GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ציון פיניאן: אנחנו עושים הפסקה של כמה דקות.
משה גפני: רביזיה של חבר הכנסת שכיב שנאן על אישור הצעת קופת חולים (תוכנית גבייה) לחוק ביטוח בריאות ממלכתי.
משה גפני: 4.
שכיב מוראד שנאן: לא, אחמד טיבי לא שמע את ה- - -
משה גפני: 6.
רחל אדטו: אתם מצביעים בעד שחולי נפש יצטרכו לשלם - - -
משה גפני: רחל, אני אאפשר לך.
שכיב מוראד שנאן: לא, יש פה טעות.
שלי יחימוביץ': אני בעד הרביזיה.
משה גפני: אז עוד הפעם.
משה גפני: מי בעד הרביזיה? 4.
רחל אדטו: כמו שהרפורמה הזאת עברה במחשכים - - -
משה גפני: לא מחשכים.
משה גפני: יש אור, אור, אור.
רחל אדטו: מי שיידפק מזה זה חולי הנפש שממילא הם אוכלוסייה חלשה במדינה.
משה גפני: אנחנו עוברים לרביזיה הבאה.
משה גפני: תיקונים בתקנון הבורסה.
משה גפני: יש פה רישום למסחר של ניירות ערך המירים במניות, רישום למסחר של תעודת התחייבות ותנאים למחיקה, רביזיה של חבר הכנסת ציון פיניאן.
משה גפני: מי בעד אישור רישום למסחר של ניירות ערך המירים במניות רישום למסחר של תעודות התחייבות ותנאים למחיקה כפי שהוסבר בוועדה.
משה גפני: אושר הסעיף.
טמיר כהן: שכיב, יש לנו עוד שני סעיפים שהגשת עליהם רביזיה.
טמיר כהן: תגיד לפרוטוקול.
שכיב מוראד שנאן: אני מסיר את הרביזיה.
טמיר כהן: רק להבהיר שזה היה רישום למסחר של חברה חדשה חלף חברה רשומה, וניהול טכנולוגיות מידע בחש"ב.
ליה שמטוב: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת ועדת המשנה לעסקים קטנים ובינוניים של ועדת הכספים.
ליה שמטוב: הנושא היום הוא סקירה על הקשיים בפעילות אולמות האירועים, סוגיית עוצמת הרעש באולמות האירועים.
ליה שמטוב: במסגרת הוועדה סיירתי בכמה מקומות בארץ ונפגשתי עם בעלי אולמות, גם בבאר-שבע, גם בטבריה וגם במרכז הארץ.
ליה שמטוב: בכנסת אנחנו מחוקקים חוקים וכל פעם דורשים משהו אחר מבעלי האולמות.
ליה שמטוב: צריך לדעת שיש חובות אבל יש גם זכויות.
ליה שמטוב: לא יכול להיות שהכל יהיה על גבם של בעלי אולמות האירועים שנותנים את השטח לאירוע כלשהו ומי שמזמין את האירוע, מזמין גם את התקליטנים, מזמין בר, מזמין רקדנים וכולי אבל אחר כך אם משהו לא בסדר, מאשימים את בעל האולם.
ליה שמטוב: התכנסנו כאן היום כדי לראות מה קורה בפועל ולשמוע את נציגי הארגונים ואת המשרדים הרלוונטיים כדי לראות מה אנחנו יכולים לעשות ומה צריך לשנות.
ליה שמטוב: אם צריך ללכת לחקיקה, תהיה חקיקה, אבל אולי אפשר לפעול בלי חקיקה.
ליה שמטוב: לשם כך התכנסנו היום והדיון פתוח.
יהודה כהן: אני מברך אותך כבוד היושבת ראש על קיום הדיון הזה.
יהודה כהן: שמי יהודה כהן ואני מנכ"ל התאחדות בעלי האולמות וגני אירועים.
יהודה כהן: יושב אתי כאן חבר ההנהלה רונן אביב, מנהל אולם אירועים ARKA בתל אביב והיועץ המשפטי שלנו דן צפריר שאחר כך גם הוא ייתן סקירה משפטית בנושא וידבר על ההשלכות.
יהודה כהן: יש חשיבות לנושא.
יהודה כהן: העונה למעשה נפתחה כבר מאז ל"ג בעומר ואנחנו בתחילת עונה בה צפויים לנו לא מעט בעיות וקשיים בנושא הזה של ארגון האירועים בחצרים.
יהודה כהן: מרגע שהתקשרנו לבעל שמחה והעמדנו לרשותו את האולם ואת החצרים שבידינו, ידוע לנו שבחלק גדול מהמקרים בעלי האירועים מזמינים את הצוות שינעים להם את הערב ואין לנו דין ודברים אתם ואין לנו משאים ומתנים למעט מקרים בהם בעלי אולמות קובעים את המסגרת של התקליטנים או האנשים וזאת זכותם.
יהודה כהן: מרגע שנכנס אותו תקליטן ואותו אדם, ולפעמים מדובר בגילאים צעירים שלא מודעים לחוק, אנחנו כבעלי האולמות צפויים לנזקים חמורים.
ליה שמטוב: איך מזמינים את התקליטן?
יהודה כהן: בעל האירוע מזמין אותו.
ליה שמטוב: יש לו רישיון עסק?
יהודה כהן: על זה נדבר אחר כך.
יהודה כהן: ההתקשרות בין התקליטן או התזמורת היא בין בעל השמחה לבין מי אתו הוא רוצה להתקשר.
יהודה כהן: הוא מתקשר אתו ואנחנו לא מודעים לכך ולא יודעים על כך.
יהודה כהן: הוא מגיע אלינו למקום וידוע לנו שאין רישיון עסק לאותו אדם.
יהודה כהן: לכן בחלק גדול מהמקרים קשה לאתר אותם, קשה לתפוס אותם וקשה לפגוע בהם.
יהודה כהן: אני אתן מספר קטן של דוגמאות.
יהודה כהן: תקליטנים מפרסמים באינדקס אירועים, חוברת חתן וכלה או ברשימות.
יהודה כהן: מה אנחנו רואים?
יהודה כהן: הנה, הראשון: תקליטן, הוא גם זיקוקים וגם פירוטכניקה.
יהודה כהן: על פי חוק אסור לעשות פירוטכניקה באולם.
יהודה כהן: אסור.
יהודה כהן: בארצות הברית – ויכולים לאשר זאת כאן – מאה אנשים נשרפו במועדון עקב שימוש בפירוטכניקה.
יהודה כהן: יספרו לך בעלי אולמות שעשרות אנשים נפגעו עקב השימוש בפירוטכניקה שמתבצעת על ידי אנשים בלתי מקצועיים, אנשים שאין להם מושג בנושא.
ליה שמטוב: איך בכל זאת עושים את זה?
יהודה כהן: עוברים על החוק.
יהודה כהן: בעל החצרים, ברגע שקורה משהו, אין לנו ביטוח כי הביטוח יגיד לנו שעברנו על החוק.
יהודה כהן: כשאנחנו פונים, אין מה לעשות וזה דבר שקורה באירוע.
יהודה כהן: אנחנו רואים שירותי בר.
יהודה כהן: כל תקליטן פתאום עושה לו בר.
יהודה כהן: חלוקת שתייה חריפה צריכה להיעשות אך ורק עם רישיון.
יהודה כהן: סעיף 4.8 לחוק רישוי עסקים אבל אנשים פועלים על דעת עצמם.
יהודה כהן: אנחנו נתקלים במשקאות מזויפים, אנחנו נתקלים במשקאות לא כשרים, אנחנו נתקלים בתופעות כאלה ולצערנו בסוף ילדים בני 14 מושקים על ידי אנשים בלתי אחראיים שנמצאים בחצרים ולא אנחנו אלה שהתקשרנו אתם.
יהודה כהן: לא התקשרנו אתם ולא ביקשנו שיפעלו אצלנו.
יהודה כהן: כשמבקשים לפעול בנושא הזה, לא עומדים בדברים.
יהודה כהן: כאן אני מגיע לנקודה לשמה אנחנו נמצאים כאן וזה הנושא של רעש באולמות.
יהודה כהן: מרגרטה מכירה אותי שנים רבות ויודעת במפורש שבעלי אולמות ביקשו להנמיך את עוצמת המוזיקה באולם וזה היה ביוזמתנו כאשר פנינו ופעלנו ביחד לחקיקה.
יהודה כהן: הציבור שמגיע אלינו לא כולו בגילאי 20-25 אלא מגיע גם קהל יותר מבוגר.
יהודה כהן: מגיעים אנשים עם משפחות והם רוצים להאזין האחד לשני.
יהודה כהן: אז אנחנו מבקשים מהתקליטן להנמיך את עוצמת הקול אבל הוא אומר לי שאני אפנה את השטח ושלא אפריע לו באמצע העבודה.
יהודה כהן: אין לנו שליטה על כך.
יהודה כהן: פנינו למשרד וביחד יזמנו הצעת חוק.
יהודה כהן: אנחנו לקחנו על עצמנו ואמרנו שלא יהיה לנו רישיון עסק אם לא יהיה לנו מכשיר להגבלת דציבלים.
יהודה כהן: זה נכון עד לכאן?
מרגרטה רוגינסקי: נכון.
יהודה כהן: לכן לקחנו על עצמנו שלא יהיה מצב שתקליטן יגיע למקום ויאמר שאין לו למה להתחבר.
יהודה כהן: זה לא יכול להיות.
יהודה כהן: אין רישיון עסק למקום אם אין לו את הנושא הזה של מכשיר להגבלת דציבלים.
יהודה כהן: יתרה מכך.
יהודה כהן: יש אולמות שאין להם רישיון עסק מסיבה כזו או מסיבה אחרת, פעם זה ופעם מישהו אחר, אבל את המכשיר יש במקום והמשרד להגנת הסביבה דואג לאכוף את הנושא הזה ולהגדיר אותו.
יהודה כהן: יש כאן בדיקה שנעשתה על ידי המרכז למחקר בכנסת.
יהודה כהן: היה סיור עם פרופסור סטיביאן שבדק והוציא את ממצאיו.
יהודה כהן: אכן הוא מעמיד את הנושא הזה במקום.
יהודה כהן: בנושא הזה אנחנו צפויים למספר קנסות בגין אותו תקליטן כאשר הראשון הוא חוק זכויות יוצרים שהם לא משלמים.
יהודה כהן: אותו תקליטן נכנס אלי, משמיע את המוזיקה אבל זכויות יוצרים הוא לא משלם ואז זה נופל עלינו כבעלי אולמות.
יהודה כהן: היום מתרבים התאגידים ומדובר באקו"ם, בפדרציה, הפיל, אלה, אשכולות.
יהודה כהן: מי שלוקח את הדיסק, מי שמוכר את המוזיקה, מי שעושה שימוש במוזיקה, זה התקליטן עצמו אבל זה נופל עלינו.
יהודה כהן: אחר כך הוא ניגש אלי בזמן הזיקוקים.
יהודה כהן: חברים, אין לי ביטוח אם קורה דבר כזה.
יהודה כהן: יש דבר נוסף.
יהודה כהן: במידת הצורך, אם הם מתבקשים לכך, הם מתקינים תאורה.
יהודה כהן: בואו תראו מה קרה באסון האחרון.
יהודה כהן: אין מהנדסי בטיחות, אין יועצי בטיחות, אין אנשי בטיחות.
יהודה כהן: מסתובבים באולם בין 200 ל-500 אנשים.
יהודה כהן: נבנה לי גשר תאורה אבל מי בדק את הדבר הזה?
יהודה כהן: מי אחראי לדבר הזה?
יהודה כהן: פתאום אני בעל החצרים הופך למותקף בגין הסכנה הזאת.
יהודה כהן: בבאר-שבע ביקשו קצת להנמיך את הרעש, אבל מה קרה?
יהודה כהן: רצח.
יהודה כהן: אצלי באולם יש אנשים שיכורים, אנשים ששתו באולם והם שותים.
יהודה כהן: מה שקורה זה שהתקליטן אומר לאותו אדם ללכת לבעל האולם.
יהודה כהן: היו ניסיונות רצח של בעלי אולם.
יהודה כהן: בעל אולם נרצח.
יהודה כהן: ומה קורה לאותו תקליטן?
יהודה כהן: אין לו רישיון, אין את מי לתפוס.
יהודה כהן: האדם הראשון שבורח מהאולם שלי זה התקליטן.
יהודה כהן: על מי נופלת כל האחריות?
יהודה כהן: עלי.
יהודה כהן: אנחנו כבר לא יכולים לספוג את זה.
יהודה כהן: אנחנו מבקשים מהוועדה וגם מהמשרד להגנת הסביבה.
יהודה כהן: אתם באים לבדוק.
יהודה כהן: אכן אצלנו יש אכיפה כאשר כבר 12 או 15 בעלי אולמות בבתי משפט בגין השמעת מוזיקה מוגברת.
יהודה כהן: אותו בעל אולם, תת-אלוף בצה"ל עם אותות מופת מועמד לדין פלילי לא על עבירה שהוא ביצע.
יהודה כהן: הוא אומר לשופט שהוא לא עשה.
יהודה כהן: הוא בא למשרד להגנת הסביבה ומבקש לתפוס את אותו אדם, אבל למשרד להגנת הסביבה יש בעיה והם אומרים המשבש פעולתו של מכשיר.
יהודה כהן: כאן יש בעיה ואנחנו פונים כאן למחוקק ומבקשים ממנו לקרוא לילד בשמו.
יהודה כהן: יש תקליטן שמבצע את המוזיקה ברמה שהיא מעל לחוק.
יהודה כהן: אנחנו מבקשים לתפוס אותו ולהחיל עליו את העונש.
יהודה כהן: לא אני הוא האשם, לא אני הוא זה שמבצע, לא אני הוא זה שלא נשמע לחוק.
יהודה כהן: עד כאן דבריי.
יהודה כהן: אם חבריי רוצים להוסיף משהו, אני אשמח.
דן צפריר: דן צפריר, יועץ משפטי לנושא איכות סביבה להתאחדות בעלי אולמות וגני אירועים.
דן צפריר: מתפקידי כ פרטי ייצגתי תשעה כתבי אישום שהוגשו נגד בעלי אולמות וכאשר הצגנו בפני בית המשפט את האבסורד שלכאורה בעלי האולמות נענשים על עבירות שנעשות למעשה על ידי אנשים אחרים, מספר שופטים אמרו לנו בצורה הכי פשוטה וברורה שלי כ הייתה ברורה מלכתחילה שכאן זה לא המקום לפנות אל השופטים בתלונות.
דן צפריר: הם אמרו לי שהם רואים מה כתוב בחוק והחוק מטיל את כל האחריות על הלקוחות שלי שהם בעלי האולמות ואם אני מעוניין או רואה כאן איזשהו עיוות משפטי או איזשהו חוסר צדק שזועק לשמים, אני צריך להתכבד ולחזור למחוקק הראשי, לבית המחוקקים, ויתקנו את החוק כי הם כשופטים לא יכולים לעשות שום דבר אלא להרשיע את שולחיי.
דן צפריר: כאן אני רוצה לגעת בשלוש נקודות מרכזיות שנמצאות בחוק ואני חושב שהן דורשות תיקון דחוף.
דן צפריר: התיקון לחוק למעשה הוא תיקון לחוק רישוי עסקים שכמו שהמנכ"ל כאן ציין קובע כי עבירה פנימית, כל מצב בו יש חריגה מסף הרעש הקבוע בחוק – שזה 85 דציבלים – או כאשר לא מותקן מד רעש בהתאם לחובה שקבועה בחוק.
דן צפריר: הרציונאל לקביעה הזאת הוא רציונאל נכון והגיוני.
דן צפריר: הוא אומר שלאירועים כמו חתונות, בר מצווה וכולי מגיע קהל שהוא למעשה נחשב קהל שבוי שזה קהל שהוזמן לאירוע משפחתי, שהוא חייב לכבד את כבוד המזמינים אותו ועל כן הוא למעשה שבוי של אותו מזמין וחייב להגיע לאותו אירוע.
דן צפריר: המחוקק מהבחינה הזאת לא נתן את דעתו לכך שברוב האירועים אותם מוזמנים שהם מוזמנים בגדר קהל שבוי לא נמצאים לאורך כל האירוע.
דן צפריר: מהניסיון שלי בייצוג של תשעה בעלי אולמות שהואשמו בעבירות של רעש, נמצא שהמדידות בוצעו בשעות מאוד מאוחרות.
דן צפריר: זאת אומרת, ייאמר כאן לזכותם של מפקחי המשרד להגנת הסביבה שהפסיקו את שגרת יומם והמשיכו לעבוד עד שעות מאוד מאוחרות בלילה על מנת לבצע פיקוח ואכיפה של החוק, כך שלמעשה כתבי האישום הוגשו על עבירות של חריגה מרעש שהיו בשעות מאוד מאוד מאוחרות, אחרי 11:30 בלילה ואחרי 12:00 בלילה, בגינן הוגשו כתבי אישום כאשר לכל בר בי דעת ידוע שבשעות האלה למעשה כבר הקהל המבוגר או הקהל המאוד מאוד צעיר – ילדים ותינוקות – לא נמצא באולם.
דן צפריר: ברוב החתונות שמתקיימות היום למעשה יש נקודת זמן מסוימת בה הקהל השבוי הולך הביתה, בדרך כלל אחרי שהוא אכל את המנה העיקרית, ומי שנשאר באירוע הזה, אלה חבר'ה צעירים ואז בעצם זאת כבר לא חתונה אלא זו מסיבה לכל דבר ועניין.
דן צפריר: החבר'ה האלה פחות מוטרדים מעניין הדציבלים וגם מסוגלים לשמוע מוזיקה בווליום יותר גבוה.
דן צפריר: זאת נקודה אחת שהמחוקק לא נתן את דעתו עליה ולצערי גם המשרד להגנת הסביבה לא מנחה את המפקחים שלו לבדוק בשעות שאכן יש באולם קהל שבוי.
דן צפריר: אם כן, זאת נקודה אחת לגבי מהי הגדרת קהל שבוי והאם ראוי שהמחוקק ייתן דעתו על כך לפי שעות האירוע או לפי סדר האירוע.
דן צפריר: נקודה נוספת היא סף הרעש שנקבע.
דן צפריר: סף הרעש שנקבע בחוק הוא 85 דציבלים וגם אנשי המשרד להגנת הסביבה אומרים גם עתה – ויתקנו אותי אם אני טועה – וגם בזמן חקיקת החוק שהבסיס או המקור לקביעת סף של 85 דציבלים הגיע מתקנות של גהות תעסוקתית של עובדים שנמצאים במקום העבודה, שנקבע להם סף רעש של 85 דציבלים, בהנחה שהם נמצאים שמונה שעות רצופות במקום העבודה.
דן צפריר: הסבירו מומחים לענייני רעש כי אדם שנמצא חשוף במשך שמונה שעות ברציפות ל-85 דציבלים, שמיעתו עלולה להיפגע.
דן צפריר: כמובן שלעשות גזרה שווה מתקנון של גהות תעסוקתית לאירוע רנדומאלי של חשיפה מאוד מאוד קצרה לרעש בדציבלים גבוהים, אני חושב שהיא גזרה שווה שיסודה בטעות.
דן צפריר: אני חושב שגם כאן ראוי שהמחוקק יתערב ויתקן את הטעות הזאת.
דן צפריר: היום למעשה מוגשים כתבי אישום נגד בעלי אולמות כאשר מספיק שיש חריגה בשלושים שניות.
דן צפריר: מספיק ששלושים שניות נמדדו 86 דציבלים, הדבר מהווה יסוד להגשת כתב אישום פלילי למרות שכל גורמי המקצוע מבינים ששלושים השניות האלה לא יכולים לגרום לנזק כלשהו.
ליה שמטוב: זה עובר אוטומטית בשעות מסוימות לפחות דציבלים?
דן צפריר: לא, החוק קובע 85 דציבלים בכל שעה.
דן צפריר: במשרד שלנו, עת ייצגנו את כל בעלי האולמות שבאו אלינו, עשינו בדיקה השוואתית מה קורה בעולם ומהיכן הגיעו ה-85 דציבלים.
דן צפריר: חיפשנו במדינות אירופה המתקדמות, במערב אירופה, בארצות הברית ובמדינות סקנדינביה ולא מצאנו אף חוק שדומה לחוק בישראל.
דן צפריר: ישראל היא המדינה היחידה בעולם שיש בה חוק שקובע אחריות פלילית לרעש שנמצא בתוך רשות היחיד.
דן צפריר: אני לא מדבר על כך שהשכן שלך מפריע, גורם רעש שמגיע לתוך ביתך, אלא כאן אנחנו מדברים על רעש שנמדד בתוך רשות היחיד שזה אולם האירועים ונקבעה לו סנקציה פלילית כנגד בעל האולם.
דן צפריר: אין אף חוק כזה בכל העולם.
דן צפריר: יש חוקים או תקנות או הנחיות לגבי דיסקוטקים אבל אין חוק כזה לגבי בעלי אולמות באף מקום בעולם וזה אני אומר לאחר חיפוש אותו ערכנו.
דן צפריר: נקודה אחרונה לגבי אחריות בעלי האולמות.
דן צפריר: אני אספר לכם באמת מניסיון אישי כמי שפנו אליו בעלי אולמות לייצג אותם בכתבי אישום.
דן צפריר: מדובר באנשים נורמטיביים שבוקר אחד מקבלים הזמנה בדואר, בדרך כלל גם הילדים פותחים את ההזמנה ולך תסביר לילד שלך מה זה אומר מדינת ישראל נגד האבא.
דן צפריר: אלה אנשים נורמטיביים.
דן צפריר: אלה לא עבריינים פליליים.
דן צפריר: באותו רגע שהם מקבלים כתב אישום פלילי, חרב עליהם עולמם.
דן צפריר: הם לא מסוגלים להתמודד עם ההכרה וההבנה שמדינת ישראל או המשרד להגנת הסביבה מעמיד אותם בפני כתב אישום פלילי ותחת הרשעה פלילית.
דן צפריר: רק כדי לסבר את האוזן, יש רשויות מקומיות שמונעות חידוש של רישיון עסק לבעלי אולמות שהורשעו בפלילים.
דן צפריר: זאת אומרת, יכול להיות מצב שאותו כתב אישום פלילי ישבית את פרנסתו של בעל האולם שבנה על המוניטין במשך עשרות שנים.
דן צפריר: לגבי האחריות.
דן צפריר: חלק לא מבוטל מהאנשים שפנו אלי והוגשו כתבי אישום נמנו על המגזר החרדי ואנחנו גם טענו את הטענה הזאת בבית המשפט על אפליה בררנית של המשרד להגנת הסביבה.
דן צפריר: כמובן שאנחנו לא חשדנו ולא כהוא זה שהמשרד להגנת הסביבה שם לו למטרה את בעלי האולמות החרדים להגיש נגדם כתבי אישום, אבל לא צריך להיות חכם גדול כדי להבין שמבחינה הסתברותית אותו מגזר שאירועים של חתונה וברי מצוות נעשים אצלו בתדירות גבוהה, סביר להניח שהם אלה שייפלו בגורל של מפקחי המשרד להגנת הסביבה.
דן צפריר: לא זאת אף זו, המגזר החרדי, כמו המגזר הדתי, משתמש בתזמורות.
דן צפריר: התזמורת אינה מחוברת למערכת ההגברה.
דן צפריר: אני לא יודע אם מי מכם היה בחתונה חרדית או בחתונה של המגזר הדתי, אבל מספיק שאיש הקלרינט או איש החצוצרה נותן נשיפה קלה, באותה שנייה מדובר ב-120-130 דציבלים ואין לאף אחד שליטה על הנושא הזה.
דן צפריר: זאת אומרת, ביקור של מפקחי המשרד להגנת הסביבה באולם שבו מתבצעת חתונה או אירוע של המגזר החרדי, אוטומטית יש כאן כתב אישום.
דן צפריר: המחוקק צריך לתת את דעתו.
דן צפריר: למעשה החוק הזה אומר שלא ניתן לקיים חתונה שיש בה כליזמרים, לא ניתן לקיים חתונה שיש בה תזמורת, לא ניתן לקיים חתונה.
דן צפריר: היום במגזר החילוני מופיעים זמרים כדרך שבשגרה וזאת גם עיקר פרנסתם.
דן צפריר: קובי פרץ, משה פרץ, כל חביבי הקהל שמוכרים לנו מהיום יום.
דן צפריר: הם מגיעים עם המערכות שלהם, הם באים לשמח את החתן והכלב.
דן צפריר: למעשה החוק הזה, אם הוא ייאכף בצורה תדירה, זה אומר השבתת מטה לחמם של עשרות אומנים שזה מקור פרנסתם.
דן צפריר: שוב, אני חוזר למגזר החרדי.
דן צפריר: אני חושב שחברי הכנסת ובית המחוקקים שנמנים על המגזר החרדי, זאת חובתם הציבורית והמוסרית לדאוג לא להשבית שמחת חתן וכלה כי החוק הזה בעצם לא מאפשר שימוש בתזמורת בחתונה.
דן צפריר: נושא אחרון הוא נושא התקליטנים.
דן צפריר: התקליטנים מגיעים עם מערכות ההגברה שלהם.
דן צפריר: נמצא כאן רונן אביב שהוא מומחה בעניין הזה והוא מנהל גן אירועים, אחד מגני האירועים המפוארים והמכובדים בארץ והוא יכול להסביר על הדינאמיקה שלו מול התקליטנים אבל היום, על פי מצב החוק היום, תקליטן שמתחבר בדרך אחרת ועוקף את מערכת הגברת הרעש, הוא בעצם מחיל על בעל האולם עבירה פלילית שלא בידיעתו, שלא ביוזמתו, לא בהסכמתו ואין לו שום שליטה על העניין הזה.
דן צפריר: אני אשמח אם בית המחוקקים ייתן את דעתו על כך.
ליה שמטוב: אני רוצה לשמוע את האיגוד המקצועי לתקליטנים.
משה בן ישי: שמי משה בן ישי ואני יושב ראש האיגוד מזה 11 שנים.
משה בן ישי: את סוגיית התאחדות האולמות אנחנו מכירים עוד מהיווסדם ומהיווסדנו אנו.
משה בן ישי: כמשפט פתיחה אני רוצה לומר שאני דוחה בשאט נפש את הדברים הלא מבוססים שנאמרו כאן על ידי מנכ"ל ההתאחדות.
משה בן ישי: היריבות בינינו, האישית והארגונית, הביאה אותו לא פעם לדרוש דרישות.
יהודה כהן: סליחה, אני מוחה על כך.
יהודה כהן: אין שום יריבות אישית.
משה בן ישי: היריבות המקצועית בין שני הארגונים האלה הביאה אותו לא פעם לדרוש דרישות שאינן מבוססות לא בחוק ואפילו לא על פי אמות מידה ציבוריות.
משה בן ישי: אני אתן דוגמה אחת והיא הסיפור של התמלוגים.
משה בן ישי: אקו"ם קבע מתווה תשלום תמלוגים ובמתווה הזה כתוב במפורש שאת התמלוגים יכולים לשלם שלושה נהנים מרכזיים, ביניהם גם בעל האולם ואחריהם גם התקליטן, התזמורת או בעל השמחה.
משה בן ישי: לא נקבע בשום מקום, שום הוראה חקוקה המחייבת את אחד הצדדים לשלם עבור התמלוגים.
משה בן ישי: תשלום התמלוגים נוצר ביום יום כאשר הלקוח בסופו של דבר משלם את התמלוגים.
משה בן ישי: זה מה שקורה היום.
משה בן ישי: בהמשך נוצר סטטוס חדש.
משה בן ישי: לקוח שמגיע לאולם מסוים, כבר במעמד הסגירה, אומרים לו שעליו לשלם את התמלוגים, דבר שהשתרש בשנים האחרונות והפך להיות נורמה.
משה בן ישי: כל ההתבכיינות הזאת של התאחדות האולמות על כך שהם משלמים תמלוגים, שקרית ביסודה.
משה בן ישי: הם לא משלמים תמלוגים.
יהודה כהן: אני מבקש שתדייק במלים.
משה בן ישי: הם לא משלמים לאקו"ם.
יהודה כהן: סתם לשקר?
משה בן ישי: אני לא הפרעתי לך.
משה בן ישי: ישבתי בשקט ושמעתי את דבריך.
משה בן ישי: ישבתי בשקט ובמשך 35 דקות לא הפרעתי לנאום שלך.
ליה שמטוב: יהודה, אני מאוד מבקשת, אנחנו נשמע את כל הצדדים.
ליה שמטוב: בסך הכול יש לנו מטרה אחת והתמלוגים היא לא בדיוק זאת.
משה בן ישי: אני אגיע גם לנקודה שבדיון.
משה בן ישי: התאחדות האולמות, רק כדי שאנחנו נבין את הפרופורציה, מייצגת 150 או 160 אולמות בארץ כאשר בסך הכול יש כ-700 אולמות בישראל.
משה בן ישי: בתשעים אחוזים מהמקרים – אנחנו באים עכשיו מהצד של התקליטנים – כל אולם מחזיק בחזקתו מערכת הגברה מובנית אליה מתחבר התקליטן.
משה בן ישי: אני מסכים בהחלט עם הדברים שאמר כאן עורך הדין של ההתאחדות שהחוק הזה מבחינת הצורה שהוא כתוב והמגבלות שהוא מטיל על הציבור, הציבור לא יכול לעמוד בו משום שאנחנו מדברים בשמחות פרטיות שכל משפחה נוהגת באירוע שלה בהתאם למנהגים שלה.
משה בן ישי: אני שואל אותם מה יקרה במגזר הערבי?
משה בן ישי: גם שם יגבילו?
משה בן ישי: שם יורים בכלי נשק.
משה בן ישי: אם כן, דין אחד לכולם.
משה בן ישי: נושא הגבלת הרעש בשמחות הוא נושא כאוב והוא כאוב מהרבה סיבות.
משה בן ישי: גם לרשויות אין את האמצעים לאכוף את החוק הזה בצורה נאותה.
משה בן ישי: יש שתי רשויות שמתנגשות אחת בשנייה, כאשר האחת היא המשרד להגנת הסביבה והשנייה, הרשויות המקומיות.
משה בן ישי: זה התנה את דינו בזה.
משה בן ישי: בנושא זה של התחברות התקליטן למערכת ההגברה, אני רוצה שיהיה ברור.
משה בן ישי: בגלל ניגוד אינטרסים של ביצוע החוק הזה ופגיעה בחדוות השמחה שהחוק הזה גורם לשמחות, יש כאן עניין שהוא לא כתוב.
משה בן ישי: יש כאן עניין של שתיקה בהסכמה.
משה בן ישי: כשהתקליטן מגיע למקום, אחד הדברים שאנחנו מכריחים את כל התקליטנים חברי איגוד התקליטנים הוא להישמע לחוק ולעבוד על פיו.
משה בן ישי: אנחנו אומרים לכולם שהיכן שיש מערכת שממתגת אותם אוטומטית ומגבילה את הרעש, הם עובדים לפי המערכת.
משה בן ישי: חד וחלק.
משה בן ישי: אני אומר מה קורה בשטח וזה העניין.
משה בן ישי: לכן אנחנו יושבים כאן.
משה בן ישי: מה שקורה בשטח הוא שיש העלמת עין אם זה ביודעין ואם לא ביודעין משום שבעלי האולמות, עד כמה שהם התבכיינו ומתבכיינים כל הזמן, לא רוצים להתעמת חזיתית עם בעלי השמחה.
משה בן ישי: אלה לא התקליטנים גברתי.
משה בן ישי: מי שיוצא טוב בכל הסיפור הזה, אלה הם התקליטנים במקרה הזה.
ליה שמטוב: התקליטן הוא זה שמגביר את הווליום.
משה בן ישי: אני אסביר לך.
משה בן ישי: אפשר לפתור את זה בפתרון טכני קל שבקלים.
משה בן ישי: אם נצא מכאן אחרי ישיבת הוועדה בהרגשה שבאמת הגענו לאיזשהו מקום טוב לשני הצדדים, זהו שכרי.
משה בן ישי: לפי הדברים שהבנתי ממך, לכך נועדה הפגישה.
משה בן ישי: אני רוצה לומר דבר אחד לגבי מערכות ההגברה.
משה בן ישי: מערכות ההגברה אינן בשליטת התקליטן.
משה בן ישי: התקליטן היום בתשעים אחוזים מהמקרים מתחבר למערכת מובנית של המקום.
משה בן ישי: מערכת המגבירים שהיא בעצם הפונקציה המרכזית בהגברת הווליום, לא נמצאת בהישג יד מול התקליטן.
משה בן ישי: בדרך כלל זה או איש הגברה של חברת ההגברה שמפעילה את ההגברה במקום או איש מטעמו של בעל האולם.
משה בן ישי: נכון שבעל האולם לא יושב מול התקליטן, תמיד יש את איש המכירות, את מנהל האירועים, יש היררכיה בארגון הזה שנקרא בעלי האולמות.
משה בן ישי: שלא יספרו שבעל האולם נמצא כל הזמן בסכנות.
משה בן ישי: אנחנו מכירים את זה מבפנים.
משה בן ישי: באופן עקרוני וסיסטמתי, תקליטן לא מתחבר למערכת המיתוג האוטומטי ולא מתוך כוונה שהוא לא רוצה לעבוד כך.
משה בן ישי: התקליטן יתחבר חשמלית לאן שיאמרו לו.
משה בן ישי: בעלי האולם במפורש וביודעין לא מפעילים את המערכת הזאת כי הם לא רוצים להתעמת עם בעלי השמחה.
משה בן ישי: אוי לאותו בעל שמחה שהשקיע מאתיים אלף שקלים בחתונת בתו שצריך להשמיע מוזיקה של שרית חדד בעוצמה של מוזיקת מעליות.
משה בן ישי: אוי לאותו אירוע.
משה בן ישי: מצדו, שבעל האולם ישלם קנסות מכאן ועד באר שבע.
משה בן ישי: אותו זה לא מעניין.
משה בן ישי: זה עניין של תרבות.
משה בן ישי: אנחנו נמצאים במזרח התיכון ולא רק זה אלא אנחנו גם ישראלים שמרבים לשמוח בהרבה הזדמנויות והשמחות האישיות והפרטיות האלה הם הדלק שלנו בתוך כל המערבולת הזאת של הדברים הלא חיוביים שאנחנו קוראים יום יום בעיתונים.
משה בן ישי: יש לנו נקודות אור והן החיק המשפחתי, המסיבות המשפחתיות, וכאן המחוקק – בזמנו שטייניץ – פגע בנקודה המאוד מאוד חשובה הזאת.
משה בן ישי: אני לא אחזור להיסטוריה אבל אני רוצה לומר לך לפני שאסיים את דבריי – ואולי ניתן אפשרות גם לנציגים הנוספים שלנו להתייחס, ברשותך – שלנו אף פעם לא הייתה התנגדות לצייד את התקליטן ברישיון מקצועי.
משה בן ישי: מעולם לא הייתה לנו התנגדות לכך אלא נהפוך הוא.
משה בן ישי: אנחנו טוענים וטענו כל הזמן – ויש פרוטוקולים – שתקליטן בעל רישיון מקצועי, שיעשה את ההכשרות המקצועיות שלו, הוא ידע גם לכייל מערכת, ידע גם להתנהג בקוד מקצועי נאות מול הלקוחות שלו ומול בעלי האולמות.
משה בן ישי: זה לא קשור בכך אם הוא ישלם תמלוגים או הלקוח ישלם תמלוגים.
משה בן ישי: לא זה העניין אלא העניין כאן הוא הקוד האתי.
משה בן ישי: כל אחד יכול להיות מחר תקליטן.
משה בן ישי: אין איזושהי אוטוריטה שמסננת למעט איגוד התקליטנים שמסנן את רמתו המקצועית של התקליטן.
משה בן ישי: אנחנו עושים את זה במקום אולי איזשהו מוסד רשמי.
משה בן ישי: אנחנו מסננים את התקליטנים ולא נותנים לתקליטנים שאין להם את ההוכחה לכך שהם באמת מנוסים.
משה בן ישי: בנקודה זו אני רוצה לסיים את דבריי ולומר שאנחנו דוחים את כל הטענות של התאחדות האולמות שאין להם שום קשר למה שקורה במציאות.
משה בן ישי: הסיפור כאן הוא לא שאנחנו לא רוצים להתחבר למערכת אלא פשוט לא נותנים לנו להתחבר אליה.
משה בן ישי: זה שלא מחברים מערכת נעוץ אך ורק בקושי לקיים את החוק הזה.
משה בן ישי: תודה רבה.
קרלוס פיצוטקה: ברשות היושב ראש, אני מבקש לשאול שאלה.
קרלוס פיצוטקה: כאשר דיברת, אמרת שתקליטנים אינם מחוברים ולא יכולים להתחבר – בעצם אין להם שליטה – למערכות ההגברה.
משה בן ישי: המגבירים לא בהישג יד.
קרלוס פיצוטקה: בנוסף לכך אמרת שכל העניין הזה של המערכות שמפסיקות את הרעש כאשר עוברים את ה-85 דציבלים, כל הבעיה הזאת מבחינת התקליטנים, אפשר לפתור אותה בקלי קלות.
משה בן ישי: כן.
משה בן ישי: אם הייתה נגישות לתקליטן למערכת ולכיול המערכת, ואם התקליטן היה מורשה מטעם המשרד להגנת הסביבה או מטעם כל משרד אחר לכייל את המערכת, התקליטן היה – ואנחנו נחייב – מגיע חצי שעה מוקדם ואז תהיה לו נגישות גם למערכת ההגברה, למגברים, ואת זה אפשר לעשות פשוט מאוד.
משה בן ישי: היום התקליטן מגיע עם מכשיר שנקרא מיקסר שהוא בעצם לב ליבה של השמעת המוזיקה.
משה בן ישי: ברגע שאתה לוקח את המיקסר הזה למקסימום העוצמה שלו וניגש למערכת ההגברה ומעלה את מערכת ההגברה על המידה שלא תחרוג מבחינת החוק, התקליטן יכול לנגן מוזיקה מעכשיו ועד מחר והוא לא יעבור את המידה.
משה בן ישי: העניין הוא שאין שום גורם.
משה בן ישי: ברוב המקרים אנחנו באים ומתחברים.
משה בן ישי: יש מקומות שיש חברות הגברה שהן בעצם מתכללות את המערכת.
משה בן ישי: התקליטן בהרבה מקרים נפגש עם אנשים מאוד לא חיוביים וזה בלשון המעטה.
משה בן ישי: התנהגות מאוד בוטה של הרבה גורמים.
משה בן ישי: לתקליטן אין ברירה ומבחינת החוליה, הוא חוליה חלשה.
משה בן ישי: הוא לא יכול להתמודד מול בעל האולם שמאיים עליו שאם לא יפעל בצורה כלשהי, לא יעבוד אלו יותר.
משה בן ישי: הוא לא יכול להתמודד מול מערכת ההגברה כשאומרים לו שלא ייגע בה כי הוא לא יודע כלום.
משה בן ישי: ביום שתקליטן יהיה באמת אדם עם רישיון מקצועי מוסדר, שידע לכייל מערכת, ידע לכייל עוצמות, אז יאמרו לו שהאחריות היא אחריות שלו.
משה בן ישי: אמרתי שאם נצא מכאן עם משהו טוב, זה שכרי.
משה בן ישי: בסך הכול אני אומר שאנחנו לא נגד אלא אנחנו בעד הגבלת הרעש באולמות וזה לא מתק שפתיים.
משה בן ישי: אנחנו אומרים את זה מתוך כוונות אמיתיות כי אני בא משם ואני אומר לכם שלפעמים זה בלתי נסבל.
משה בן ישי: כאורח אני אומר שזה בלתי נסבל.
משה בן ישי: לכן אני לא בא להתמודד עם כן להגביל או לא להגביל, אלא אני אומר כן להגביל אבל בתנאים אחרים ולפחות שאוטוריטה מסוימת תדע לעשות את הסנכרון הנכון בין מה שמותר לבין התנאים בשטח.
משה בן ישי: החוק הזה לא קובע את התנאים האקוסטיים למשל של המקום.
משה בן ישי: אני מדבר אתך כאן עכשיו כאן ואני מבטיח לך שאני מדבר בעוצמה של יותר מ-85 דציבלים.
משה בן ישי: אם היה כאן מד, אני הייתי עכשיו מדבר בעוצמה של יותר מ-85 דציבלים.
משה בן ישי: החוק לא קובע אמות מידה באיזה תנאים אקוסטיים החוק הזה פעיל כי יש מקומות גבוהים, יש מקומות נמוכים ויש מקומות רחבים.
משה בן ישי: 85 דציבלים במקומות מסוימים, גברתי, יכולים להיות אכזריים ולפעמים במקומות אחרים 85 דציבלים הם לא פחות מאשר מוזיקת מעליות.
ליה שמטוב: המשרד להגנת הסביבה.
מרגרטה רוגינסקי: אני סגנית ראש אגף למניעת רעש וקרינה.
מרגרטה רוגינסקי: אני אפילו לא יודעת ממה להתחיל.
מרגרטה רוגינסקי: קודם כל, לגבי מערכת ההגברה.
מרגרטה רוגינסקי: אני רוצה לעשות הפרדה כך שתבינו שיש מערכת הגברה ויש מערכת הגבלה.