GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ליאת גרבר: החוק מתייחס לרשויות לא למוסדות.
ליאת גרבר: הוא מתייחס לבאר-שבע, למשל.
משה גפני: אז למה יש לכם את הרשימה?
משה גפני: הרשימה היא גם תחת משרד החינוך.
ליאת גרבר: ברשימה הוצאנו את הרשויות.
ליאת גרבר: לא התייחסנו למוסד.
שי חרמש: מופיע השלטון המקומי.
יוסף אפשטיין: לא שלחנו מוסדות, שלחנו רשויות.
משה גפני: אני מבקש לדעת למה המוכר שאינו רשמי לא פה.
יוסף אפשטיין: אבדוק.
יוסף אפשטיין: אני מניח שזאת טעות.
משה גפני: במקרה הנוכחי אין לי בעיות עם רשות המסים, אבל זה באמת משונה קצת בגלל שאנחנו מדברים על בתי-ספר - - -
שי חרמש: אבל התקנות עוסקות ביישובים, ברשויות.
משה גפני: אז אמרתי, אני חוזר בפעם השלישית: אין לי בעיה, במקרה הנוכחי בלבד, עם רשות המסים.
משה גפני: יש לי בעיה עם משרד החינוך למה אין את הרשימה.
משה גפני: הרי משרד החינוך, כולם נמצאים אצלו.
משה גפני: אני יודע שמבחינת התקנות אין בעיה, אבל מבחינת הרשימה.
משה גפני: ויתרת.
רוחמה אברהם-בלילא: ברמה העקרונית, אני תומכת בהצעה של שי חרמש.
משה גפני: פאינה, בבקשה.
פניה קירשנבאום: מצטרפת להערה של שי.
משה גפני: בבקשה, נציגת ההסתדרות.
ורד וייץ: התקנות האלה הוצאו הבוקר, כך שלא היה לנו זמן ללמוד אותן ולהידבר עליהן.
ורד וייץ: גילינו שיש בהן שתי נקודות שהן בעייתיות מבחינתנו.
ורד וייץ: אחת, הנקודה של אותם עובדים, שאני מבינה שרשות המסים תדבר אתנו ונסדיר את העניין הזה.
ורד וייץ: הנושא השני הוא גובה הפיצוי המרבי שקבעה כאן רשות המסים, שבו יש הפחתה מאוד משמעותית לגובה הפיצוי שיינתן לניזוק בגין תשלום שהוא צריך לשלם על-פי התקנות האלה, שעומד על 230 שקלים ליום.
ורד וייץ: אומרת לשכת התיאום, ואני אומרת את הדברים גם בשמה, שהם גם מתנגדים לתקרה המאוד נמוכה הזאת, והם אומרים שהם לא ישלמו לעובדים מעבר לתקרה הזו.
ורד וייץ: בתקנות הקודמות, על-פי העקרונות שנקבעו שם, המשמעות היא שהשכר המרבי ליום עמד על סדר גודל של 890 שקלים ליום.
ורד וייץ: כאן העמידה את זה רשות המסים, משום מה, אנחנו לא יודעים למה ולא דיברו אתנו על זה קודם, על 230 שקלים ואנחנו כמובן מתנגדים לזה.
משה גפני: העמידו את זה על 230 הם טענו שזה הממוצע, מכיוון שגם האזור - - -
קריאה: שכר מינימום.
ורד וייץ: אבל צריך להבחין בין השכר - - -
משה גפני: אין לך דיון אתי.
משה גפני: בסדר, רשמתי לי את זה.
ורד וייץ: אני חושבת שגם על זה ראוי שנידבר.
משה גפני: לגבי הנושא הראשון אין ויכוח.
משה גפני: דיברנו בחוץ, וזה גם נאמר כאן, כוונתם שזה יחול על כולם, לא יהיה מישהו בחוץ.
משה גפני: הם יצטרכו לשנות את התקנות באופן כזה שכולם יהיו בפנים.
משה גפני: לגבי מה שהעלית, שגם אני דיברתי אתם בחוץ, נצטרך לקיים דיון לפני שנביא את זה פעם נוספת, אחרי שיתוקנו התקנות.
משה גפני: אני מקבל את הדברים.
משה גפני: על כל פנים, אני בוודאי אפעל בעניין.
ורד וייץ: אני מאוד מודה לאדוני.
משה גפני: עוד לא באתי עם תוצאה.
ורד וייץ: מה שקיים היום, לבחון את הדברים ולדבר עליהם – זה חשוב.
משה גפני: התקנות האלה, שהגיעו לכאן, זה לקח גם כן הרבה זמן.
ליאת גרבר: רצינו להביא את זה כמה שיותר מהר, וזה הזמן הכי מהיר שיכולנו.
משה גפני: אנחנו עובדים בקצב יותר מהר, אבל כבר השלמנו עם המציאות הזאת, שהממשלה עובדת בקצב יותר לאט.
משה גפני: זה תלוי בהרבה משרדים, הרבה שרים - - - בבקשה.
יואב ביין: אני מייצג מספר עסקים רב באזור הדרום.
יואב ביין: יש היסטוריה איך מפצים באזור הדרום.
יואב ביין: היסטורית, מה שקרה שבאזור עוטף עזה היתה תקופה ארוכה מאוד של נזק ובסופו של דבר עשו רטרואקטיבית פיצוי מנובמבר 2006 עד סוף 2009.
יואב ביין: יש פה מצב שהוא מתמשך, הוא לא רק הסבב האחרון אלא מספר סבבים שקודם לא קיבלו מענה והפעם החליטו להרים את הכפפה ולתת מענה, וטוב שכך.
משה גפני: זה שונה מהפעמים הקודמות – רק שתדע את האמת ההיסטורית, אתה לא חייב להשתמש בה.
משה גפני: זה התחיל בדיון שקיימנו על העניין הזה בוועדת הכספים, ואמרנו שלא יכול להיות שמוסדות החינוך יהיו סגורים, לאנשים אין לאן לשלוח את הילדים על-פי החלטת המדינה.
משה גפני: המדינה, באמצעות פיקוד העורף או המדינה - לאור ההחלטה וההסכמה שהיתה לנו - גם באמצעות הרשות המקומית במקרה הנוכחי.
משה גפני: אני לא יודע מה יהיה בהמשך.
משה גפני: אני, אם הייתי שר בממשלה, הייתי מקבל החלטה מי מוסמך לסגור מוסדות חינוך ומי לא.
משה גפני: אבל אני לא בממשלה אז אני צריך לקבל החלטות פה, ופה קיבלנו החלטה שיהיה פיצוי.
משה גפני: ייאמר לזכותם של אנשי רשות המסים ושל אנשי משרד האוצר – ואני מתנצל שאני משבח כל הזמן, זה לא יחזור כל הזמן - - -
שי חרמש: זה הולך לאורך כל הדרך מפי כל הדברים, אתם שמים לב.
שי חרמש: זה ממש אפולוגטי כבר.
אודי רמר: כנראה עשינו משהו לא נכון.
משה גפני: היה שיתוף פעולה בין הוועדה לבין משרד האוצר.
משה גפני: התקנות האלה עומדות על סדר-יומה של הוועדה, מותנה בחתימת שר האוצר, כבר שלוש פעמים כדי לאותת לממשלה לסיים את זה.
משה גפני: דיברתי גם עם השר וגם עם הפקידים, האנשים שעוסקים בזה.
משה גפני: הם אמרו שהם לא רוצים להביא את זה לישיבת הממשלה, הם רוצים להביא את זה לקבינט הכלכלי, וזה באמת הגיע ביום ראשון שעבר.
משה גפני: כתוצאה מהדיונים האלה, השוני בין הסבב הנוכחי, שאנחנו מתפללים שיהיה אחרון ולוקחים בחשבון שהוא עלול, חס וחלילה, להיות פעם נוספת, הוא שהפעם יש פיצוי.
יואב ביין: אמשיך ממה שכבודו אומר.
יואב ביין: דווקא בגלל שהיום מרימים את הכפפה רק על הסבב האחרון, צריך לתת מענה, בהמשך למה שאמר חבר הכנסת חרמש, לנזק הממשי שנגרם לעסקים ולא לפיצוי.
משה גפני: זה מה שאמרה עורכת הדין וייץ.
משה גפני: אני מסכים, אקיים אתם דיון.
יואב ביין: בתקופות קודמות שנתנו פיצוי באזור הדרום נתנו פיצוי, למשל, לפי אובדן מחזורים או לפי גידול בהוצאות.
יואב ביין: זה פיצוי שמנסה להתקרב או מנסה לתת אופציה שלעסקים יהיה פיצוי על נזק ממשי.
יואב ביין: פה, אם אתה נותן רק החזר רק על שכר עובדים, ובמיוחד כשאתה נותן את זה בסכום כזה, אתה בעצם לא מתקרב בכלל לנזק ממשי.
משה גפני: הובנת.
יואב ביין: דווקא בגלל הפן הרטרואקטיבי זה חשוב לתת פיצוי ממשי.
יואב ביין: לתת פיצוי רק לפי שכר עובדים, במידה מסוימת – גם אם זה לא במכוון וגם אם זה לא יקרה בפועל – פיצוי שהוא להיעדרות עובדים זה פיצוי דווקא לעסקים שפחות נכון לתת להם פיצוי, כי אז נותנים פיצוי באופן מקרי רק לאלה שבמקרה העובדים נעדרו בסיטואציה מסוימת.
יואב ביין: צריך לתת את האופציה לתבוע גם לא במסלול של שכר עובדים אלא במסלול של ירידה במחזור.
יואב ביין: לדוגמה, במקרה של עסקים בקניון, זה שעובד לא הגיע לעבודה זה לא מתקר בכלל לנזק הממשי שנגרם לעסק, זה לא מדבר עם זה בכלל, לא בעולם הזה שלנזק בכלל.
יואב ביין: במיוחד אחרי התקופה הארוכה שזה קורה, עוד לצמצם את זה גם בשכר לסכום הזה, שלא מובן בדיוק למה הוא נקבע, זה פשוט לא משקף את הנזק.
ואיל כיוף: ואיל כיוף, מנהל אגף תיירות כפרית במשרד התיירות.
משה גפני: בקצרה, אם אפשר.
ואיל כיוף: אני מתייחס לבעלי הצימרים במועצות האזוריות.
ואיל כיוף: הם מפוצים על-פי אובדן השכר שלהם או על-פי זה שהם חברה או הקימו חברה - - -?
ליאת גרבר: הם מפוצים בסכום קבוע.
ליאת גרבר: העצמאי מפוצה בסכום אחיד, שזה הסכום שנקבע.
משה גפני: רק אם יש לו ילדים.
ואיל כיוף: אז הם נחשבים כעסקים קטנים?
שי חרמש: ורק על אחד בתוך המשפחה.
ואיל כיוף: אז זה יידון במסגרת הצעתו של חבר הכנסת חרמש?
משה גפני: אתה רוצה שיפוצו גם בעלי הצימרים?
ואיל כיוף: ברור.
ואיל כיוף: הם הפסידו.
משה גפני: אפשר להביא תקציב ממשרד התיירות לעניין?
שי חרמש: גפני, אלמנט אחד טופל, זה שכר השכירים.
שי חרמש: הפסד הרווח לא טופל.
משה גפני: אני רוצה לשתף את החברים כאן.
משה גפני: אנחנו קיימנו כמה דיונים, אבל הדיון המרכזי בעניין – מדובר על חמישה ימים.
שי חרמש: בינתיים.
משה גפני: למה אתה לא אופטימי?
שי חרמש: כי נקבע פה כלל גם להבא.
משה גפני: לא נקבע כלל, זה רק על המקרה הזה.
משה גפני: כתוב במפורש.
שי חרמש: חבר'ה, זה לא טוב.
שי חרמש: אז אני נגד.
שי חרמש: לדעתי, זה היה צריך להיות הכלל על הסבבים.
שי חרמש: מה, בסבב הבא נבוא עוד פעם?
משה גפני: יש היגיון.
ליאת גרבר: ואם הסבב הבא יהיה משהו אחר לגמרי?
שי חרמש: אני מושך את כל המחמאות שנתתי לכם.
שי חרמש: הייתי בטוח שזה הכלל.
משה גפני: זה לא הולך להיות כלל, אני גם לא מסכים שזה יהיה כלל ואגיד לך למה.
משה גפני: למשל, ספר שלא עבד בחמישה ימים האלה בגלל שהילדים שלו היו בבית, בסופו של דבר בחשבון החודשי או השנתי הוא הפסיד באמת הרבה כסף?
משה גפני: לא הפסיד.
משה גפני: הבאתי להם דוגמאות אחרות, של מישהו שכן הפסיד.
משה גפני: אנחנו מדברים על חמישה ימים.
משה גפני: זה לא המקרה שהיה במלחמת לבנון, שזו היתה תקופה ארוכה ושם הפסידו באופן הרבה יותר משמעותי.
משה גפני: היה לי עניין לפצות את האנשים, שלא יישארו בלי שום דבר.
משה גפני: זה מה שעלה, הדברים הללו.
משה גפני: בניגוד למה שהיה בעבר, שבמקרים האלה לא פיצו בגלל פרק הזמן הקצר, בגלל שלא מדובר על יישובים שבהגדרה שלהם הם יישובי ספר.
יוסף אפשטיין: אני רוצה להעיר הערה אחת, כאזרח הפעם.
יוסף אפשטיין: אני תושב אשקלון.
יוסף אפשטיין: נגיד שאדע מי המחליט, לצורך העניין זה יהיה פיקוד העורף.
יוסף אפשטיין: האם בסבב הבא, כמו שאומר חבר הכנסת חרמש, אדע האם ללכת לעבודה או לשלוח את הילדים שלי לבייביסיטר?
יוסף אפשטיין: התשובה לא ברורה בכלל.
משה גפני: אמרתי, ואני חוזר ואומר - הייתי מקבל החלטה מי המוסמך.
משה גפני: הממשלה עדיין לא קיבלה החלטה.
משה גפני: להערכתי, בגלל שהיא לא רוצה להתחיל עם ראשי הרשויות.
ליאת גרבר: בקבינט הוחלט.
ליאת גרבר: הובהרה מדיניות הממשלה על-ידי שר האוצר ושר החינוך, שהמוסמך הוא פיקוד העורף.
משה גפני: זה בסדר, זה ממש נחמד.
משה גפני: עכשיו אני רוצה להגיד לך מה יקרה באשקלון.
משה גפני: ראש עיריית אשקלון יחליט, בניגוד לעמדת פיקוד העורף, שהוא לא פותח את מוסדות החינוך.
משה גפני: הממשלה קיבלה החלטה שמי שאחראי זה פיקוד העורף, אבל לפצות אותך יצטרכו בגלל שאין מוסדות חינוך.
משה גפני: מה יצטרכו לעשות?
משה גפני: יצטרכו לקצץ בתקציב שלו כדי לפצות אותך.
יוסף אפשטיין: זה fair enough, אבל התקנות כרגע - - -
משה גפני: הממשלה לא תעשה את זה.
יוסף אפשטיין: כרגע התקנות קובעות שבוע ספציפי בלבד.
משה גפני: מי שמוסמך לסגור מוסדות חינוך זה פיקוד העורף.
יוסף אפשטיין: בתקנות, לפי מיטב הבנתי, אין התייחסות - - -
משה גפני: אני לא הסכמתי שזה יהיה כאן, בגלל שהתושבים לא צריכים לשלם על חשבון זה שמישהו אחר קיבל החלטה שהוא הבעלים של מוסדות החינוך, שזו הרשות המקומית.
יוסף אפשטיין: בסבב הבא התושב לא ידע מה לעשות.
משה גפני: אני מסכים, גם כאזרח, עם העיקרון הזה.
משה גפני: הקבינט קיבל החלטה על דעת שר האוצר ושר החינוך.
משה גפני: אנחנו מקווים, בניגוד לשי חרמש שהפעם אני רוצה לחלוק עליו, ואני מקווה שהוא לא צודק ולא יהיה סבב הבא, אבל אם חס וחלילה יהיה סבב הבא אנחנו לא נסכים שהאזרחים לא יפוצו בגלל שראש הרשות או הרשות המקומית החליטה לסגור את מוסדות החינוך בניגוד לדעתם של אנשי פיקוד העורף.
משה גפני: מה ממשלה מתוקנת צריכה לעשות במקרה כזה?
משה גפני: לבוא לראש הרשות ולהגיד לו: תשמע, סגרת בניגוד לעמדה הרשמית של המדינה, בניגוד לעמדת פיקוד העורף.
משה גפני: אנחנו מקצצים מהתקציב שלך כדי לשלם לאזרחים.
משה גפני: זה לא יקרה, אז יהיה עוד הפעם כמו עכשיו, אלא אם אני סתם מדבר בפסימיות.
מיכאל דולמן: מיכאל דולמן, יועץ של שר התיירות.
מיכאל דולמן: יש לי הערה קצרה.
מיכאל דולמן: הדוגמה שנתת לא כל כך תואמת את תחום התיירות, כי תחום התיירות מאופיין בעונתיות מאוד גבוהה ויש הבדל גם בין אמצע השבוע לסוף השבוע.
משה גפני: אז מה אתה רוצה להגיד?
מיכאל דולמן: אני לא רוצה להעיר למהות, אני רוצה להעיר לדוגמה הספציפית.
משה גפני: בסדר, אני יודע.
משה גפני: צימרים זה משהו אחר.
ליאת גרבר: סליחה, יש החלטת ממשלה ואתם חלק מהממשלה.
משה גפני: פה בוועדה מותר לדבר מה שרוצים.
מיכאל דולמן: אני רוצה שיבינו להבא שתחום התיירות קצת שונה מהתחומים האחרים.
מיכאל דולמן: יש עניין של עונתיות ויש עניין של סוף שבוע ואמצע שבוע.
מיכאל דולמן: במקרה באמצע השבוע, כשמוסדות החינוך עובדים, זה פחות פוגע בצימרים שיש להם תפוסה נמוכה.
מיכאל דולמן: בסוף השבוע, כשמוסדות החינוך סגורים ואין פיצוי, זו הפגיעה הקשה ביותר בצימרים שאז התפוסה שם הכי גבוהה.
מיכאל דולמן: זה לא להחלטת הממשלה הספציפית הזאת, אלא לדוגמה שנתת.
משה גפני: אם אתה לא מתייחס להחלטת הממשלה הספציפית הזאת אז אני מאוד מעריך ומאוד מכבד את מה שאמרת, מכיוון שאתה לוקח בחשבון שמי בסופו של דבר מנהל את המדינה זו ועדת הכספים ולא הקבינטים למיניהם, מפני שאחרת היית צריך להגיד לשר שלך שילך להתמודד בוועדת השרים לכלכלה.
משה גפני: אבל אני מעריך מאוד את מה שאתה אומר, מפני שבאמת מי שמנהל את המדינה זו ועדת הכספים.
משה גפני: מה את עונה?
ליאת גרבר: אנחנו מדברים על תקנות שמדברות על מצב מאוד ספציפי, של מספר ימים בודד שבו התרחשו אירועים.
ליאת גרבר: זה לא נועד לכל המקרים הבאים.
ליאת גרבר: כל מקרה לגופו.
ליאת גרבר: במקרה הזה באמת נתנו פיצוי על תקופה מאוד קצובה.
שי חרמש: אני מאוד מאוכזב.
שי חרמש: חבר'ה, אני שואל דבר כזה: סבב כזה בעוד שבוע, נתחיל את הכול מההתחלה?
ליאת גרבר: אנחנו מתייחסים לכל מקרה לגופו.
ליאת גרבר: במקרה הזה דובר בהתחלה על שלושה ימים, הרחבנו את זה לחמישה ימים.
ליאת גרבר: רצינו לעשות מסלול ירוק, מסלול פשוט, שלא יצטרכו להתחיל להוכיח היקף של מחזורים.
ליאת גרבר: על טווח של חמישה ימים זה כמעט בלתי אפשרי, גם מבחינת ישימות ויעילות של רשות המסים, להתמודד עם היקף מחזורים של עסקים של חמישה ימים.
ליאת גרבר: אני באמת חושבת שבהרבה עסקים לא יהיה הפסד כי הם יכולים לפצות בשאר ימי החודש על חמשת הימים הללו.
שי חרמש: אצל הספר – ודאי.
ליאת גרבר: אז באמת רצינו לעשו משהו פשוט ויעיל.
ליאת גרבר: אני כן הייתי מציעה את התקנות במתכונת הזאת, עם ההערה של ההסתדרות שקיבלנו.
משה גפני: אני מצטרף להערה של ההסתדרות.
משה גפני: דיברנו עליה בחוץ.
משה גפני: מבקש שאת החלק של כל האוכלוסייה, שזו העמדה שלכם והעמדה שלנו, לתקן ולהביא בשבוע הבא.
משה גפני: זאת אומרת, לא לחכות.
משה גפני: כבר מתחיל להיות פער מדי גדול של זמן.
דוד רוטנברג: אין פה אמירה שלילית לגבי מי לא מקבל.
דוד רוטנברג: אפשר להעביר את זה ככה.
דוד רוטנברג: זה לא נועל.
ליאת גרבר: אנחנו כן נתקן.
ליאת גרבר: נעשה תיקון שיבהיר שכולם יקבלו.
ליאת גרבר: מה שאמרתי זה שאפשר להצביע עם העיקרון הזה.
משה גפני: אבל אני לא רוצה להצביע בגלל שיש עוד הערה לגבי גובה הפיצוי, לגבי הצורה של הדברים האלה.
משה גפני: אני עוד רוצה לדבר אתכם על העניין הזה לפני שזה מגיע.
משה גפני: יש ההערה שהעירה נציגת ההסתדרות.
משה גפני: אחרת באמת הייתי מצביע והיינו כותבים עכשיו, אבל מכיוון שיש גם את הנושא הזה, אני מבקש שתביאו את זה בשבוע הבא ונשים את זה על סדר-היום ונצביע.
משה גפני: תודה לכולם, אני נועל את הישיבה.
משה גפני: בוקר טוב, אני פותח את הישיבה בנושא שינויים במס על הטבק ומוצריו וצו מס קנייה – סך הכול שלושה צווים.
משה גפני: התחלנו דיון, אנחנו ממשיכים את הדיון עכשיו.
משה גפני: היתה דרישה של הממשלה להעלות את הצווים הללו בעקבות דיונים שהתקיימו על הכנסות המדינה בעקבות הוצאות שהיו לפני מספר חודשים.
משה גפני: הצווים הללו היו חלק מההכנסות שהמדינה רוצה לקבל.
משה גפני: יש כאן מישהו מהכנסות המדינה?
משה גפני: מישהו ממשרד הבריאות?
חיים גבע הספיל: מדובר על צווים שמוצאים לבקשת משרד הבריאות כחלק מיישום תוכנית ממשלתית לצמצום העישון ונזקיו, תוכנית שהתקבלה בממשלה במאי 2011.
חיים גבע הספיל: התוכנית הזאת כללה פרק של מיסוי לגבי מוצרי טבק ואלכוהול לסוגיו.
חיים גבע הספיל: בהתאם להחלטת הממשלה, פרק המיסוי עבר לבחינה של משרד אוצר.
חיים גבע הספיל: אני רוצה לומר שהנושא של מיסוי מוצרי טבק הוא אחד הכלים היעילים ביותר לצמצום העישון ונזקיו.
חיים גבע הספיל: הפרק הזה נכתב על בסיס המלצות - - -
שכיב מוראד שנאן: אף אחד לא הפסיק לעשן כתוצאה מהעלאת המס.
מירי רגב: אף אחת לא התחילה להניק כתוצאה מזה שהחלטתם להעלות מחיר כזה או אחר של המטרנה.
מירי רגב: אני מצפה שמשרד הבריאות קודם כול יוריד את מחיר המטרנה - - -
משה גפני: מירי, את תקבלי רשות דיבור, אם תבקשי.
משה גפני: אבל קודם תאפשרי לו להציג את זה.
חיים גבע הספיל: הפרק הזה של המיסוי נכתב על בסיס המלצות של ארגון הבריאות העולמי, עם ניסיון מצטבר מכל העולם.
חיים גבע הספיל: יש כמויות המחקרים שבדקו את זה במדינות שונות והוכיחו את זה, ומבחינה מדעית אין ספק לגבי היעילות של זה.
חיים גבע הספיל: זה מוגדר האמצעי היעיל ביותר לצמצום העישון.
חיים גבע הספיל: מערכת הבריאות בכלל זה משאב, וככל שאנחנו מתקדמים בגיל של האוכלוסייה ובכלל המשאב הזה הולך ומצטמצם.
חיים גבע הספיל: עם התקציבים, חייבים גם לעסוק בצד ההיצע וגם בצד הביקוש וצמצום העישון לסוגיו הוא הדרך היעילה ביותר, בשילוב דרכים נוספות - אנחנו מקדמים חקיקה גם בהיבטים אחרים, של רגולציה לתעשייה - - -
רוחמה אברהם-בלילא: אל תגדיר את זה כדרך היעילה ביותר.
רוחמה אברהם-בלילא: אתה יכול לומר שזו אחת הדרכים, אבל לא הדרך היעילה ביותר.
חיים גבע הספיל: בשילוב אמצעים נוספים, זה מוגדר כצעד היעיל ביותר.
משה גפני: למה את אומרת לו לא להגיד?
משה גפני: הוא אומר את מה שהוא רוצה.
רוחמה אברהם-בלילא: כי זה לא נכון.
משה גפני: זה לא נכון?
משה גפני: אז תגידי: זה לא נכון.
משה גפני: בבקשה, תגיד כל מה שאתה רוצה להגיד.
חיים גבע הספיל: כמו שאמרתי, פרק המיסוי, למרות שהוא אמצעי בריאותי ראשון במעלה, נתון בידיה אוצר - היה נכון אולי שהוא יהיה בידי משרד הבריאות והיה אפשר לראות הישגים הרבה יותר טובים במאבק בעישון.
חיים גבע הספיל: בכל אופן, מדובר שם על כמה מרכיבים שונים, על אחד מהם אני בכלל לא מבין איפה יש מקום להתווכח, וזה העלאת גיל הפטור בייבוא מגיל 17 ל-18.
חיים גבע הספיל: היום אסור למכור מוצרי טבק ואלכוהול למי שהוא מתחת לגיל 18 - - -
מירי רגב: בזה אנחנו אתך, על זה אין ויכוח.
מירי רגב: זה הדבר היחיד שאנחנו אתך.
שי חרמש: על זה היתה גם הסכמה בדיון הקודם.
חיים גבע הספיל: בסדר, זה עניין אחד.
שכיב מוראד שנאן: מירי, בתנאי שזה מופרד מהמחירים.
מירי רגב: זה לא קשור למחירים.
מירי רגב: יש כאן שלושה דברים.
יצחק וקנין: נושא הגיל תמיד היה בצווים, למיטב זכרוני.
יצחק וקנין: אתם לא מחדשים בזה שום דבר.
חיים גבע הספיל: היה גיל 17 ואנחנו רוצים להעלות לגיל 18.
יצחק וקנין: זה בגלל החקיקה.
מירי רגב: אני לא חושבת שיש פה מישהו שמתנגד להעלות מגיל 17 לגיל 18.
חיים גבע הספיל: עניין נוסף הוא עניין הנרגילה.
חיים גבע הספיל: אני מתייחס בהפרדה לנושאים השונים, למרות שזה מכלול.
חיים גבע הספיל: היום בגילאי 16, חצי מבני הנוער הבנים ויותר מרבע מבנות בכיתה י' ומטה מעשנים בעישון נרגילה – התנסו בעישון נרגילה או מעשנים נרגילה, תלוי איזו שאלה בדיוק שואלים - אבל עישון נרגילה בקרב בני נוער זו בעיה מאוד קשה.
חיים גבע הספיל: צריך להבין, נרגילה זה יותר חמור מסיגריות.
חיים גבע הספיל: אולי אין לזה את האפקט הממכר מבחינת התנהגות העישון – אף אחד לא מתמכר להחלפת מים או הדלקת גחלים בנרגילה - אבל בעישון נרגילה, ואלה מחקרים שנעשו בעולם וגם בארץ, בבית-החולים "רמב"ם" ממש לאחרונה, עישון של חצי שעה כמות הניקוטין, שהוא הסם הממכר, שנספגת בריאות ועושה את אפקט ההתמכרות, זה שווה ערך לעשר סיגריות בבת אחת.
חיים גבע הספיל: רוב המעשנים, יותר מחצי מהמעשנים, מעשנים עשר סיגריות במשך יום שלם.
חיים גבע הספיל: זה חצי חפיסה וזה עישון של יום שלם כמעט.
חיים גבע הספיל: בנרגילה סופגים את הכמות הזו בחצי שעה, ואצל בני נוער שמעשנים הספיגה היא פי שבעה יותר גדולה מאשר מבוגר.
משה (מוץ) מטלון: שואפים את הנרגילה לריאות?
חיים גבע הספיל: בוודאי, לריאות.
חיים גבע הספיל: ובנוסף, מבחינת כמות החומרים המסרטנים והרעילים - אנחנו מדברים פה על גחלים שמכילים חומרי בעירה, טבק שמיוצר בכל מיני תהליכים ובדרך כלל זה מיובא מירדן ומצרים ושם אין בקרה על תעשיית הטבק.
חיים גבע הספיל: לפחות פה יש מהנדסים, משהו בתעשיית הטבק - - -
קריאה: בדקת את זה?
משה גפני: הוא, לפחות אין לו אינטרס.
משה גפני: הוא משרד ממשלתי, צריך לאפשר לו להגיד את הדברים.
קריאה: אבל הוא אומר דברים שהם לא נכונים.
משה גפני: הוא יגיד מה שהוא רוצה ואף אחד לא יפריע לו.
משה גפני: כמו שאתם, תבקשו רשות דיבור ותקבלו, אף אחד לא יפריע לכם.
משה גפני: אבל לכם יש אינטרס, לו אין אינטרס.
חיים גבע הספיל: אני, כמובן, אני לא טוען שמוצר אחד יותר טוב או יותר בטוח מהמוצר השני, אבל לפחות לגבי סיגריות יש לנו מעקב תכולה.
חיים גבע הספיל: יש מדינות שמחייבות פרסום של הדברים האלה, אנחנו מתכוונים לחייב בחקיקה פרסום מרכיבים.
חיים גבע הספיל: לפחות לגבי סיגריות יש מפעלים, יש מעקב והכול ידוע.
חיים גבע הספיל: לגבי טבק נרגילה, זה איזשהו נעלם, לפחות מבחינתנו.
חיים גבע הספיל: מבחינת החקיקה, זה דורש תיקון נוסף.
רוחמה אברהם-בלילא: אני רוצה להעיר הערה.
רוחמה אברהם-בלילא: נקבת יפה בכל הסיבות, אבל חלק מכל הסוגיה הזאת זה חינוך הציבור, חינוך הנוער.
רוחמה אברהם-בלילא: איפה ההשתתפות של משרד הבריאות בכל מה שקשור להסברה וחינוך?
חיים גבע הספיל: לגבי פעילות עם משרד החינוך בכל הנושא של מניעת עישון – זה מתקיים, והרבה, כולל תקציבים שמוקצים ממשרד הבריאות ומועברים למשרד החינוך לטובת פעילויות הסברה.
חיים גבע הספיל: בסופו של דבר, למשרד הבריאות עם כל הגודל שלו, אין לו את המשאב של מורים או מדריכים.
רוחמה אברהם-בלילא: כמה אתם מעבירים לטובת פעילות הסברה?
חיים גבע הספיל: יש גם את התוכנית הלאומית של ההשמנה – הפעילות הגופנית – והנושא של העישון.
חיים גבע הספיל: לכולם יחד יש תוכנית ממשלתית, שהתקציב הכולל שלה לשנים הקרובות הוא באזור 170 ומשהו מיליון שקלים, וזה משולב עם משרד הספורט, משרד החינוך ומשרד הבריאות.
חיים גבע הספיל: אני אישית יושב עם היחידה למניעת שימוש באלכוהול, סמים וטבק ואנחנו מפתחים יחד תוכניות, אנחנו מממנים חלק מהתוכניות האלה.
חיים גבע הספיל: אבל זה עניין שהוא תחת אחריות משרד החינוך.
משה גפני: לא הבנתי, לגבי החינוך.
שכיב מוראד שנאן: יש 170 מיליון שקל, שאף אחד לא יודע לאן זה הולך.
חיים גבע הספיל: לא רק לנושא הזה.
חיים גבע הספיל: זה לתוכנית הלאומית - - -
שכיב מוראד שנאן: איך הכסף הזה מתבזבז?
שכיב מוראד שנאן: למי זה הולך?
חיים גבע הספיל: יש תוכנית שכוללת: השמנה, עידוד של פעילות גופנית ומניעת עישון.
חיים גבע הספיל: התקציב הזה מנוצל.
חיים גבע הספיל: אני לא אחראי לדבר על שאר המרכיבים של התוכנית, אני רק אומר שבנושא העישון שיתוף הפעולה - - -
משה גפני: ה-170 מיליון שקלים ששואל עליהם חבר הכנסת שכיב, האם הכסף הזה יוצא למשהו?
משה גפני: אולי ניקח מזה 20 מיליון לגריטה.
משה גפני: הכסף הזה יוצא לחינוך?
חיים גבע הספיל: הוא ייצא, בין השאר, גם לחינוך.
חיים גבע הספיל: חינוך זה לא האמצעי היעיל ביותר לצמצום העישון, ואת זה אנחנו יודעים מהעולם.
חיים גבע הספיל: בארצות-הברית השקיעו - - -
מירי רגב: לא קוטפים פרחי בר - זה היה רק חינוך.
ציון פיניאן: אני מבין שהטבק מורכב מ-33% טבק נקי -67% חומרים אחרים.
ציון פיניאן: למה שלא תעלה רק את המס רק על ה-33%?
חיים גבע הספיל: הטבק של הנרגילה זה חומר אחד.
ציון פיניאן: אבל הוא מורכב מ-33% טבק עצמו.
חיים גבע הספיל: זה מכלול, זה מוצר אחד.
חיים גבע הספיל: העובדה היא שהיום טבק נרגילה - - -
שכיב מוראד שנאן: מי הספק הגדול ביותר של טבק במדינת ישראל?
חיים גבע הספיל: לגבי נרגילה - נרגילה זה מזיק יותר מאשר טבק.
חיים גבע הספיל: זה פתח להתנסות אחר כך גם בסמים והתנהגויות סיכון אחרות.
חיים גבע הספיל: יש מחקרים על הארץ, על הקשר הברור.
חיים גבע הספיל: לכן המיסוי של נרגילה חייב לעלות, וחייב לעלות כמה שיותר.
חיים גבע הספיל: עושים את זה גם במדינות ערב מסביבנו ובכל מקום בעולם שמתמודדים עם הנושא של הנרגילה.
חיים גבע הספיל: המחיר הוא הצעד הראשון, במקביל לכל שאר הדברים של חינוך - - -
משה גפני: אבל הגענו להסכמה על הנרגילות, לא? לא היתה הסכמה בישיבה הקודמת?
חיים גבע הספיל: היתה הצעת פשרה – במקום להעלות בבת אחת פי חמישה, להעלות את זה במספר מדרגות במשך שלוש שנים.
משה גפני: היתה הסכמה עם רשות המסים.
חיים גבע הספיל: אני מקווה, אני לא יודע.
חיים גבע הספיל: הצו לא אושר עדיין.
חיים גבע הספיל: הכוונה היא להגיע מ-50 שקלים לקילו - - -
שכיב מוראד שנאן: יש גם התנגדות וגם כוונה לרביזיה.
משה גפני: לא, אין כוונה לרביזיה בגלל שאם תהיה התנגדות בוועדה אז לא צריך רביזיה.
משה גפני: רביזיה על ההתנגדות – הבנתי.
חיים גבע הספיל: היתה כוונה להעלות את זה מ-50 שקלים היום ל-280 שקלים, כמו הסיגריות, ולפרוש את זה על שלוש שנים, כך שזה יהיה 125 בשלב המיידי והעלאות קטנות לאורך השנים עד שנגיע לאותה רמה של מיסוי על סיגריות.
חיים גבע הספיל: לגבי הנושא של הדיוטי פרי – כעיקרון, ההמלצה הברורה של האמנה הבין-לאומית, שעדיין לא מיושמת בכל העולם אבל יש מדינות שכבר מיישמות אותה, היא שאין שום סיבה והיגיון שמדינה תסבסד צריכת סיגריות.
יעקב גנות: לדעתך.
חיים גבע הספיל: זה על דעת ארגון הבריאות העולמי.
חיים גבע הספיל: אני מדבר על עיקרון.
משה גפני: אני רוצה לדעת: אם היית מנכ"ל משרד הבריאות, מה היה עכשיו?
יעקב גנות: הייתי מחליף כובע.
חיים גבע הספיל: יש מדינות, למשל סינגפור ומקומות אחרים, שהן לא מוכרות סיגריות בדיוטי פרי.
חיים גבע הספיל: למה המדינה נותנת פטור ממס על סיגריות?
חיים גבע הספיל: סיגריות זה מוצר הצריכה היחידי שאם אתה משתמש לפי ההוראות שלו בדיוק, הוא יהרוג חצי מהמשתמשים בו בטווח כזה או אחר של זמן.
משה (מוץ) מטלון: למה רק בדיוטי פרי?
חיים גבע הספיל: איפה יש עוד פטור ממס על סיגריות?
משה (מוץ) מטלון: תאסור מכירת סיגריות וזהו.
חיים גבע הספיל: זה עניין אחר.
חיים גבע הספיל: בסדר.
יצחק וקנין: הבעיה שלי היא לא הדיוטי פרי, הבעיה שלי היא הפסקת חוזים באמצע.
יצחק וקנין: זו ההתנהלות הגרועה ביותר שיכולה להיות.
מירי רגב: מופקרת.
חיים גבע הספיל: אין פה עניין של הפסקת חוזה, יש פה עניין של צמצום הפטור מייבוא.
מירי רגב: תוך כדי המשחק אתה משנה את כללי המשחק.
חיים גבע הספיל: מדובר על החלטת ממשלה מ-2009 שלא אושרה עד היום, ועכשיו אנחנו באים לנסות לאשר אותה שוב.
ציון פיניאן: תחכה עד 2013.
יצחק וקנין: יש לך הסכם, יש לך חוזה.
חיים גבע הספיל: אף אחד לא נוגע בהסכם ובחוזה.
יצחק וקנין: ייגמר החוזה, תעשה מה שאתה רוצה.
יצחק וקנין: מצדי שלא יהיה כלום.
חיים גבע הספיל: מה תגיד על דלק?
חיים גבע הספיל: מה תגיד על כל מוצר שאתה משנה את רמת המיסוי שלו?
משה (מוץ) מטלון: מה זאת אומרת אתה לא נוגע בהסכם?
משה (מוץ) מטלון: באופן ישיר ועקיף אתה נוגע.
חיים גבע הספיל: עדיין לא אסרנו על אף אחד למכור סיגריות בדיוטי, למרות שזה יהיה נכון שזה יגיע מתישהו.
חיים גבע הספיל: אנחנו מדברים על פטור ממס.
חיים גבע הספיל: המדינה לא צריכה לסבסד - - -
משה גפני: מוץ, אני רוצה שתדע.
משה גפני: ניהלתי משא ומתן עם האוצר.
משה גפני: יש החלטת ממשלה, יש שם חמישה שרים מישראל ביתנו שהצביעו בעד החלטת הממשלה.
משה גפני: החלטת הממשלה אמרה להעלות את המס על הנרגילה וכל מה שנלווה לעניין הזה - להעלות את הגיל, להוריד בדיוטי פרי לחפיסה אחת.
משה גפני: נדמה לי שלא היתה לה התנגדות.
רוחמה אברהם-בלילא: סליחה, אבל גם לתקציב כולם מציגים את ההצגה, ובאים לוועדות חברי הכנסת אחר כך ומוציאים את הערמונים מהאש.
חמד עמאר: מה קשור לישראל ביתנו.
חמד עמאר: תגיד את כל השרים שהצביעו.
משה גפני: בסדר, בגלל שמוץ דיבר.
משה גפני: אני יכול להגיד את זה גם על שרי הליכוד וגם על שרי ש"ס.
משה (מוץ) מטלון: אף אחד לא הצביע בעד שינוי הסכם.
משה גפני: אני לא חושד בשרים שכאשר הם הצביעו הם לא ידעו שיש הסכם על הדיוטי פרי עד 2014.
משה גפני: אני לא חושד בהם.
משה גפני: ראיתי כמה החלטות של הממשלה, שאחרי זה שאלתי את השרים והם לא כל כך ידעו לענות לי, אבל סביר להניח שהם יודעים מה הם מצביעים.
משה גפני: עכשיו בא איש משרד הבריאות, ואני לא אסכים שלא תאפשרו לו לדבר.
משה גפני: האיש מייצג את משרד הבריאות.
רוחמה אברהם-בלילא: הוא גם העלה טיעונים חשובים מאוד.
משה גפני: הוא לא צריך להתעסק בהסכם שיש לדיוטי פרי או לחברת ריצ'רדסון עד 2014.
משה גפני: הוא מציג את הנתונים מבחינת משרד הבריאות.
משה גפני: הוועדה שהיתה על נזקי העישון, אלה היו חלק ממסקנותיה.
שי חרמש: על הנזק מהעישון אין מחלוקת.
שי חרמש: האם זה הפתרון?
שי חרמש: זה עניין אחר.
משה גפני: לכן החלטת הממשלה מוצגת על-ידו מנקודת ראותו של משרד הבריאות.
משה גפני: תיכף נשמע גם את משרד האוצר, אבל תאפשרו לו להשלים את זה.