GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
צבי סטפק: ראשית, ברפורמת בכר נקבע במפורש שהמדינה צריכה לממן.
צבי סטפק: זה שהמדינה לא קיימה את מה שהיא דורשת מגופים אחרים, זה סיפור אחר.
צבי סטפק: המדינה צריכה לממן כי זה צריך להיות תקציב רב שנתי ולא תקציב חד פעמי.
צבי סטפק: האחריות של המדינה היא כפולה ואומר מדוע.
צבי סטפק: רפורמת בכר הטילה משטר של אפוטרופסות, שהמדינה מחליטה מה טוב בשבילך ומה לא, אם אתה בבנק הפועלים – יש לך גדיש, ואם אתה במקום אחר, יש לך עוצמה וכולי.
צבי סטפק: מהמשטר הזה יצא שהבן אדם לא היה צריך בכלל לחשוב.
פניה קירשנבאום: אנחנו בתקופה אחרת לגמרי.
פניה קירשנבאום: אנחנו בעולם אחר לגמרי.
צבי סטפק: הטלנו אחריות על בן אדם אבל לא נתנו לו כל כלי להתמודד עם מה שנפל עליו.
צבי סטפק: ראינו מה קרה במשבר 2008 וזה חלק מהתוצאה.
צבי סטפק: במשבר 2008 אנשים גרמו נזק לעצמם בגלל חוסר מושג איך לנהוג במצבי משבר כאלה.
צבי סטפק: אני כבר לא מדבר על ימים רגילים שגם בהם אנשים עושים שטויות.
פניה קירשנבאום: אנחנו נתחיל להתכנס לסיכומים.
נועם שפלטר: אני מאורים שפלטר השכלה פיננסית.
נועם שפלטר: אני גם בכובע של נציג לשכת יועצי השקעות ומנהלי תיקים.
נועם שפלטר: בגלל נושא הישיבה אני אתמקד במערכת החינוך כרגע למרות שיש לי הרבה מה לומר לגבי הגילאים האחרים.
נועם שפלטר: אני תומך במה שנאמר קודם על ידי גיל ועל ידי צבי.
נועם שפלטר: חייבים למקד את זה בתחום אחד כי אחרת זה יתבזבז, כמו שאומרים בסלנג, למרות שבהיבט של מערכת החינוך, אני מבין את ההיגיון למה לשים את הדגשים אבל הילדים ילכו לאיבוד.
נועם שפלטר: חייבים למקד את זה ולבחון את זה, מה גם שאנחנו נמדדים כאן ברמה בינלאומית בפיזה וחייבים מערכות בקרה ושליטה.
נועם שפלטר: טל יספר על מערכות שפותחו כדי לעקוב אחרי ההתפתחות וכדומה.
נועם שפלטר: בשבריר משפט הוזכר כאן – לדעתי דנה אמרה את זה – שמכניסים סרטונים ומערכות מתוקשבות.
נועם שפלטר: חייבים לזכור – וכאן זה גם עניין תקציבי שהוא לא בשמים – שהילדים היום יושבים בשיעור, וקראתי כתבה שהכל יהיה היום במחשבים, עם לפטופים והם בפייסבוק.
נועם שפלטר: זאת אומרת, המורה מדברת והם במחשב.
נועם שפלטר: הילדים בכיתה ד' כבר יודעים לעקוף את כל המערכות של מערכת החינוך ואפילו בקלות.
נועם שפלטר: חייבים לרתום את היכולות של הילדים.
נועם שפלטר: לילדים היום תתנו מחשב, תתנו להם מערכת אתר וחייבים להשתמש בכלים האלה כדי לתפוס את הילדים.
נועם שפלטר: הילדים, מה שיש בשיעור פחות מעניין אותם.
נועם שפלטר: מעניין אותם שיהיה מעניין, מעניין אותם שזה יהיה מחשב, מעניין אותם שזה יהיה חברתי עם החברים שלהם כי אחרת יאבדו אותם לגמרי.
נועם שפלטר: אלה לא הילדים של פעם שישבו מול מורה והתנהלו בכיתה.
נועם שפלטר: שם חייבים לשים את הדגש.
נועם שפלטר: לגבי תקציב.
נועם שפלטר: כמו שאמר מר סטפק, זה חייב להיות תקציב של משרד האוצר שיקציב לטווח ארוך.
נועם שפלטר: שהוא יתקצב גם את משרד החינוך, גם את הצבא, גם את המועצה להשכלה גבוהה אותה צריך לרתום לנושא הזה.
נועם שפלטר: חייבים בכל שלבי החיים, בכל שלב, לתת את התכנים שלו גם אם זה אומר שמבחינה תקציבית מוציאים חוברת מידע.
נועם שפלטר: אני מזכיר לכולם שלפני שנתיים כולם קיבלו מפיקוד העורף חוברת הביתה האומרת מה לעשות במקרה חירום והתגוננות.
נועם שפלטר: אני אקצין לרגע, אבל 2008 היה מקרה חירום של משבר פיננסי בגלל טיפשות האנשים ולא מעבר לזה.
נועם שפלטר: פחות הגופים הפיננסים.
נועם שפלטר: הגופים הפיננסים רצו להרוויח ונתנו הלוואות חינם אבל האנשים לא היו מודעים לכסף שהם מקבלים כביכול בחינם.
נועם שפלטר: בסופו של דבר הריבית עלתה וזה מה שגרם למה שקרה.
נועם שפלטר: דרך הילדים - כי אנחנו מדברים כאן על מערכת החינוך - צריך לשלב את ההורים.
נועם שפלטר: אחד הדברים המסוכנים הוא שיהיו כאן אוכלוסיות שהילד ידע יותר טוב מההורה וזה יצור חיכוכים מאוד מאוד בעייתיים ברמה החברתית.
נועם שפלטר: יש אזורים מסוימים או ערים מסוימות או שכונות מסוימות שאם הילדים לא יערבו את ההורים והילד יבוא הביתה, הוא ידע יותר מההורים.
נועם שפלטר: הילדים הם לא טיפשים.
נועם שפלטר: ילד ידע שההורה שלו לא יודע דברים, הוא ינצל את זה לטובתו.
נועם שפלטר: חייבים למצוא דרך לרתום את ההורים למערכת הזאת.
נועם שפלטר: לפני חודש הוקמה לשכת יועצי השקעות.
נועם שפלטר: נכון לעכשיו רשומים אלף אנשים בלשכה, מתוך כ-12 אלף בעלי רישיון.
נועם שפלטר: אחד הדברים המרכזיים ששמו למטרה בלשכה זה קידום כל נושא החינוך הפיננסי בישראל.
נועם שפלטר: בעלי הרישיון, כל מי שעוסק בהשקעות, אפשר לומר שבמידה כזו או אחרת הוא מחנך פיננסי, הוא עוזר לאנשים ומדריך אותם מה לעשות.
נועם שפלטר: אחרי המשבר האחרון יש מודעות מאוד גדולה להיעזר באנשי מקצוע.
נועם שפלטר: בגלל שאחת המטרות ששמנו בלשכה היא לקדם את החינוך הפיננסי, הבהרנו את העמדה הזאת גם לאגף שוק ההון באוצר וגם כאן, היועצים מוכנים – ושוחחנו כבר עם עשרות יועצים – להירתם ולתרום שעות מעצמם, להחזיר לקהילה בלי קשר לגופים הפיננסים.
נועם שפלטר: זאת אומרת, היועצים עצמם, החברים בלשכה, מוכנים להעביר הרצאות במערכת החינוך או בצבא או בכל מסגרת אחרת כי הם נוגעים באנשים והם מבינים את המשמעות של בורות פיננסית.
נועם שפלטר: אמרה קודם היושבת ראש שחייבים להקים ועדה סטטוטורית.
נועם שפלטר: בארצות הברית יש טסק פורס לנושא הזה וכך גם בקנדה, באוסטרליה וב-OECD.
נועם שפלטר: אני אקצין ואומר שגם בניגריה יש משהו שעוסקים בנושא הזה וגם כך בלבנון.
נועם שפלטר: אני לא הולך בכוונה למדינות עולם שלישי ורביעי אבל אנחנו מאחורי העולם בהרבה מובנים וכאן היושבת ראש חייבת להרים את הכפפה וברמה הסטטוטורית גם לקדם את הנושא הזה.
נועם שפלטר: זה צריך לבוא ברמה הסטטוטורית.
טל עקרוני: טל עקרוני מארגון חבר.
טל עקרוני: אני מייצג כאן גם את צה"ל.
טל עקרוני: שלושה דברים קצרים.
טל עקרוני: הראשון, חייבים לרכז כאן משאבים.
טל עקרוני: היום הגוף שעושה את זה היא המועצה הלאומית לכלכלה שעשתה את המחקר הראשוני.
טל עקרוני: כרגע זה הועבר למחלקה במשרד האוצר, אבל אני יודע שבנק ישראל עובד על תוכניות משלו וכך גם הרשות לניירות ערך והצבא.
פניה קירשנבאום: ומערכת החינוך.
טל עקרוני: אני לא מדבר על מה שדיברנו עד עכשיו אלא על דברים נוספים וברור שאין כאן מיצוי משאבים וסינרגיה בין הדברים.
טל עקרוני: אני אפילו לא מדבר על הרמה המתודולוגית אלא רק על הרמה התקציבית.
טל עקרוני: הדבר השני הוא לגבי הנדבכים שאנחנו רוצים לפזר את הנושאים בתוך תחומי ידע במערכת החינוך.
טל עקרוני: לחינוך פיננסי יש שני נדבכים כאשר הראשון הוא ידע והשני הוא התנהגות.
טל עקרוני: אנחנו לא יכולים לתת רק ידע בתוך מקצועות קיימים כמו בוא תלמד איך מחשבים ריבית בשיעור מתמטיקה או בוא תלמד איך לא עובדים עליך בשיעור אזרחות.
טל עקרוני: אלה דברים שחייבים לבוא ביחד ולכן זה חייב לבוא כשיעור שהוא מסתכל על הדברים ברמה ההוליסטית ולא כמערכת שלמה שמסתכלת על דברים ברמה הוליסטית כי אז אתה גם לא יכול לבחון את זה ובסופו של דבר אתה לא תצליח להתקדם ולקדם את האנשים במקום ההתנהגותי.
טל עקרוני: אולי בידע הם ידעו קצת יותר, אבל בהתנהגות הם ילכו ויעשו שטויות, ייקחו משכנתאות לא נכונות וייכנסו למינוס.
טל עקרוני: היום אנשים יודעים שהריבית על המינוס יקרה.
טל עקרוני: יודעים.
טל עקרוני: מה עושים עם זה?
טל עקרוני: לא יותר מדי.
שמואל מלכיס: השאלה אם יש להם אלטרנטיבות.
שמואל מלכיס: לפעמים הם יודעים אבל אין להם אלטרנטיבות.
טל עקרוני: זאת תפיסה אחת.
פניה קירשנבאום: תפיסה אחרת היא לבדוק את כלכלת הבית, להוריד את ההוצאות ולהוריד את המינוס.
טל עקרוני: הדבר השלישי אליו אני רוצה להתייחס הוא הנושא של הבקרה.
טל עקרוני: היום לא משנה כמה חינוך פיננסי תעשה, בן אדם מקבל לבית שלו כל רבעון כמויות דירות של נתונים עם מיליון ואחד אחוזים, הלוואות וריביות והוא לא יודע לקרוא את זה.
טל עקרוני: צריך לפשט את זה ללקוחות.
טל עקרוני: פגשנו לא מזמן איזשהו מנהל של בית השקעות, הוא הסתכל על התדפיסים שהוציאו לו מבית ההשקעות שלו, ולא הצליח לקרוא את זה.
טל עקרוני: צריך מערכת שתדע לנרמל את הנתונים ולהביא אותם ללקוח ברמה מאוד מאוד פשוטה.
טל עקרוני: זה חלק אינטגרלי מהחינוך הפיננסי.
עקיבא אופנבכר: עקיבא אופנבכר מבנק ישראל.
עקיבא אופנבכר: בהמשך לדברים של טל.
עקיבא אופנבכר: אני מלווה את הנושא בפורום של יוג'ין יחד עם טל, דנה ואחרים כבר יותר משנתיים.
עקיבא אופנבכר: אני רוצה להדגיש את הנושא שטל הזכיר, את הנושא ההוליסטי וכי צריך עכשיו במהירות להקים ועדת היגוי שתמפה את כל האלמנטים שהועלו כאן ותחשוב על המהלך הזה של חינוך פיננסי.
עקיבא אופנבכר: את תלמיד התיכון לא מעניינות תוכניות פנסיה.
עקיבא אופנבכר: מצד שני, סטודנט מדעי הרוח באוניברסיטה שבאמת רוצה אבל מפחד מריבית דריבית, הוא צריך את הריבית דריבית בתיכון.
עקיבא אופנבכר: צריך לחשוב על כל התהליכים האלה ובקשתי היא להקים ועדת היגוי ולמפות.
עקיבא אופנבכר: בקיץ היה לי סטודנט שחיפש דברים מהסוג הזה באתרים בעולם, הוא ישב חודש שלם אבל לא מצא.
עקיבא אופנבכר: אין כל כך הרבה חשיבה ואנחנו לכן צריכים לעשות זאת בעצמנו ולגבש עמדות.
רועי קציר: רועי קציר, בנק הפועלים.
רועי קציר: כגוף פיננסי מהמובילים שיש במשק, הבנק חרט לפני ארבע שנים כערך עיקרי בחזון שלו את החירות הפיננסית, להלן חינוך פיננסי.
רועי קציר: יש לי הרבה דברים מה לומר לטל – ואני מאוד מסכים עם עקיבא – אבל אומר לו זאת אחר כך.
רועי קציר: הבנק רוצה להיות חלק מהצוות הזה.
רועי קציר: בארבע השנים אנחנו עושים עשייה ומתחילים בה עם ילדים בגיל ארבע בקייטנות.
רועי קציר: דן חסכן.
רועי קציר: עברנו בשנתיים האחרונות מעל 25 אלף ילדים שחוו חוויה מדהימה וחשו מה זה חינוך פיננסי ולא רק לדבר עליו.
רועי קציר: מהגיל הזה, דרך בתי ספר יסודיים, 12 אלף עובדי בנק הפועלים, אחוזים גדולים מהם, יחד עם עמותת סיפור אחר, מלווים ומרצים מדי יום בבתי ספר.
רועי קציר: יחד עם רשת אורט שמהווה מעל 12 אחוזים ממערכת החינוך, אם אני לא טועה, פיתחנו מערך שלם כדי להבין את הכסף.
רועי קציר: אני חושב שגם ילדים, כשיושבים אתם על שיעור שלא חובה להיות בחובה, בחסכון או ביטחון, חוכמת השופינג ואיך לחסוך כמה שקלים להורים לפני שיוצאים לטיול.
רועי קציר: זה מחלחל והם כן יושבים ושומעים.
רועי קציר: אנחנו מפתחים אפליקציה באייפד שכאשר הולכים בקניון, מבינים איך מחברים קופון לחינוך פיננסי כי זה מה שהם יודעים, מה זה קופונים, וזה ממשיך אחר כך לבני המשפחה.
רועי קציר: אנחנו עושים סדנאות בסניפים ואנשים מגיעים מבחוץ ולא רק לקוחות בנק הפועלים.
רועי קציר: זה לא פתוח רק ללקוחות בנק הפועלים אלא לכולם, בשכונות בכל הארץ ואנשים מגיעים.
רועי קציר: ההיענות היא מדהימה.
רועי קציר: זה צורך קיים.
רועי קציר: זה ממשיך גם בגיל המבוגר עם חינוך פנסיוני אותו אנחנו מתחילים להפעיל, בלי ייעוץ פנסיוני לצערי לאור בעיות אחרות שקיימות.
רועי קציר: היועצים הפנסיונים שלנו שכרגע אין להם הרבה עבודה ביום יום, הולכים ומלמדים.
רועי קציר: זה קורה דרך עמותות בצפון לאוכלוסיות מעוטות יכולת.
רועי קציר: יש לנו הרבה מאוד ידע, הבנה וניסיון אמיתי ומעשי בפיתוח שיעורים, בפיתוח מערכים שנוגעים באנשים ולא רק ליצור מס שפתיים אלא ממש לגעת באנשים מגיל 3-4 ועד 80-90.
רועי קציר: אנחנו רוצים מאוד להיות שותפים ולהוות חלק פעיל בצוות.
פניה קירשנבאום: שאלו מה לעשות ואיך מתמודדים עם הריבית הגבוהה ואתה כאן מדבר על הקופונים.
פניה קירשנבאום: אני באמת לא רוצה להיכנס עכשיו לתיאוריות האם קופונים הוא נושא טוב.
פניה קירשנבאום: הקופונים אכן נותנים לנו הנחה אבל הרבה פעמים מבזבזים יותר כסף על דברים שלא צריכים רק כי מציעים לך הנחה.
פניה קירשנבאום: אולי כאן צריך להיכנס ולומר שיעזבו את הקופונים ושיקנו רק מה שצריך.
פניה קירשנבאום: באידיאל שלי, בחלום הטוב שלי, הייתי רואה הקמה של רשות לחינוך פיננסי כשהוא כמובן משותפת לכל האגפים הפיננסים ולחינוך.
פניה קירשנבאום: אני לא יודעת מי יוביל את זה ואני לא מתיימרת לומר.
פניה קירשנבאום: אני לא רוצה לפגוע באף אחד, לא באלה שיושבים כאן ולא באלה שלא יושבים כאן.
פניה קירשנבאום: מישהו שיעמוד בראש, זה מישהו שחוץ מפניה קירשנבאום שמזמנת לכאן פעם בחודשיים ישיבת ועדה אלא מישהו שבבוקר מתעורר וחושב חינוך פיננסי וב-11 בלילה הוא הולך לישון וחושב חינוך פיננסי.
פניה קירשנבאום: מישהו שחושב מהיכן הוא מביא כסף לחינוך פיננסי ואיך הוא לוקח כסף מבנק הפועלים ובמקום שהוא יעשה את התוכניות, מביא את הכסף לתוכניות במערכת החינוך.
פניה קירשנבאום: זה מה שהייתי רוצה שזה מה שיקרה.
פניה קירשנבאום: זה אמור לא רק לגבי בנק הפועלים אלא יש עוד הרבה גופים פיננסיים שמעניינם שזה יקרה ואני הייתי רוצה שזה מה שיקרה.
פניה קירשנבאום: אם אני אוכל להגיע לנקודה הזאת, אני לא יודעת אבל אני מקווה.
פניה קירשנבאום: זה לפחות היעד אליו ננסה להגיע, אבל אם לא נגיע, אני מתחייבת שאנחנו כאן נמשיך לעקוב.
פניה קירשנבאום: בין ישיבה לישיבה כאן, אני מבטיחה לכם שאני ממשיכה להיפגש עם אנשים ולקדם, לעשות ולקחת בחשבון כל מה שנאמר כאן.
פניה קירשנבאום: אני גם מקיימת פגישות עם הרבה אנשים אתם אני נפגשת מעבר לשולחן הזה.
שירה קולמן גולובינסקי: אני מעמותת פעמונים.
שירה קולמן גולובינסקי: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם גופים רבים והמטרה שלנו היא באמת להגיע לכל בית בישראל.
שירה קולמן גולובינסקי: אנחנו רואים איך זה עובד יפה בחינוך.
שירה קולמן גולובינסקי: אנחנו מעבירים הרצאות וסדנאות גם למבוגרים.
שירה קולמן גולובינסקי: אנחנו רואים את הקליטה היפה אצל הילד ואיך בשתי דקות אפשר להסביר למבוגר.
שירה קולמן גולובינסקי: אם נצליח להגיע לילדים בזמן, זה יהיה הרבה יותר טוב.
שירה קולמן גולובינסקי: כשהם ילדים מאוד חשוב להם לא לצאת פריירים.
שירה קולמן גולובינסקי: אם אנחנו נלמד את הילדים בשפה שלהם ונראה להם את הדברים בעיניים שלהם, הם עושים מזה השלכות הלאה.
שירה קולמן גולובינסקי: לא אחת אנחנו נתקלים בשיעורים בילדים שמעלים שאלות כדי ללכת וללמד את ההורים.
שירה קולמן גולובינסקי: זאת אומרת, אנחנו כאן גם מלמדים את הילדים ובמקום כלשהו מגיעים להורים.
שירה קולמן גולובינסקי: אנחנו רואים את זה גם בערב כי אנחנו מלווים משפחות שהגיעו למצב כלכלי קשה ואנחנו מבינים שבמצב הכלכלי הקשה בו הם נמצאים, הם מלמדים גם את הילדים שלהם איך להתנהל באותה צורה.
שירה קולמן גולובינסקי: זה גלגל שהולך וגדל.
פניה קירשנבאום: תודה לכולכם שהגעתם.
פניה קירשנבאום: תודה על התרומה שלכם.
פניה קירשנבאום: נמשיך לעבוד יחד.
משה גפני: רבותיי, בוקר טוב.
משה גפני: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הועדה.
משה גפני: אנחנו נשתדל שהישיבה תהיה קצרה יותר.
משה גפני: מי שירצה ללכת להלוויה של ההרוגים בצרפת.
משה גפני: גם יש הלוויה של חבר מועצת גדולי התורה אצלנו בערך באותה שעה, גם כן נפטר הרב שיינברג בן 102.
משה גפני: יש לנו סעיף אחד היום בסדר היום: הקיצוץ בכספי קרן הסיוע לארגונים חברתיים – עמותות.
משה גפני: הצוות, חברת הכנסת רוחמה אברהם ב – 14 בנובמבר וב – 3.1.2012 הצעתם של חברי הכנסת רוחמה אברהם – בלילא, חבר הכנסת ציון פיניאן וחבר הכנסת זבולון אורלב.
רוחמה אברהם-בלילא: אדוני היושב ראש, הסוגיה הזאת צצה ועלתה כמובן, לפני זה אני רוצה לומר משהו שזה בהקשר למה שאתה אמרת שזה בהחלט יום לא קל לראות את כל אותם מחזות זוועה של אותו רצח נתעב על ידי פושע שאני מאד מקווה שייתפס כמה שיותר מהר, של חפים מפשע, וכל זאת רק בשל היותם יהודים.
רוחמה אברהם-בלילא: זה פשוט מזעזע ואני משתתפת באבלם הכבד של המשפחות כולם.
רוחמה אברהם-בלילא: במעבר חד, אנחנו היום האחרון של הכנסת הנוכחית של מושב החורף.
רוחמה אברהם-בלילא: במושב החורף בתחילתו כבר התרעתי והודעתי שבמהלך שנה הקודמת הממשלה החליטה במחי יד להסיר את ידה מהתחייבות ממשלתית קודמת שבה היא הבטיחה לתקצב את עמותות הסיוע בכ – 200 מיליון שקלים, ולאחר שהם נוכחו לדעת שהמצב הכלכלי טוב, ובין היתר גם בשל הקריטריונים הרבים שמלכתחילה עמותות רבות לא עמדו בקריטריונים, לא נזקקו לכספים, נותר כסף והחליטו לקחת את ה – 110 מיליון שקלים הללו, בלי להתייעץ עם אף אחד, בלי לעשות שום דבר.
רוחמה אברהם-בלילא: במאמר מוסגר אני אומר שאני מברכת את משרד הרווחה על עצם ההחלטה שלו מהיום, של שר הרווחה, שאגב, שבעיני הוא אחד מהשרים הטובים ביותר בתוך הממשלה הגרועה הזו, לתקצב את אותם משפחות שנזקקות לסיוע הזה, אותם אנשים שעומדים בדרך כלל בתורים בערב חג הפסח וראש השנה, אז אתמול ברבע ל – 12 בלילה ראיתי כתבה בווינט, של הכתב עומרי אפרים, שבה הקרן לידידות בראשותו של הרב אקשטיין, יחד עם משרד הרווחה, מקצים כ – 12 מיליון שקלים לטובת מהלך שהוא דרמטי בעיני, כי מהרגע שהתחלתי לטפל בכל מה שקשור לביטחון התזונתי, סברתי שיש לשמור על כבודם של אנשים ולא לאפשר להם לעמוד בערבי חג לקבל את אותו קרטון כאשר הם רעבים במהלך כל השנה, וזה לא רק בחגים.
רוחמה אברהם-בלילא: אז משרד הרווחה החליט לצאת לפרויקט, או להרחיב את הפרויקט שבו מחלקים כרטיסי מזון כדי לשמור על כבודם של אנשים.
רוחמה אברהם-בלילא: אני מברכת, וזהו צעד חשוב מאד.
רוחמה אברהם-בלילא: אבל, הכותרת של הכתבה הזו היתה: האם הולכים לבטל את העמותות?
רוחמה אברהם-בלילא: האם הכרטיס מזון הזה יכול לבוא במקום העמותות?
רוחמה אברהם-בלילא: ואני אומרת, אדוני היושב ראש, לא עם שלושה סימני קריאה.
רוחמה אברהם-בלילא: משום שתפקידם של העמותות כמגזר שלישי הוא לא רק לחלק אוכל.
רוחמה אברהם-בלילא: העמותות הללו מסייעות לאותם נזקקים באשר הם, בין אם הם צריכים את ההשלמה של החינוך המיוחד, בין אם הם צריכים את ההשלמה של כל הפרוייקטים של עזרה בנזקקות בנפש ועוד אלפי פרוייקטים שאני חושבת שאלמלא אותו מגזר שלישי, מדינת ישראל מזמן היתה נראית באופן כה ברור שהיא מחולקת לשניים.
רוחמה אברהם-בלילא: היא מחולקת גם עכשיו לישראל הראשונה וישראל השנייה, אבל היינו חווים את הקשיים של אותם אנשים בעוצמות הרבה יותר חזקות.
רוחמה אברהם-בלילא: לכן קיימתי מספר ישיבות בסוגיה הזו.
רוחמה אברהם-בלילא: חברי, חבר הכנסת ציון פיניאן שמאמין ועוזר לי רבות בכל מה שקשור למהלכים החברתיים האלה שאני עושה, בין היתר, הקמת מועצה לביטחון תזונתי, החתימה על הרחבת מפעל חוק ההזנה לכלל תלמידי ישראל, למוכר ושאינו רשמי גם, ופה אני אצפה גם כן לתמיכה שלכם.
משה גפני: כן, זה לא דבר חדש אצלך בגלל שגם כשהעברת את ההזנה לפני כמה שנים, גם היה לנו.
משה גפני: לא עשית אפליה.
רוחמה אברהם-בלילא: לא עושה אפליה, לא חושבת שצריכה להיות.
משה גפני: אגב, מה זה המועצה לביטחון תזונתי?
משה גפני: את יכולה - - -
רוחמה אברהם-בלילא: המועצה לביטחון תזונתי זה תוקם מעין מועצה שהיא מרכיבה כ – 13 חברים שחברים בה מכל המשרדים אשר קשורים לעניין.
רוחמה אברהם-בלילא: בין היתר: משרד האוצר, רווחה, תמ"ת, כל המשרדים שקשורים - - -
משה גפני: ומה הם אמורים לעשות?
רוחמה אברהם-בלילא: בין היתר זה גם לקחת את כל סוגית הרעב במדינת ישראל, ולקבוע מדיניות, להתוות מדיניות לממשלת ישראל כיצד ניתן לטפל בבעיות הללו.
רוחמה אברהם-בלילא: זאת אומרת, לשים את זה על השולחן בלי מכבסת מילים ולבוא ולומר שבישראל יש למעלה ממיליון וחצי משפחות שהן רעבות, ולמעלה מ – 780,000 ילדים רעבים במדינת ישראל.
רוחמה אברהם-בלילא: זה לא דבר שאפשר לבטל אותו במחי יד.
משה גפני: את בטוחה בנתון?
רוחמה אברהם-בלילא: כן, כן.
רוחמה אברהם-בלילא: אני בטוחה.
ציון פיניאן: משפחות זה 435,000.
ציון פיניאן: 1,700,000 זה נפשות.
רוחמה אברהם-בלילא: נפשות, סליחה.
רוחמה אברהם-בלילא: מתוך המספר הזה יש 780,000,
ציון פיניאן: ילדים – 830,000.
רוחמה אברהם-בלילא: ילדים שהם רעבים וחיים מתחת לקו העוני.
משה גפני: מתחת לקו העוני אני יודע.
משה גפני: זה הנתון.
משה גפני: אני שואל האם זה רעב?
משה גפני: זה הבדל גדול.
משה גפני: לא שאני מזלזל במתחת לקו העוני.
רוחמה אברהם-בלילא: הביטחון התזונתי, אז אני אומר לך, הביטחון התזונתי – בעבר יכולנו לומר שתופעת הרעב באה לידי ביטוי כאשר ראינו את אותם ילדים רזים עם בטן נפוחה.
רוחמה אברהם-בלילא: תופעת הרעב היום בישראל באה לידי ביטוי באופן שונה.
רוחמה אברהם-בלילא: יש לה פנים אחרות.
רוחמה אברהם-בלילא: והפנים שלה הם שילדים ניזונים למשל, מהבוקר עד הערב מתפוחי אדמה או מפחמימות, כי אין משהו אחר.
רוחמה אברהם-בלילא: כי ההורים נדרשים לעשות את החשבון האם פעם בשבוע הם ישימו את העוף על השולחן, או שהאבא יצא ברכב שלו לעבודה, או שהם צריכים לשלם את חשבון החשמל המנופח שהגיע אליהם?
משה גפני: או המים.
רוחמה אברהם-בלילא: או המים.
רוחמה אברהם-בלילא: אנחנו צופים בעליה דרמטית, ודיברנו על זה בשבוע שעבר, של כל העלויות המטורפות של הצריכה במוצרי יסוד וביניהם זה מים, זה חשמל, זה דלק, זה התרופות, זה הכל.
רוחמה אברהם-בלילא: לכן המסקנה שלי היא שבשנה הקרובה אנחנו עלולים למצוא את עצמנו במצב שיותר ויותר משפחות מתרסקות.
רוחמה אברהם-בלילא: פשוט יותר ויותר משפחות מתרסקות ולא רק מהמעמד הנמוך.
רוחמה אברהם-בלילא: זאת אומרת, החשש שלי שאנחנו נראה הרבה יותר משפחות מקרב המעמד הבינוני והגבוה אפילו, שמשתכר 15, 20,000 אלף שקלים.
רוחמה אברהם-בלילא: לכן אני חושבת שעל אחת כמה וכמה, הועדה הזו עשתה דברים שהם נפלאים.
רוחמה אברהם-בלילא: הועדה הזו, בראשותך, באמת הובילה במושב האחרון שאני זכיתי להיות חברה בו כמרכזת האופוזיציה, היתה קשובה מאד לצרכים של אותם נזקקים שֶנִמְנִים במעגלים ובשכבות הכי חלשות במדינת ישראל.
רוחמה אברהם-בלילא: ב – 14 בנובמבר הועדה הזו התכנסה והחליטה שהצוות הזה ממליץ ליישם את אותה החלטת ממשלה שהתקבלה, ולתקצב בחזרה את העמותות ב – 200 מיליון שקלים.
רוחמה אברהם-בלילא: זאת אומרת, לתקצב ולהחזיר את ה – 11- מיליון שקלים שהועלמו ככה במחי יד מבלי לחשוב פעמיים.
משה גפני: הם פשוט לא הביאו את זה.
משה גפני: אני אז דיברתי.
רוחמה אברהם-בלילא: הם לא העבירו את זה.
משה גפני: הם לא לקחו את זה חזרה, הם פשוט לא העבירו.
רוחמה אברהם-בלילא: טוב, אז הכסף הזה נשאר.
רוחמה אברהם-בלילא: הכסף הזה נשאר.
רוחמה אברהם-בלילא: היו העברות תקציביות.
רוחמה אברהם-בלילא: הועדה הזו עושה כל שבוע העברות תקציביות.
רוחמה אברהם-בלילא: אנחנו רואים העברות תקציביות לפרוייקטים, חלילה אני לא מזלזלת בחשיבותו של אף פרויקט, אבל יחד עם זה, אני סבורה שאין פרוייקט חשוב יותר מלראות איך אנחנו לוקחים ומשקמים ועוזרים למגזר השלישי.
רוחמה אברהם-בלילא: תחשוב מה קורה לעמותה אשר נסגרת, על כל המערך כוח אדם שלה.
רוחמה אברהם-בלילא: זה לא אומר שלא צריך לעשות סדר.
רוחמה אברהם-בלילא: זה לא אומר שלא צריך לראות איזה כפילויות יש והאם לא צריך לטפל במשכורות כאלה ואחרות של מנכ"לים, ואני מכירה את הטענות.
רוחמה אברהם-בלילא: אבל יחד עם זה, כאשר אני מסתכלת ואני רואה איזה עבודת קודש אותם אנשים עושים, ורובם גם בהתנדבות.
רוחמה אברהם-בלילא: כיצד הם מושיטים את היד.
רוחמה אברהם-בלילא: אתה יודע, מדינת ישראל, ממשלת ישראל וכנסת ישראל צריכים להצדיע להם.
רוחמה אברהם-בלילא: לכן אנחנו צריכים לעשות את הכל כדי - - -
משה גפני: מטרת ההצעה הזאת שאתם מדברים עליה – להחזיר את הכסף?
רוחמה אברהם-בלילא: להחזיר את הכסף, שלושה סימני קריאה.
משה גפני: קיי.
ציון פיניאן: תודה רבה, אני מודה לחברתי רוחמה אברהם שהיא כבר עוקבת אחרי הנושא הזה כמעט שאפשר לומר שנתיים.
ציון פיניאן: תודה לאדוני היושב ראש, זה הרגע המתאים.
ציון פיניאן: ההצעה הזו והבעיה הזו כבר היא עברה שני ראשי שנים ושני פסחים ועדיין פוסחים על שני הסעיפים.
ציון פיניאן: פשוט לא זז כלום.
ציון פיניאן: לא זז כלום והבנתי שלקחו, גם את ה – 100 שלקחו, אני לא יודע, 190, אני לא יודע מה שלקחו, גם בזה עדיין יש ספקות.
משה גפני: בסעיף התקציבי יש את הכסף המקורי.
ציון פיניאן: כן, אבל לא מעבירים אותו הלאה.
ציון פיניאן: לא מעבירים אותו הלאה, ולכן - - -
משה גפני: נמצא פה ממשרד האוצר?
משה גפני: משרד הרווחה?
רוחמה אברהם-בלילא: אגב, משרד הרווחה מאד רוצה - - -
ציון פיניאן: רק פשוט אנחנו בוודאי עוד פעם נגיע לראש השנה עוד פעם, ונגיע לזה, צריך, מה שנאמר פה, יש לנו, אני מבין, שבוע הבא גם ועדת כספים.
ציון פיניאן: כל מה שקשור.
ציון פיניאן: הנושא של כרטיסי מזון – אני כשהייתי סגן ראש עיריית טבריה חילקנו הרבה מאד חבילות מזון, אבל היה שמה בעיה שחלק מהמשפחות התביישו לקבל חבילה.
ציון פיניאן: למה התביישו לקבל חבילה?
ציון פיניאן: כי השכן לא קיבל והם קיבלו.
ציון פיניאן: כי זה סוף סוף אחד יודע על השני, וזה בעיניים.
ציון פיניאן: הנושא של כרטיסי מזון זה משהו מצויין.
ציון פיניאן: משהו מצויין.
ציון פיניאן: או תלושי מזון.
ציון פיניאן: אני הבנתי שעכשיו משרד הרווחה עובר לתלושי מזון, זה מה שאני הבנתי, וזה טוב.
רוחמה אברהם-בלילא: שנתיים אני מדברת על זה.
ציון פיניאן: זה טוב.
ציון פיניאן: כי פשוט אנשים הביאו להם את החבילה, ובנימוס רב אמרו: סליחה, אנחנו לא רוצים.
ציון פיניאן: אז זה חשוב.
משה גפני: זה גם כאילו מתן בסתר כזה.
ציון פיניאן: לכן מה שאמרה רוחמה זה נכון.
ציון פיניאן: הועדה הזו היא ועדה חברתית מעין כמוה ואמרתי את זה כבר פעם שזקני הכנסת לא זוכרים ועשה חברתית יותר ממה שיש היום.
ציון פיניאן: פה חייבים להפעיל את כל הלחצים, כולל עיכובים בועדת כספים בנושא של העברות.
משה גפני: רבותיי, אני אאפשר, שלום, אבל אני רוצה להגיד רק משפט.
משה גפני: אני מברך אתכם על הנושא הזה.
משה גפני: חברה מתוקנת, בוודאי חברה יהודית שיש גם ציווי בתורה, יש מצב שבו התורה אומרת: "כי לא יחדל אביון מקרב הארץ".
משה גפני: אין מציאות שלא יהיו אנשים שהם עניים.
משה גפני: לצערנו הרב זה המצב.
משה גפני: כך העולם בנוי.
משה גפני: היו אידיאולוגיות שניסו לשנות את זה וראינו מה עלה בגורלם.
משה גפני: יש אנשים עשירים, יש אנשים עניים.
משה גפני: יש מעמד ביניים.
משה גפני: חברה מתוקנת ומתורבתת וחברה יהודית דואגת לאנשים גם לסייע להם וגם לסייע להם בכבוד, כמו שאמרתם.
משה גפני: לאפשר להם את הסיוע הזה.
משה גפני: חברה לא מתוקנת משאירה את זה, את האנשים האלה לגורלם ואין ערבות הדדית.
משה גפני: במציאות הזאת של קיצוץ בתקציבים האלה זה דבר חמור מאד.
משה גפני: עכשיו אני גם מסכים איתך, רוחמה אברהם, שזה צריך, העמותות צריכות להתקיים.
משה גפני: אנחנו יודעים מה שקורה.
משה גפני: יום אחד, ברגע שיש איזה מדיניות ממשלתית והכל משתנה, משרד הרווחה מקבל מעמד שונה מסיבות אחרות לחלוטין.
משה גפני: אנחנו עברנו גלגולים שונים של המשרדים השונים, גם של משרד הרווחה וגם של תקצוב של כל הדברים האלה.
משה גפני: זה שיש את המגזר השלישי, שיש את העמותות שהן נמצאות וזה תפקידן, זה גם תפקידן זה גם תעודת כבוד לחברה וגם נכון מבחינת יעילות הדברים ואני מסכים עם כל מה שנאמר כאן.
משה גפני: שלום, יושב ראש הארגון למנהיגות אזרחית, בבקשה.
סילבן שלום: אני חייב הערה אחת כמנכ"ל ביטוח לאומי לשעבר, שהכרטיסי קרדיט האלה של מזון זה בסדר, זו ברכה.
סילבן שלום: אבל אני מקווה שזה צעד ביניים פשוט להחזיר את רמת הקצבאות של אלה שזקוקים להם כאבטחת הכנסה לרמה שהם יוכלו לקנות אוכל, כי זה בכל מקרה, לדעתי, תפקיד של קצבאות ולא איזה שהוא כרטיסים.
משה גפני: נכון מאד.
סילבן שלום: פשוט לא לשכוח את זה.
סילבן שלום: דבר שני – עמותות לא קמו משום שהתחשק למישהו פה לקום ולהקים עמותה ולעבוד בהתנדבות מלאה בנושאים האלה משום שהם נכנסו למקומות שהממשלה נסוגה מהם במהלך השנים.
סילבן שלום: כל הממשלות, לא מאשים ממשלה מסויימת.
סילבן שלום: לכן הם קמו והם משלימות את הממשלה.
סילבן שלום: עכשיו אני אומר באחריות מלאה: יש עמותות שיהיו בסכנת סגירה משום שהפילנתרופיה והתרומות ירדו.
סילבן שלום: יש פה כמה דוגמאות, בגלל הנושא של ה – 110 מיליון שקל.
סילבן שלום: אתן דוגמא אפילו של מנהיגות אזרחית.
סילבן שלום: דוגמה: אנחנו קיבלנו בשנה שעברה תרומה מ"קרן כהנוב" של 250,000 שקל.
סילבן שלום: קרן כהנוב הועידה שהיא סוגרת.
סילבן שלום: היא לא נותנת כסף לאף עמותה יותר בגלל המצב והמשבר הכלכלי.
משה גפני: בגלל המשבר הכלכלי העולמי?
סילבן שלום: העולמי.
סילבן שלום: הם הודיעו שהם מפסיקים לתת מענקים.
סילבן שלום: זה חסר.
סילבן שלום: מקרן הסיוע קיבלנו 200,000 שקל ויש פה עמותות נוספות שאני מבקש שהם גם יתנו דוגמאות.
סילבן שלום: זאת אומרת, העמותות בסכנת סגירה.
סילבן שלום: אני לא מכיר, ואני הייתי פעמיים מנכ"ל משרד ממשלתי, שוהים פה ידידי מהאוצר ומהרווחה, אני אומר שוב, הם עושים את תפקידם.
סילבן שלום: הרווחה, כשהוא היה צריך להקצות את הכסף הוא הקצה את זה בנאמנות, ביעילות ובצורה מאד מאד עם לב רחב.
סילבן שלום: אני לא מכיר מצב שבאוצר היתה החלטת ממשלה על הקצאת תקציב כלשהו והיא לא התקיימה.
סילבן שלום: עכשיו, זה לא משנה הסיבות.
סילבן שלום: זה לא רלוונטי.
סילבן שלום: ההחלטה לא התקיימה.
סילבן שלום: נקודה.