדלה: הקרווילות האלה שניקנו, ניקנו במכרז?
דב חנין: זאת שאלה.
משה גפני: אני מתאר לעצמי שכן.
משה גפני: לא יכול להיות אחרת.
גאלב מג'אדלה: אני זוכר שאריאל שרון הביא את כל הבתים לעולים ב-1990, חברים לו מכרו לנו אותם.
גאלב מג'אדלה: חברים שלו עשו כמה מיליונים טובים.
משה גפני: אתה נגד קדימה עכשיו?
גאלב מג'אדלה: אני בעד קדימה.
גאלב מג'אדלה: אני רק אומר לך שדרך אילוצים כאלה אנשים שליד הצלחת עושים עסקים.
דב חנין: חבר הכנסת מג'אדלה מפנה אצבע בדיוק לאחת הבעיות.
דב חנין: כשהדברים נעשים מאחורי מסך של ערפול, זה פתח לשחיתות, זה פתח להליכים לא ראויים, בדיוק הבעיה שיצרה את כל הסיפור של גבעת האולפנה מהתחלה.
דב חנין: בדיוק הבעיות האלה.
דב חנין: כל השיטות של מצליח, סידורים, לעקוף את החוק בצורה כזאת ובצורה אחרת, גם הפתרון נראה בדיוק כמו הבעיה.
דב חנין: לכן הפתרון עצמו הוא בעיה.
דב חנין: אני רוצה לסיים ולומר שבזמן שמשקיעים כספי מדינה בהיקפים פנטסטיים בכל הדבר המשונה והמופרך הזה, הורסים למשל בסוסיה, כפר פלשתיני שבנוי על קרקע פרטית פלשתינית, 52 מבנים.
דב חנין: שם לא גוזרים להם, לא מדביקים להם, מביאים בולדוזר והורסים את הכול במכה אחת.
דב חנין: תגידו שאלה הפלשתינים בשטחים אבל יש לנו את משפחת אל-אג'ו ברמלה שהם אזרחי ישראל, אמנם ערבים, ולהם הוצא צו פינוי.
דב חנין: מעל חמישים אנשים, קשישים, משפחות, ילדים ואין פיצוי, אין אלטרנטיבה, אין גזירה והדבקה.
דב חנין: תגידו בסדר, אלה ערבים, אבל בואו נסתכל על גברת בוטרשווילי.
גאלב מג'אדלה: הם ערבים אזרחים.
גאלב מג'אדלה: אתה מתבלבל בין אזרחי המדינה לבין הפלשתינאים.
משה גפני: אני לא מתבלבל בשום דבר.
דב חנין: גברת אושרית בוטרשווילי מבאר שבע, גרה בדירה של דיור ציבורי, היא פלשה אליה לאחר שהמתינה שלוש שנים לדירה בדיור ציבורי ועד ה-17 ביולי היא צריכה לפנות את הבית.
דב חנין: אני נותן אותה כדוגמה אבל יש מאות ואלפי דוגמאות כאלה.
משה גפני: שמפנים אותם.
דב חנין: שמפנים אותם, לא גוזרים להם את הבית, לא מדביקים להם את הבית.
משה גפני: יהודים.
דב חנין: יהודים.
דב חנין: לא נותנים להם פתרון בשום מקום, כי הם גרים בבאר שבע ולא בשכונת האולפנה.
שי חרמש: בוא נתקן דבר אחד.
שי חרמש: אני הרי חסיד של העמדה שלך, ואתה יודע, אבל אלה שבאו לגבעת האולפנה לא פלשו שם באופן בלתי חוקי אלא מישהו נתן להם לגור שם.
שי חרמש: אני בדעתך.
משה גפני: אמרתי לך שאני רוצה לומר במשפט אחד את עמדתי בעניין.
משה גפני: אני יכול להגיד את עמדתי בעניין בצורה הכי אובייקטיבית מכיוון שאני הצבעתי נגד חוק ההסדרה מנימוקים שלא קשורים לעניין הזה.
משה גפני: אני גם לא ידוע בדעותיי הימניות המובהקות.
משה גפני: אני מאוד מאוד בעד למצוא פתרונות לאומיים בכסף כשמגיע משבר כזה.
משה גפני: בהתנתקות למשל אני כאן בוועדה עשיתי כל מאמץ על מנת שהמדינה תשקיע כסף ובאמת שם הבעיה לא נפתרה עד היום.
דב חנין: ובלבד שזה יחול גם על הדיור הציבורי.
משה גפני: אני רק אומר שאתם לא יכולים לתאר לעצמכם.
משה גפני: אני לא רוצה להביע את עמדתי, אני יותר מדי מותקף על עמדותיי בעניין הזה אבל כשיש צורך, אני מביע אותן.
משה גפני: על אף עמדותיי אני מכיר, והייתי שם בסיורים, נערים ונערות עד היום נמצאים בטראומה בלתי רגילה עקב פינוי גוש קטיף.
משה גפני: צריך למצוא לאנשים האלה פתרון.
משה גפני: המדינה לא יכולה לעמדו מהצד.
משה גפני: אני נגד שחיתות.
משה גפני: אם אכן מתברר שנעשו דברים, אבל אף אחד מאתנו לא יודע, לא אתה ולא אף אחד אחר.
משה גפני: מזכיר הממשלה מבקש לתאם את הדיון אתו, בסדר גמור.
משה גפני: אם הפתרון כדי שלא נגיע למשבר לאומי בעניין הזה הוא כסף – אני בעד.
משה גפני: כסף במקרים כאלה הוא הדבר הכי זול.
משה גפני: לא בשחיתות ולא בדברים שאסור לעשות.
דב חנין: בשקיפות ויחד עם הדיור הציבורי.
משה גפני: בשקיפות.
נינו אבסדזה: אדוני היושב ראש, רק משפט אחד.
נינו אבסדזה: אתה מדבר על טראומה ואני רוצה להזכיר, מכיוון ששמעתי את הדוגמה של גברת בוטרשווילי.
נינו אבסדזה: אתה יודע כמה אלפי ילדים של העולים של העלייה הגדולה נמצאים באותה טראומה?
נינו אבסדזה: הם יודעים שלאימא ולאבא, או רק לאימא, לא יהיה מחר היכן לחיות יחד אתם.
נינו אבסדזה: גם הם נמצאים בטראומה.
נינו אבסדזה: זאת אותה בעיה לאומית לא פחות חשובה מאשר של המתנחלים.
נינו אבסדזה: הם באו ממדינה אחרת ואפילו לא מדברים עברית.
משה גפני: תודה רבה דב חנין.
משה גפני: הישיבה הבאה תתקיים בקרוב.
משה גפני: אנחנו עוברים לסעיף הבא בסדר-היום: תקנות התקשורת (בזק ושידורים) (תמלוגים) (הוראת שעה) (תיקון), התשע"ב.
משה גפני: קיימנו דיון על הנושא הזה.
משה גפני: מדובר על הוצאה שהמדינה אמורה להוציא 190,000,000 שקל.
קריאה: זו לא הוצאה.
משה גפני: מדובר על 190,000,000 שקל חסר בהכנסות, נכון?
משה גפני: אני רוצה לדעת מאיפה הכסף.
משה גפני: מה הולכים להוריד?
משה גפני: מי אומר?
יעל מבורך: אני אתייחס.
יעל מבורך: מעבר למה שהתייחס אייל בדיון הקודם, שנותן תמונה יחסית מלאה לגבי אומדן ההכנסות המדינה בשנת 2012, גם דיברנו קצת על שנת 2013, אין הרבה מה להוסיף.
יעל מבורך: אני רק רוצה להתייחס באופן ספציפי לנושא של התמלוגים.
משה גפני: לא הבנתי, מה זה אין מה להוסיף?
יעל מבורך: תמונת המצב לגבי הכנסות המדינה והצפי ניתנה בדיון הקודם.
יעל מבורך: נתן אייל אומדן לגבי היקף הכנסות המדינה הצפוי בשנת 2012.
משה גפני: זאת אומרת אם אתם תבואו לשנת 2013, אתם תבואו עם קיצוץ כתוצאה מהתחזיות של אייל, אז אנחנו ניקח משהו בסכום של 190,000,000 שקל ואותו לא נקצץ?
יעל מבורך: אני לא יודעת.
יעל מבורך: התחזיות המעודכנות שישנן היום, כפי שהציגו אותן פה - -
משה גפני: יעל, לא רלוונטי.
יעל מבורך: - - לקחו בחשבון את גובה התמלוגים כפי שמציעה אותם הממשלה עכשיו לוועדת הכנסת לאישור.
יעל מבורך: או שלא הבנתי אותך נכון.
משה גפני: לא, הבנו אחד את השני מאוד.
שי חרמש: אדוני היושב-ראש, חסר 190,000,000 שקל.
משה גפני: מאיפה זה יבוא?
משה גפני: אנחנו הולכים סחור סחור.
משה גפני: אני שואל שאלה: אמרתי בישיבה הקודמת שאני רוצה לאשר את זה.
משה גפני: אני לא מבין למה אגף התקציבים מנהל את המדינה, שימשיך לנהל, אומר לבג"ץ מה שהוא רוצה, אומר לתקשורת מה שהוא רוצה, לא שואל אף אחד כלום, עושה מה שהוא רוצה, הולך לוועדות בכנסת אומר מה שהוא רוצה.
משה גפני: אני מקבל את זה, מה לעשות, אני נתין של אגף התקציבים.
יצחק וקנין: נתין זה מלה קצת - - -
משה גפני: אבל זה המצב, אני נתין שלהם.
משה גפני: בסדר, אני מקבל את הנתינות שלי באהבה, הכול בסדר.
ציון פיניאן: וגם את המתינות.
משה גפני: אני רק רוצה לדעת, שאלתי בישיבה הקודמת, תגידו על חשבון מה זה הולך.
משה גפני: זה 190,000,000 שקל, זה לא 20,000,000 שקל.
משה גפני: תגידו, אמרתי שאאשר את זה.
ציון פיניאן: מה זה, ייווצר חוב של 190,000,000?
משה גפני: תגידו זה על חשבון הבלו על הדלק – נקבל.
משה גפני: מה שתגידו אנחנו נקבל, אנחנו מקבלים את ההוראות שלכם באהבה, אבל אני רוצה לדעת.
יעל מבורך: זה לא הוראות, אנחנו מבקשים את אישורה של ועדת הכספים לתקנות האלה.
משה גפני: אתם תקבלו את האישור של ועדת הכספים, אבל אנחנו רוצים לדעת מאיפה ה-190,000,000 שקל האלה יגיעו.
משה גפני: אחד על אחד: דלק, מים – מה עוד עשו לנו לאחרונה – דיור, דיור ציבורי.
ציון פיניאן: פירות.
משה גפני: חסר לך 190,000,000 שקל במשרד השיכון?
אריאל לוין: יש לי עודף.
ציון פיניאן: אז תעביר להם.
משה גפני: אין העברות היום למשרד השיכון.
משה גפני: יש לו עודף, הבנת?
משה גפני: כולם רואים את אגף התקציבים, מפחדים.
שי חרמש: לא, זה מממן את ההורדה, מה אתה רוצה.
משה גפני: אבל לי אמר המנכ"ל שחסר לכם כסף.
ציון פיניאן: אין שיקום שכונות.
משה גפני: למה המנכ"ל, השר.
משה גפני: השר אומר: חסר כסף.
משה גפני: להגיד מה הוא אומר על אגף התקציבים?
אריאל לוין: אני גם - - -
משה גפני: לא, אתה לא יכול להגיד, אתה פקיד.
משה גפני: הוא נבחר, הוא יכול להגיד.
משה גפני: מה שהוא אמר לי על אגף התקציבים.
אריאל לוין: אבל לא על יעל.
משה גפני: לא על יעל.
משה גפני: כשאני אומר אגף התקציבים אני לא מתכוון אלייך.
משה גפני: אני גם לא אגיד את השם המפורש, למי מתכוון אריאל אטיאס כשהוא אומר על אגף התקציבים.
משה גפני: את יודעת למי הכוונה?
יעל מבורך: אני יכולה לנחש.
משה גפני: אז אני חוזר בי, בגלל שאסור לדבר לשון הרע.
משה גפני: תגידו מאיפה.
יעל מבורך: להתייחס לנקודה הזאת, אז בעצם כמו שדיברתם בדיון הקודם, גובה הגרעון נקבע ברמה התכנונית וכאמור, כמו שהציגו פה, יש חריגה מהגרעון המתוכנן בשנת 2012.
יעל מבורך: אנחנו לא יודעים מה תהיה החריגה באופן סופי, יש לנו אומדנים שהוצגו פה, והם לוקחים בחשבון את הירידה הזאת של 190,000,000 שקל בגין הפחתת תמלוגים בתקשורת.
משה גפני: יעל, אנחנו מבינים אחד את השני.
משה גפני: בסדר, את מנסחת את זה מאוד יפה, אבל אני שואל את השאלה הפרקטית.
משה גפני: תרדי לעם, תגידי לעם אם לא היתה הירידה של ה-190,000,000 שקל מה היה השירות שהמדינה נותנת שלא היה נפגע.
יצחק וקנין: אתה רוצה שאענה במקום יעל?
משה גפני: כן, תענה.
יצחק וקנין: יעל, אני אעזור לך.
יצחק וקנין: יעל, אם זה היה השיקול שלה, אז היא היתה אומרת: תשמע, אני לא רוצה שיורידו לי 190,000,000 כי באמת זו ירידה לא קטנה.
יצחק וקנין: אבל אין לה ברירה, מכיוון שהבג"ץ החליט מה שהחליט.
משה גפני: אני אאשר.
יצחק וקנין: אמרתי את זה בישיבה ואמרתי את זה גם בוועדה הכלכלה, שנוצרה פה איפה ואיפה בין גורם אחד לגורם שני במערכת התקשורת.
יצחק וקנין: ואני חושב שאנחנו לא יכולים לתת שתהיה איפה ואיפה בין גורם אחד שהוא כרגע לא משלם תמלוגים לבין גורם אחר שכן משלם תמלוגים.
משה גפני: חבר הכנסת וקנין, קיבלתי את העמדה שלך, אמרתי שאנחנו נאשר.
משה גפני: אני מבקש לדעת, שמשרד האוצר יצביע לי, אגף התקציבים, שהוא יגיד, ואנחנו נאשר, אני מצביע בעד.
משה גפני: גם אם הוא יגיד שהוא מוריד את זה מהישיבות, כמו שמאיר בינג אומר שצריך להוריד את זה מהישיבות, זה בסדר, אני בעד.
משה גפני: אבל תגידו מאיפה זה יורד.
יעל מבורך: אז כאמור, כמו שאתה יודע, אדוני היושב-ראש, תקציב המדינה לא מתנהל ככה, אנחנו לא מוחקים את ה-190,000,000 שקל האלה משום מקום.
משה גפני: לא, אני ישבתי עם אגף התקציבים כשאמרתי שצריך להוריד את מס ההכנסה, את המס הישיר, להוריד אותו ממעמד הביניים, אמרו לי: מה אתה מביא בתמורה, אחד על אחד.
משה גפני: הבאתי את המס על הסיגריות, הבאתי את המס על הנרגילות, הבאתי את המס על הדיוטי-פרי, היה אחד על אחד, עשו לי את החשבון במדויק.
משה גפני: לא משנה שהנתונים של אגף הכנסות המדינה והנתונים של אגף התקציבים היו שונים, ואני הייתי צריך לשחק באמצע, והלכתי כל פעם עם הנתון היותר נמוך.
משה גפני: אבל הייתי צריך להביא אחד על אחד אחרת לא הסכמתם.
משה גפני: אני רוצה לדעת הפוך, כמו שאתם עושים לי אני עושה לכם, אני רוצה לדעת אחד על אחד.
משה גפני: אל תדברי לי כללית, כללית לא מעניין אותי, כללית נקיים דיון כללי.
משה גפני: אני בעד לאשר את זה כתוצאה מהפשלה שעשיתם.
משה גפני: פשלה, איציק, אמרתי נכון?
יצחק וקנין: הם לא עשו פשלה, ההיפך, הם משכו אותם הרבה זמן, מזמן כבר היו צריכים להביא את זה לפה, לא עכשיו.
יצחק וקנין: הם עוד התעכבו בתהליך הזה.
יעל מבורך: האמת שהעברנו את זה לוועדה לפני חצי שנה.
יצחק וקנין: נכון, זה היה צריך להיות חצי שנה.
משה גפני: לא, אנחנו לא, זה היה בוועדת כלכלה וחזרו בהם.
משה גפני: אגף התקציבים היה בסדר?
יצחק וקנין: היה בסדר גמור.
משה גפני: לא מתאים לי העניין.
ציון פיניאן: אתה מרים לו להנחתה.
יצחק וקנין: אני יושב גם בוועדת הכלכלה ואני מכיר את שני הדיונים.
יצחק וקנין: בוועדת הכלכלה אמרתי שאגיש דיון מהיר באיפה הזאת שמתקיימת בין גוף אחד לגוף שני.
יצחק וקנין: למה גוף אחד כן משלם וגוף שני לא משלם?
יעל מבורך: אדוני היושב-ראש, ברשותך עוד נתון אחד.
יעל מבורך: מתוך דוח ועדת גרונאו שהממשלה אימצה את המסקנות שלה.
יעל מבורך: בעצם מה שהמליצה הוועדה זה להפחית את גובה התמלוגים ככל שיהיו הפחתות ממיסים.
משה גפני: אני לא שמעתי, אני הקשבתי פה לחברי הכנסת.
יעל מבורך: ועדת גרונאו - - -
משה גפני: כן, גרונאו היה פה, אני לא מתווכח על ה - - -
יעל מבורך: אני רוצה לחדד נקודה אחת קטנה.
יעל מבורך: נקודה שאומרת:
יעל מבורך: ככל שיהיו הפחתות מיסים במהלך השנים 2012-2008 יבוטלו התמלוגים, ולא יאוחר משנת 2012.
יעל מבורך: במהלך שנת 2012-2008 היו הפחתות מיסים שאושרו פה בוועדה, כמו שהיו הפחתות מיסים כלליות, ולמדנו בדיון האחרון שהולכת להיות עוד הפחתת מיסים של חצי אחוז על מע"מ.
יעל מבורך: אז ככל שהמדינה פועלת להפחתת מיסים שאושרה פה בכנסת, בוועדת הכספים, אנחנו עומדים בקנה אחד עם ההפחתה הזאת של התמלוגים.
משה גפני: בית המשפט פסק, אמרנו את זה בישיבה הקודמת, שככל שיהיה מצב כלכלי קשה, אני לא זוכר את הציטוט המדויק, אז אפשר לשנות את זה.
משה גפני: אני אמרתי שאני אאשר את זה, אני אאשר את זה, אני רוצה אבל נתון.
יעל מבורך: אין לי מקור להצביע עליו.
משה גפני: בסדר, אז שיבוא מאיר בינג ויסביר.
שי חרמש: תגידי הרזרבה ולכי הלאה, נו.
משה גפני: מה הרזרבה?
משה גפני: יש לי מה לעשות עם הרזרבה.
משה גפני: ציון, אפשר לקחת מהחקלאות.
שי חרמש: כבר לא נשאר ממה לקחת.
יצחק וקנין: מה זה אפשר לקחת מהחקלאות, כאילו אני לא קיים פה.
ציון פיניאן: כבר 64 שנים לוקחים לנו.
ציון פיניאן: רק על ההנחות במים שאתם מקבלים, אנחנו כבר התחלנו לשתות ערק.
שי חרמש: תשלם את זה בעגבניות בטבריה.
משה גפני: ההחלטה של בית-המשפט: עם זאת המדינה סייגה את מדיניותה בעניין זה, וכפפה אותו לתנאי כי לא תתרחשנה נסיבות המשליכות לרעה באופן משמעותי על המצב הכלכלי של המשק במועדים הרלוונטיים.