GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
משה גפני: זה לא כיסוי גירעונות, זה פרישה.
משה גפני: אנחנו יכולים לקבל רשימה?
אריאל קטן: אתה רוצה רשימה שמית?
משה גפני: לא שמית, של הרשויות.
אריאל קטן: כן, כן, זה מה שאני נותן לך.
אריאל קטן: עתלית – 62,000.
אריאל קטן: אני לא בקי במספרים האלה.
משה גפני: את זה אני רוצה.
משה גפני: רשימה, לא שמות.
משה גפני: על כמה מדובר.
אריאל קטן: טבריה – 115,000.
משה גפני: כמה עובדים אתה לא יודע.
ציון פיניאן: בטבריה יש הרבה - - -
אריאל קטן: חיפה זה עיקר הכסף.
משה גפני: אם זה פנסיה אני לא צריך אפילו את הרשימה, זה לא מעניין אותי.
משה גפני: אנשים הגיעו לגיל הפרישה, פרשו, זה בסדר גמור.
משה גפני: הוא לא מדבר על זה, על זה הוא לא צריך אישור שלנו.
משה גפני: הוא מדבר על עובדים שפרשו במסגרת תוכנית ההבראה.
ציון פיניאן: או הופרשו.
משה גפני: באו לעובד בטבריה ואמרו לו: תשמע, כדאי לך לפרוש.
משה גפני: ניתן לך פיצויים, ניתן לך תנאי פרישה.
משה גפני: זה משהו אחר לגמרי, הוא רוצה תוספת כסף.
משה גפני: אני צודק?
אריאל קטן: בכל המועצות האלה יש גם חשבים מלווים, לוודא שהכסף באמת מגיע אך ורק למטרות האלה.
אריאל קטן: חיפה, זה עיקר הכסף – 3,871,000 שקל.
משה גפני: טוב, תביא לי רשימה.
פניה קירשנבאום: כבוד היושב ראש, אני לא רוצה לעכב פה את נציג משרד הקליטה, אבל דיברנו עכשיו.
פניה קירשנבאום: אתה צדקת ואני טעיתי.
פניה קירשנבאום: היתה החלטה של הממשלה שהגדירה בדיוק לאילו תושבים, ותושבים חוזרים מטעם דת – אין להם את ההטבה הזאת.
פניה קירשנבאום: אבל משרד הקליטה, אין ביכולתו לעשות משהו.
משה גפני: בסדר, אני אסיר את הרביזיה.
משה גפני: אני רוצה לדבר.
פניה קירשנבאום: אתם צריכים להכין הצעת מחליטים לממשלה לשנות את הצעת החוק.
משה גפני: או להחליף את הממשלה.
משה גפני: זה לא היה קורה בממשלת קדימה.
ציון פיניאן: הרב גפני, אולי נאשר את המועצות ואתה תגיש רביזיה.
משה גפני: אני מקבל את ההצעה הזאת: נאשר ואני אגיש רביזיה.
משה גפני: אני רוצה רשימה.
משה גפני: אני מגיש רביזיה, אני רוצה רשימה.
משה גפני: פניות 98–101.
זהבה גלאון: אדוני, אני מוטרדת.
זהבה גלאון: מה הקשר בין קק"ל להעברה לחברה להתיישבות?
שלומית נקש: יש לנו כאן כמה נושאים, אתחיל במה שחברת הכנסת גלאון אמרה.
משה גפני: לא, לא, תתחילי לפי הסדר.
משה גפני: 8 מיליון למענקי מו"פ במרחב צפון.
שלומית נקש: כן, זה למכון לחקר הגולן.
שלומית נקש: זה תקציב שקיבלנו בשנה שעברה בהרשאה ועכשיו אנחנו מקבלים את המזומן.
שלומית נקש: למכון לחקר הגולן.
משה גפני: איפה זה נמצא?
שלומית נקש: בקצרין.
משה גפני: הלאה – 7,600,000.
שלומית נקש: זה תשתיות התיישבותיות במרחב מרכז: בבנימין, בשומרון ובבקעה.
שלומית נקש: חלק מזה, 3 מיליון, זה מקק"ל.
שלומית נקש: זה השתתפות של קק"ל בחטיבה להתיישבות.
שלומית נקש: כלומר, קק"ל נותנת לנו 3 מיליון שקלים, אנחנו שמים מתקציבנו 3 מיליון שקל וביחד מאגמים 6 מיליון לביצוע התשתיות.
זהבה גלאון: למה קק"ל מעורבת בתקציב של החטיבה להתיישבות?
משה גפני: אל תשאלי אותי, אני לא יודע.
משה גפני: שואלת חברת הכנסת גלאון לגבי הקק"ל, מה קק"ל מממנת פה.
שלומית נקש: קק"ל רוצה שהחטיבה להתיישבות תעשה את הפעולות התשתיתיות ביהודה ושומרון.
פניה קירשנבאום: הם מזמינים אצלם שירות מכיוון שהחטיבה להתיישבות היא קבלן מבצע ויש לה את הכלים ואת האנשים.
פניה קירשנבאום: החטיבה מבצעת עבודות עבור הקק"ל.
שלומית נקש: הקק"ל מעבירה לנו את הכסף, אנחנו מבצעים את העבודה.
משה גפני: פאינה - - -
פניה קירשנבאום: החטיבה להתיישבות מבצעת הרבה עבודות משנה.
פניה קירשנבאום: למשל, חידושי כפר.
פניה קירשנבאום: היו במשרד החקלאות 100 מיליון?
פניה קירשנבאום: גם שם החטיבה ביצעה, ביישובים ותיקים שעשו חידוש.
פניה קירשנבאום: אותו דבר כאן – קק"ל רוצה לבצע פיתוח תשתיות, אין לה קבלנים.
פניה קירשנבאום: החטיבה פטורה אצלם מהמכרז והם עושים עבורם עבודות בהתיישבות.
זהבה גלאון: החטיבה להתיישבות היא קבלן ביצוע של גורמים - - -
פניה קירשנבאום: - - בממשלה.
זהבה גלאון: אבל הקק"ל היא לא חלק מהממשלה.
זהבה גלאון: החטיבה להתיישבות היא קבלן ביצוע של גורמים בממשלה, לצרכים שתואמים את השקפתי או לא, זה לא רלוונטי.
זהבה גלאון: אבל מה עניין שמיטה להר סיני, אדוני?
ציון פיניאן: אם לא היה הר סיני לא היתה שמיטה.
פניה קירשנבאום: אנחנו לא קובעים לקק"ל.
פניה קירשנבאום: קק"ל זה לא גוף שאנחנו מבקרים או מחוקקים עבורו.
פניה קירשנבאום: אם קק"ל מזמינה, אנחנו ככנסת לא יכולים להתערב.
פניה קירשנבאום: תלכי לנציגים שלך בקק"ל ותשאלי.
זהבה גלאון: הנציגים שלי בקק"ל אני אטפל בהם, אבל למה אנחנו צריכים - - -
ציון פיניאן: למשל, רוצים לסלול כביש גישה ליער צבי בטבריה, אז המחלקה להתיישבות מבצעת את זה.
משה גפני: ומאיזה כסף זה מגיע?
ציון פיניאן: מקק"ל.
זהבה גלאון: תאר לך ש"שלום עכשיו" היו קבלן ביצוע של משרד החינוך, ואתה מעביר את הכסף.
פניה קירשנבאום: אבל "שלום עכשיו" זה לא גוף ממשלתי.
משה גפני: כששאלת את השאלה עשיתי לעצמי מהר חשבון, כי זה דבר שהוא באמת קצת משונה.
משה גפני: התשובה היא שבעצם ההעברה כאן אנחנו לא מביאים מתקציב המדינה כסף, אנחנו מעבירים - -
זהבה גלאון: - מתקציב קק"ל, הבנתי את זה.
זהבה גלאון: אבל מה פתאום אנחנו מעבירים מתקציב קק"ל?
משה גפני: זו השאלה העקרונית, בסדר.
משה גפני: הצבעה בעד – רוב נגד – 1 הפניות נתקבלו.
זהבה גלאון: אני מבקשת רביזיה, התייעצות עם היועץ המשפטי של הכנסת שיגיד אם יש לנו סמכות, כוועדת כספים - - -
משה גפני: בסדר, אבל תעשי את זה היום.
משה גפני: אגב, אפשר להפסיק רגע את הפרוטוקול?
משה גפני: פניות 102–103 – "סופת חול".
אנסטסיה סורקינה: הפנייה נועדה לתגבר את תוכנית "סופת חול".
אנסטסיה סורקינה: זו תוכנית רב-שנתית, מ-2009 עד 2013, לטובת רכש מסכות מגן וכל הציוד שקשור לזה.
משה גפני: מה עם הכסף הנוסף, כדי להגיע למאה אחוז מהאוכלוסייה?
אנסטסיה סורקינה: צריכים לדון בזה ולהחליט.
משה גפני: היה לנו פה דיון, היה פה סגן שר הבריאות יחד עם השר לפיקוד העורף.
משה גפני: היה מדובר על זירוז ההליך בעניין הזה.
אנסטסיה סורקינה: קודם כול, גם 80 המיליון האלה יעלו את אחוז הכשירות, בערך ב-7%.
משה גפני: זאת אומרת, היום אנחנו ב-60% וזה יהיה 67%?
אנסטסיה סורקינה: אני לא רוצה להתחייב, אבל כן.
אנסטסיה סורקינה: זה אמור להיות בין 5% ל-7%.
משה גפני: זה ערכות מגן חדשות, לא אלה שכבר סופקו.
אנסטסיה סורקינה: נכון, חדשות.
אנסטסיה סורקינה: היו"ר משה גפני: טוב.
אנסטסיה סורקינה: מי בעד אישור הפניות?
אנסטסיה סורקינה: מי נגד?
אנסטסיה סורקינה: הצבעה בעד – פה אחד נגד – אין הפניות נתקבלו.
משה גפני: אנחנו חוזרים לפניה 68, לגבי קמחא דפסחא.
גיא הרמתי: הסיכום התקציבי הוא תוספת של 5 מיליון מעבר למה שקיים היום למשרד הרווחה לנושא של ביטחון תזונתי.
גיא הרמתי: משרד הרווחה תומך בעמותות שמחלקות מזון לקראת חג הפסח.
משה גפני: איך מחלקים את זה?
גיא הרמתי: העמותה מחלקת לנזקקים עצמם ומשרד הרווחה, לפי קריטריונים, תומך בעמותה.
משה גפני: איפה ה-5 מיליון הנוספים?
גיא הרמתי: אלה ה-5 הנוספים.
משה גפני: איפה ה-5 מיליון הקודמים?
משה גפני: למה הם הולכים?
גיא הרמתי: בתוך תקציב משרד הרווחה, במיזם ביטחון תזונתי.
ציון פיניאן: זה היה 5 מיליון פלוס 5 מיליון.
ציון פיניאן: בה-5 הנותנים לקחו 2.5 שנעלמו ו-2.5 לא יודעים איפה הם.
משה גפני: כמה מקבלת כל משפחה נזקקת?
גיא הרמתי: את זה אני לא יכול לדעת.
משה גפני: נעבור לפנייה מס' 70.
גיא הרמתי: מדובר בחמישה גנים בוטניים אוניברסיטאיים, והתמיכה היא בהתאם לחוק הגנים הבוטניים מ-2006.
גיא הרמתי: סך כל התמיכה פה היא 2 מיליון שקלים.
משה גפני: כתוב 11,761,000.
גיא הרמתי: זה לפעולות אחרות נוספות.
משה גפני: למה אתם מכניסים את זה בצורה כזאת – תמיכה בגנים הבוטניים ופעילות הדברה מרוכזת.
גיא הרמתי: זה בהרבה תקנות נפרדות.
גיא הרמתי: עיקר הפעילות היא גנים בוטניים והדברה מרוכזת.
משה גפני: מה הסעיפים האחרים?
גיא הרמתי: הדברה מרוכזת זה שמשרד החקלאות מדביר ממטוסים.
משה גפני: מה זה ה-7 מיליון?
גיא הרמתי: מרכזי מו"פ אזוריים, שמפתחים זנים לחקלאות.
משה גפני: 10 מיליון?
גיא הרמתי: לפיתוח מערכות מים כדי לחסוך מים, כמו השבת מי קולחין ופעולות ניקוז.
משה גפני: תודה, הפנייה אושרה.
אנסטסיה סורקינה: כן, הפנייה שלי – 89–90.
משה גפני: יש לי בקשה, אני פונה לכולכם – אתם צריכים לבוא יותר מוכנים.
משה גפני: לא נעים לנו, אתם באים ואנחנו רוצים להעביר דברים ולא יכולים.
משה גפני: בסדר, מערך הכבאות.
אנסטסיה סורקינה: מערך הכבאות בפיקוד העורף.
אנסטסיה סורקינה: כמו שאמרתי, הכסף מיועד להכשרה של המילואימניקים ולקניית כבאיות וציוד אחר.
אנסטסיה סורקינה: כל הפרויקט הזה נעשה בשיתוף מלא עם המערך הרגיל של הכבאות.
אנסטסיה סורקינה: זה אומר שהחודש הם יוצאים למכרז של קנייה של עד 20 כבאיות חדשות.
אנסטסיה סורקינה: הכבאיות האלה יועברו - - -
משה גפני: הפרטים האלה פחות מעניינים.
משה גפני: השאלה שלנו היתה על המערך.
משה גפני: איך המערך בנוי מבחינה ארגונית?
משה גפני: יש את המשרד לביטחון הפנים, שהוא מרכז של כל העניין הזה.
משה גפני: בסדר, שם יש כבאיות וציוד.
משה גפני: איך נכנסות פתאום כבאיות לפיקוד העורף?
משה גפני: אם את אומרת הכשרה, אז אני מבין – זה מילואים וזה פיקוד העורף – אבל הציוד נמצא במשרד לביטחון הפנים.
משה גפני: למה את מבקשת העברה של 25 מיליון שקלים לרכישת ציוד לפיקוד העורף?
אנסטסיה סורקינה: כי ייקנה גם ציוד לפיקוד העורף, שישמש בעת רגיעה את המערך הרגיל – בגלל זה אני אומרת שזה נעשה בשיתוף פעולה מלא – ובעת חירום - - -
משה גפני: תסבירי לי למה.
משה גפני: הרי מה שאת אומרת זה בסדר – קונים את הכבאיות למשרד לביטחון פנים, משתמשים בו ברגיעה במשרד לביטחון פנים, הוא המשרד הייעודי, ובעת חירום המשרד לביטחון פנים יביא למילואימניקים כבאיות.
משה גפני: למה זה ניתן לפיקוד העורף?
אנסטסיה סורקינה: אני לא יודעת למה נעשתה החלוקה הזאת.
אנסטסיה סורקינה: אני יודעת למה זה משמש ואני יודעת איך זה יעבוד.
משה גפני: מה אני צריך לעשות עכשיו?
משה גפני: זה נראה החלטה ארגונית לא לעניין.
משה גפני: הרי מה שאמרת עכשיו זה דבר נכון, זה מה שחשבנו שצריך להיות.
משה גפני: הציוד בזמן רגיעה מופעל על-ידי המשרד לביטחון פנים – מצוין.
משה גפני: אז למה צריך לתאם את זה?
משה גפני: למה צריך לקנות את הציוד לפיקוד העורף?
משה גפני: מה שפיקוד העורף תורם לעניין של מערך הכבאות זה את אנשי המילואים.
משה גפני: אז נותנים לו הכשרה לאנשי המילואים, זה בסדר גמור.
משה גפני: מאיפה יהיה לו ציוד, כשיש שעת חירום ומביאים את המילואימניקים?
משה גפני: מהמשרד לביטחון פנים.
אנסטסיה סורקינה: אני יכולה לחשוב על זה שזה הסדרת שני המערכים.
משה גפני: אני מגיש רביזיה, אני רוצה תשובה לשאלה הזאת.
משה גפני: זה התפקיד שלנו, אנחנו צריכים לפקח על העבודה הזאת.
משה גפני: מישהו שגה בהחלטה הזאת.
משה גפני: אלא אם כן היתה פה, אולי, חלוקה פוליטית בין ישראל ביתנו לסיעת עצמאות – הוא יקבל כך וכך כבאיות וההוא יקבל כך וכך כבאיות, מה שכנראה לא נכון, אבל זו החלטה חסרת היגיון.
משה גפני: הגשתי רביזיה, אני מבקש שתיתני לי תשובה או מישהו מוסמך מהמשרד לביטחון פנים או מהמשרד לפיקוד העורף ייתן לי תשובה.
אנסטסיה סורקינה: בסדר.
אנסטסיה סורקינה: תודה רבה, הישיבה נעולה.
משה גפני: הסעיף הראשון בסדר-היום: תקנות מס רכוש וקרן פיצויים (תשלום פיצויים) (נזק מלחמה ונזק עקיף), הוראת שעה, תשע"ב-2012.
משה גפני: דיברנו בוועדה וביקשנו ממשרד האוצר בהתקפה האחרונה שהיתה בישובי הדרום, שנסגרו מוסדות החינוך ולאנשים לא היתה אפשרות לשלוח את ילדיהן למוסדות החינוך, הם נאלצו להישאר אתם בבית וכתוצאה מכך, בין שכירים ובין עצמאים, נפגעו עקב המצב הזה.
משה גפני: ביקשנו לשלם להם פיצויים על הנושא הזה ואז החל ויכוח שראשיתו היה בעניין העקרוני שמדובר על מספר קטן של ימים, אז מי אומר שצריך לשלם פיצויים על דבר כזה?
משה גפני: היו דוגמאות שבמספר מצומצם של ימים שבהם אדם לא הולך לעבודה הוא לא נפגע.
משה גפני: אני חלקתי על העניין הזה ואז הגענו להסכמה עקרונית שמשלמים פיצויים.
משה גפני: אלא שבא משרד האוצר וטען שפיקוד העורף – שהוא הגוף המוסמך לסגור את מוסדות החינוך – קבע שמסודות החינוך יהיו סגורים שלושה ימים ביישובים השונים שבהם מדובר, יש רשימה של היישובים, אבל יומיים הרשויות המקומיות החליטו והרשויות המקומיות לא מוסמכות לסגור מוסדות חינוך.
משה גפני: הטענה שלי היתה, והיא בסופו של דבר גם התקבלה, שעם כל הכבוד, אני, העובד שגר בבאר-שבע ושלחתי את הבן שלי לבית הספר לא יודע מי סגר את בית הספר, בית הספר היה סגור.
משה גפני: אז מה שאפשר לעשות הוא לקבל החלטת ממשלה שמי שמוסמך לסגור מוסדות חינוך הוא רק פיקוד העורף ורשות מקומית שתסגור על דעת עצמה תאולץ לשלם את הכסף או לקזז להם ממענקי האיזון, מה שכמובן הממשלה לא תעשה בגלל שהיא פוחדת מראשי הרשויות.
מגלי והבה: אבל הוראת העורף היתה ברורה: אנחנו ממליצים לכם לפתוח.
מגלי והבה: לא אמרו: אתם חייבים לפתוח.
משה גפני: לא, היו שלושה ימים שאמרו - - -
מגלי והבה: כן, יש הבדל.
מגלי והבה: בשני המקרים זה נכון אבל היה מצב שברגע שנגמרו שלושת הימים אמרו:
מגלי והבה: אנחנו ממליצים לכם לפתוח, לא אמרו לכם: אתם חייבים לפתוח.
משה גפני: אבל פיקוד העורף אמר שזה לא מצב שלא לפתוח מוסדות חינוך.
משה גפני: מי שקיבל החלטה לא לפתוח אלה ראשי הרשויות.
מגלי והבה: כי לא היתה החלטה חד-משמעית.
משה גפני: בסדר, אבל ראשי הרשויות לא מוסמכים.
משה גפני: הבעיה המרכזית שלנו היא לא רק הבעיה של הפיצויים וסגירת מוסדות החינוך.
משה גפני: כשיש מצב חירום הציבור מצפה שיהיה גוף אחד שהוא יכול לסמוך עליו שהוא אומר לפתוח או שהוא אומר לא לפתוח.
משה גפני: הבלגן הזה – זה מה שטענתי –שבו יש מצד אחד את הרשויות המקומיות ומצד שני את השלטון המרכזי, את פיקוד העורף, הדבר הזה הוא בלתי נסבל.
משה גפני: צריך לקבל החלטה לא רק לגבי הפיצויים.
משה גפני: לא יכול להיות שהאזרח יפגע כתוצאה מהחלטה של רשות מקומית.
משה גפני: אז יש החלטה על חמישה ימים, שגם זה לא זמן ארוך, אין לזה דוגמה במלחמת לבנון שהיו פיצויים.
משה גפני: זה מקרה חריג ומשרד האוצר הסכים לשלם את הפיצויים והוא טען שזה רק לשכירים, לא לעצמאים.
משה גפני: היום אנחנו מדברים על תקנות שחלות גם על השכירים וגם על העצמאים.
משה גפני: יש עדיין ויכוח על העניין הזה ואנחנו נצטרך להכריע בשאלות האלה.
אודי רמר: לפני שבועיים הבאנו תקנות שמתייחסות גם לעצמאים וגם לשכירים בסכום קבוע של פיצוי שהסכום הזה מבוסס על השכר הממוצע בדרום.
אודי רמר: עובד שלא הגיע לעבודה בגלל שהמוסד החינוכי של הילדים שלו היה סגור מקבל את הפיצוי הזה.
אודי רמר: זה היה סכום קבוע גם לעצמאים וגם לשכירים שמבוסס על השכר הממוצע.
אודי רמר: מה שעכשיו באנו ושינינו בתקנות היום – וזה בעקבות הדיון שהתקיים פה – זה לא סכום קבוע אלא סכום דיפרנציאלי.
אודי רמר: אני אסביר את ההבדל בין שתי השיטות.
אודי רמר: כשאנחנו עושים סכום קבוע או סכום דיפרנציאלי – שזה בדיקה של כל אחד מהפרטים, כמה הוא מרוויח ולפי זה לתת לו את הפיצוי – אז נדרש פה איזון בין שני ערכים.
אודי רמר: הערך הראשון הוא לבוא ולשלם כמה שיותר מהר לעובדים והערך השני הוא רמת הדיוק, כשכמובן אלו ערכים תחליפים.
אודי רמר: ככל שאתה מדייק יותר זה לוקח יותר זמן והעובד יקבל את התשלום בזמן מאוחר יותר.
אודי רמר: אם אנחנו מדברים על הסכום הקבוע אז בתקנות הקודמות היינו יכולים לשלם תוך חודשיים מהיום שהתקנות מתפרסמות, היום, אם אנחנו באים ומדקדקים ובודקים לכל עובד מה השכר שמגיע לו במדויק, זה תהליך שיכול לקחת יותר זמן.
משה גפני: מה הערכה?
אודי רמר: הערכה לפי ניסיון העבר היא שזה לוקח כשנה.
ליאת גרבר: בהתחשב בכוח האדם של הרשות ובעובדה שאנחנו נצטרך כרגע לבדוק דוחות, תלושי שכר ואת כל מה שנדרש משיטה דיפרנציאלית בניגוד לשיטה שהיא קבועה לכולם, זהה לכולם, כמובן שהזמן מתארך משמעותית.
אודי רמר: בעניין הזה אנחנו כן הלכנו לקראת הדיון שהתקיים פה וכן שינינו את התקנות, כך שאנחנו מאזנים לטובת הדיוק וכן מביאים סכום דיפרנציאלי ואנחנו בודקים לכל פרט בדיוק את השכר שלו.
אודי רמר: זה שכר לפי ממוצע של ימים אחורה אבל אנחנו משלמים לפי השכר הזה.
אודי רמר: זה השינוי מהפעם שעברה.
משה גפני: זאת אומרת, ההבדל בין דיפרנציאלי לבין קבוע הוא בין תשלום אחרי חודשיים לבין תשלום אחרי שנה?
אודי רמר: כן, כשהדיפרנציאלי הוא יותר מדויק אבל.
משה גפני: מדויק, הבנתי.
ליאת גרבר: ההבדל הוא גם כמובן בנטל, הן על רשות המסים והן על הנישומים.
משה גפני: ברור, הבנתי.
מגלי והבה: אבל למה שנה?
מגלי והבה: למה לחכות שנה?
מגלי והבה: אני נפגעתי - - -
משה גפני: מגלי, אני אאפשר לך לשאול.
משה גפני: בגלל שהם היו פה עם חוק שהם אמרו שבתוך ימים הנישום יקבל את הכסף חזרה ויש לנו מקרים, שאני מטפל בהם, שאחרי שנה לא משלמים.
מגלי והבה: אז זה עוד יותר.
משה גפני: כן, אז כשהם אומרים שנה קח בחשבון שנתיים.
ציון פיניאן: שנה זה במקרה הטוב.
משה גפני: כשהם אומרים שנה זה שנתיים, כשהם אומרים חודשיים זה ארבעה חודשים.
מגלי והבה: אחת התופעות זו הבירוקרטיה, שהפקידות שולטת.
מגלי והבה: אתם רוצים שנאשר - - -
משה גפני: אבל, מגלי, הם לא אשמים.
מגלי והבה: למה הם לא אשמים?
משה גפני: בגלל שהם לא אשמים.
מגלי והבה: מי אשם?
מגלי והבה: לא הם, מי אשם?
משה גפני: מי שמופקד עליהם, צריך לייעל את המערכת.
אודי רמר: אנחנו מייצגים את מי שמופקד עלינו אז זה בסדר שמאשימים אותנו אבל - - -
מגלי והבה: בעידן של מחשבים וטכנולוגיה, כשאתה יכול להזין - - -
משה גפני: חבר הכנסת מגלי והבה צודק.
משה גפני: למה הוא צודק?
משה גפני: ואל תיקחו על עצמכם בגלל שהמערכת היא מערכת כזאת.
משה גפני: אם אני הייתי ראש ממשלה אני הייתי נוהג אחרת אבל אני לא מתכוון להיות ראש ממשלה אני רק צריך לשנות את כל המבנה.
משה גפני: אתם באתם לפה הרבה פעמים עם דיווח מקוון, עם דברים שאתם אומרים: בלחיצת כפתור אפשר לפתור את הבעיה.
משה גפני: אני התנגדתי אבל הסכמתי לכם.
משה גפני: הדיווח המקוון לא הועיל כלום, הבירוקרטיה גדלה, אנשים מקבלים הרבה יותר מאוחר את הכסף.
משה גפני: חבר הכנסת והבה צודק, אין לי טענה, מה אני אעשה?
משה גפני: בואו נדבר על העקרונות.
אודי רמר: זה השינוי הראשון בין דיפרנציאלי לסכום קבוע.
אודי רמר: השינוי השני, עלתה פה סוגיה של עובדי הוראה שלא עובדים של המגזר הציבורי.
אודי רמר: במגזר הציבורי מתקבל פיצוי אוטומטי.
אודי רמר: התקנות שהבאנו עכשיו מתייחסות למי שלא במגזר הציבורי.
אודי רמר: עלתה השאלה מה קורה עם עובדי ההוראה והתקנות החדשות מכסות את כל עובדי ההוראה, הן במגזר הציבורי והן שלא.
משה גפני: הבעיה שהתעוררה בישיבה הקודמת?
אודי רמר: כן.
משה גפני: ליאת, תעירי בקול.
ליאת גרבר: כן, כן, הבעיה שהתעוררה בישיבה הקודמת ואנחנו הבטחנו שכולם נמצאים בפנים, מוסד החינוך עצמו, ללא קשר אם הם הורים לילדים או לא, זאת אומרת רק מעצם היותם עובדי משרד חינוך.
משה גפני: אוקיי, הלאה.
משה גפני: עצמאים?
אודי רמר: מה שעשינו בעצמאים הוא שאם קודם, בתקנות הקודמות היה סכום קבוע לעצמאים שהסכום חושב לפי שכר ממוצע במשק, אז היום, ברגע שעברנו לשכר דיפרנציאלי בשכירים, מחויבים בשל אילוצים משפטיים לעשות שכר דיפרנציאלי גם לעצמאים.
אודי רמר: איך אתה בודק מה מגיע לעצמאי?
אודי רמר: בעצם צריך להפריד בין רווח של העצמאי לבין השכר שנובע מהעבודה שלו.
אודי רמר: מה שעשינו הוא לקחנו את ההכנסה החייבת לפי דוח שנתי, חילקנו את זה בסך ימי עסקים בשנה, בדקנו מה עלות ליום עסקים, את הסכום הזה שהוא הסכום הממוצע, לקחנו והשוונו לשכר ממוצע במשק וראינו מה השיעור, מה הפער ביניהם.
אודי רמר: את זה קבענו כמקדם הפחתה, כך שאם עצמאי יבוא אלינו עם ההכנסה החייבת שלו אנחנו נכפיל את זה במקדם ההפחתה הזה, ב-0.75 – זה יוצא 70% – וכך יתקבל מה השכר שמגיע לאותו עצמאי.
משה גפני: וזה גם יהיה דיפרנציאלי?
אודי רמר: זה גם יהיה דיפרנציאלי.
ליאת גרבר: כן, כי זה מבוסס על הדוח השנתי שלו, המקדם.
משה גפני: של 2010?
ליאת גרבר: נכון, למעט מי שפתח את העסק שלו ב-2011 או ב-2012 כשעשינו את ההתאמות כי אין מסתם דוח 2010.
משה גפני: ואלה של 2010, מתי הם יקבלו את הכסף?
ליאת גרבר: אותו דבר.
ליאת גרבר: זה אותו הליך כמו לגבי השכירים, אין הבדל.
ליאת גרבר: כן, זה יכול לקחת עד שנה.
משה גפני: כן, זה יכול להיות פחות.
ליאת גרבר: המשמעות מבחינתנו היא לנתח דוחות.
משה גפני: יכול להיות יותר?
דוד רוטנברג: לא, לא, זה יהיה עד שנה סך הכול.
משה גפני: עד שנה.
ציון פיניאן: לפי לוח הזמנים של מדינת ישראל "עד שנה" זה עוד מלחמה.
משה גפני: עוד בחירות.
ציון פיניאן: או בחירות או מלחמה.
משה גפני: עוד משהו, ליאת?
ליאת גרבר: אני רוצה פשוט להסביר לוועדה שבתקנות הקודמות שהבאנו הלכנו על נושא של פשטות, יעילות ומהירות של מה שנקרא "מסלו ירוק" עם סכום קבוע.
משה גפני: 230 שקל לשכיר?
ליאת גרבר: המטרה היתה שתוך חודש-חודשיים אנחנו נוכל לשלם על סמך הצהרה של העובד והמעביד.
ליאת גרבר: נתבקשנו באמת לעשות איזשהו שינוי שישקף את המצב האישי של כל עובד ושל כל עצמאי.
ליאת גרבר: ברור שהתקנות שהבאנו עכשיו הן יותר מורכבות.
משה גפני: אם אני מרוויח מיליון שקל בחודש?
משה גפני: אני עצמאי.
ליאת גרבר: לא, יש תקרה.
משה גפני: מה התקרה?
ליאת גרבר: התקרה לעצמאים היא כמו התקרה לשכירים, שזה פעמיים וחצי השכר הממוצע לשכיר.
משה גפני: כמו שהיה פעם?
ליאת גרבר: כן, נכון.
משה גפני: התקדמות.
ליאת גרבר: זאת אומרת שהתקרה היא אותה תקרה.
ליאת גרבר: צריך להבין שהתקנות הקיימות הן יותר מורכבות.
אודי רמר: אלה השינויים שעשינו.
משה גפני: עורכת הדין ורד וייץ, ההסתדרות.
ורד וייץ: ממש מוזר לשמוע את הטענה בעניין המהירות.
ורד וייץ: כאשר היו תקנות מוכנות, היתה נוסחה שחלה גם ב-2009 שזאת היתה הנוסחה שמלכתחילה ביקשנו להחיל אותה גם בתקנות האלה - - -
משה גפני: כמה ימים זה היה ב-2009?
ורד וייץ: אני לא זוכרת, אפשר לבדוק.
חזקיה ישראל: 132.5 ב-2009.
חזקיה ישראל: פיצוי של 132.5.
משה גפני: לא, כמה ימים?
אודי רמר: 18 ימים.
ורד וייץ: בערך 20, מה-27 בדצמבר עד ה-19 בינואר.
ורד וייץ: על כל פנים, גובה הפיצוי הדיפרנציאלי, כמו שהם קוראים לו, עמד על 132.5%, כאשר לנוסחה הזו הגיעו לאחר שישבנו ביחד עם הגורמים הרלוונטיים בממשלה, באוצר, ברשות המסים וכן הלאה, ובחנו את עלויות המעסיק.
ורד וייץ: הסכום 132.5% משקף את עלויות המעסיק כדי שהעובד יקבל את כל מה שמגיע לו כולל ההפרשות הסוציאליות.
ורד וייץ: כלומר, אם זו הפרשה לגמל, אם זו הפרשה לפיצויים, אם זה הביטוח הלאומי שהמעסיק צריך לשלם, אם זו הפרשה לדמי מחלה שצריך לשלם על פי הסכמים קיבוציים, אם זו הפרשה לחופש שצריך לשלם, אם זו קרן השתלמות, דמי הבראה שלפעמים משלמים שנתי ואם לא ייקחו בחשבון את היום הזה אז זה עלול להוריד גם את דמי ההבראה שהעובד יזוכה בהם.
ורד וייץ: בממוצע, אפילו לא המירבי, בממוצע אנחנו מגיעים ל-32.8% ועל כן נקבע 32.5%.
ורד וייץ: אנחנו סבורים שיש כאן ניסיון לא לעמוד בסיכומים שסוכמו גם לאחר הישיבה האחרונה שהיתה כאן, אדוני, סוכמו פעמיים עם כל הגורמים הרלוונטיים אם זה סגן השר ואם זה מר דורון ארבל ואם זה אילן לוין ואם זה אגף התקציבים, מר אייל אפשטיין.
ורד וייץ: הדברים נסגרו פעמיים עם יו"ר האגף לאיגוד מקצועי וגם עם יו"ר ההסתדרות ואני לא מבינה איך באים הנה היום עם סיכום אחר לחלוטין שיגרום לכך שהעובדים לא יקבלו את כל מה שמגיע להם.
משה גפני: העובדים לא יקבלו את ה-100% שלהם?
ורד וייץ: לא בהכרח.
ורד וייץ: תכף אנחנו נשמע מן המעסיקים מה המשמעות של לתת 117%, שזה לא משקף את העלויות.
משה גפני: זו הבעיה היחידה שיש לכם?
ורד וייץ: כן.
משה גפני: ואם נלך על מחיר קבוע ונעלה אותו מה-230?
ורד וייץ: אני כרגע לא אדע להגיד מהו אבל אני חושבת שאין לזה – גם העניין של המהירות זו טענה לא נכונה.
משה גפני: הרי זו הטענה הנכונה היחידה שיש פה.
ורד וייץ: משום שגם בפעם שעברה זה לא לקח שנה.
ורד וייץ: חזקי יידע להגיד לנו.
משה גפני: אבל הם התייעלו.
ורד וייץ: זה לקח הרבה פחות.
ורד וייץ: אני גם אומרת, לבוא ולדבר על מהירות של תשלום כאשר כל הסחבת הזו עד עכשיו – הסיבה שאין תקנות היא שלא היו מוכנים לעמוד בסיכום, ללכת על הנוסחה שסוכמה.
ורד וייץ: סוכמה.
ורד וייץ: היתה מוסכמת והיא נכונה והיא משקפת.
משה גפני: אבל העובד בבאר שבע או באשקלון לא הולך למכולת עם הטענה שלך, הוא לא הולך למכולת.
משה גפני: את צודקת, אני מסכים אתך לגמרי, אז מה?
משה גפני: אבל לאיש את הכסף.
ורד וייץ: בסופו של יום צריך לראות את הדברים גם לטווח הקרוב וגם לטווח הרחוק.
ורד וייץ: אני לא רוצה שהעובד יפגע בהפרשות הסוציאליות שלו, אני לא רוצה שיגרע כהוא זה מהפנסיה שאותו עובד יקבל בבוא היום.
ורד וייץ: גם ככה הפנסיה שלנו בצרות.
משה גפני: אז זה נושא.
ורד וייץ: אדוני, אני רוצה שוב להדגיש, אנחנו עומדים על זה בכל לשון של בקשה, לא לאשר את התקנות בלי שהפיצוי יהיה 132.5%.
חזקיה ישראל: שני דברים.
חזקיה ישראל: אחד, אני חושב שמבחינת סבירות לא ייתכן להביא לנו תקנות עכשיו, בבוקר.
חזקיה ישראל: אנחנו קיבלנו את התקנות עכשיו.
משה גפני: אנחנו קיבלנו את זה אתמול בלילה, ב-23:30 בלילה.
חזקיה ישראל: אז אני חושב שצריכים לתת - - -
משה גפני: לדחות.
חזקיה ישראל: אנחנו כאן, קראתי את זה, ישבתי לפני הישיבה וקראתי, אז אני אומר:
חזקיה ישראל: הכול בהסתייגות שקראתי לפני הישיבה כי בדרך כלל כשמביאים ככה אז אם מדברים על נוסחות אפשר לבדוק יותר לעומק.
חזקיה ישראל: אבל בואו נדבר על הדברים המרכזיים.
חזקיה ישראל: הדברים המרכזיים הם שהפיצוי המוצע פה ברמה של 117% למעסיק אינו נותן מענה.
חזקיה ישראל: בעבר היה 132.5, היה אפילו 145 גם פעם אחרת, חודש לפני ב-2009.
חזקיה ישראל: ישבתי בחוץ, התחלתי לכתוב לעצמי את כל ההוצאות הסוציאליות על פי חוק ועל פי הסכמים – אני לא יודע מאיפה הגיע המספר 117.
חזקיה ישראל: יש איזה מספר של 117 בתקנות הישנות שדיברו על עובדי קבלן, שיתנו לעובד קבלן 117 וישלימו למעסיק את ההפרש וכדומה כדי שזה לא יהיה.
ורד וייץ: הפוך, יתנו למעסיק את ה-117 ואת היתרה עד ה-132.5 יתנו למזמין בפועל.
חזקיה ישראל: הפוך, סליחה.
חזקיה ישראל: לכן לא ברור לי איך הגיע ה-117.
חזקיה ישראל: המשמעות של אישור העסק הזה על-ידי הוועדה שהעובדים לא יקבלו את מה שהם רגילים לקבל אלמלא היו נעדרים מהעבודה בגלל המצב הזה ולכן אנחנו מתנגדים להצעה הזו.
חזקיה ישראל: אני חושב שמקובל, כמו שהיה בעבר, לשבת ולסכם לפני כן ולא לבוא לפני הוועדה ולהתחיל להתווכח כל פעם.
ורד וייץ: זה סוכם, חזקי.
ורד וייץ: הבעיה שזה סוכם ובאים לוועדה עם משהו אחר.
חזקיה ישראל: אנחנו מתנגדים לעניין הזה.
חזקיה ישראל: זה לא ייתן מענה, המעסיקים באזור הזה שעובדיהם לא הגיעו לא יתנו לעובדים מעבר למה שיקבלו והעובדים יפגעו, אם זה בהפרשות ואם זה בשכר.
חזקיה ישראל: זו המשמעות המעשית של מה שהממשלה מציעה.
משה גפני: היה תקדים שעל חמישה ימי לחימה נתנו פיצויים?
חזקיה ישראל: אני כרגע לא זוכר להגיע לך אבל אני אומר את הדבר הבא: היה והממשלה החליטה לפצות אז שתפצה כמו שצריך.
חזקיה ישראל: אם הממשלה החליטה לא לפצות שלא תפצה.
חזקיה ישראל: פה הממשלה החליטה לפצות אז שתפצה על פי החוק וההסכמים כדי שהעובדים לא יפגעו.
חזקיה ישראל: אם היתה הממשלה מחליטה שהיא לא מפצה, ראשי רשויות כן וראשי רשויות לא – אוקיי.
חזקיה ישראל: משהחליטה ממשלת ישראל, לפי דעתנו גם בצדק, לפצות את העובדים אז שיתנו מה שמגיע כדי שהעובדים לא יפגעו.
חזקיה ישראל: הרי מעסיקים לא יתנו את זה מכיסם.
חזקיה ישראל: אני לא נכנס לעוד הערות שיש לי כרגע, תוך כדי קריאה אני גם שם לב שלא מתייחסים פה ליישובים פחות מ-7 קילומטר אבל לא חשוב.
חזקיה ישראל: אני לא נכנס, יש פה עוד כמה דברים אבל זה הדבר המרכזי.
ורד וייץ: רציתי רק להעיר שבהשאלה דין מאה כדין פרוטה, דין יום כדין מאה ימים.
ורד וייץ: העובד צריך את הכסף.
משה גפני: לא, זה לא נכון, זה לא המקרה של דין פרוטה כדין מאה מכיוון שיש מקרים שבסגירת העסק או אי הגעה לעבודה למספר ימים ספורים הוא לא מפסיד את הכסף, הוא יכול לא להפסיד את הכסף.
ורד וייץ: הוא מפסיד.
משה גפני: ספר, למשל, מפסיד את הכסף בגלל שהוא סגר חמישה ימים?
משה גפני: לא מפסיד.
ורד וייץ: אבל זה לא אותו דבר עם עובד שכיר.
מגלי והבה: הוא אומר שאם הוא סגר הוא לא מפסיד.
משה גפני: בסדר אז באים אליו אחרי שישה ימים.
משה גפני: ברוב המקרים אין הפסד.
משה גפני: כן, בבקשה, מה רצית לומר?
אודי רמר: אני אתייחס לטענות שהועלו פה וחבר'ה מרשות המסים ישלימו את דברי.
אודי רמר: דבר ראשון, באמת יש פה מקרה חריג שאנחנו באים ומפצים על חמישה ימים.