GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
משה גפני: יש כאן חוק שמונח על השולחן.
משה גפני: אני לא הולך עם החוק הזה לטייל.
משה גפני: כולנו יודעים אתה הבדל בין צו של שר אוצר לבין חוק שמתקבל במליאת הכנסת.
משה גפני: שר האוצר יכול לומר שהוא לא רוצה לחתום על צו מכיוון שיש התקפה בעזה וצריך כסף לכיפת ברזל אבל חוק צריך לקיים.
משה גפני: ברור ואין על מה לדבר, זה לא עומד לדיון.
משה גפני: לגבי הסכומים, אנחנו נצטרך לראות איך אנחנו מחלקים את הסכומים.
משה גפני: אמרתי שהכסף הזה צריך ללכת כולו לעניין הזה, להוציא מה שאמרנו שילך לקרן הרווחה.
זבולון אורלב: יש לי כעס גדול מאוד על אגף התקציבים באוצר.
זבולון אורלב: כשחבר הכנסת בילסקי ואני – לא ביקשנו אבל ביקשו מאתנו והטילו עלינו – עמדנו בראש השדולה של ניצולי השואה, נחשפנו לבעיה מאוד קשה עם אגף התקציבים בטענה אידיאולוגית שאולי אני חושף אותה כאן פעם ראשונה בפרוטקול כשאמרו לנו שמה שקבעה ועדת דורנר - זה מספיק, מעבר למה שמחייב את אוצר המדינה על פי דורנר – הם לא מתכוונים ולא רוצים לחוקק שום חוק נוסף, זה גם מסתדר לי עכשיו עם הצווים, כדי לתקן, לשפר ולפתור בעיות נוספות שקשורות בנושא.
זבולון אורלב: יש לנו אתם דין ודברים בשורה ארוכה מאוד של נושאים.
זבולון אורלב: לצערי אנחנו לא התקדמנו.
זבולון אורלב: ממש לא התקדמנו.
זבולון אורלב: לכן הסוגיה הזאת היא מבחינתי מקרה מבחן לאפשרות שלנו ככנסת שכפתה על הממשלה גם את ועדת דורנר.
זבולון אורלב: ועדת דורנר נכפתה על הממשלה וביצוע המלצותיה נכפה על הממשלה.
זבולון אורלב: לצערי יש כאן גישה מאוד מאוד בעייתית שאני מתבייש בה.
זבולון אורלב: אני לא מתכוון להישיר מבט לניצולי השואה ולומר להם שאני מתכוון לתמוך בהצעת האוצר.
זבולון אורלב: אני לא אעשה את זה ואני אומר את זה גלוי.
זבולון אורלב: אני חושב שלאף חבר כנסת אסור לתמוך בהצעת האוצר.
משה גפני: מה זה בהצעת האוצר?
זבולון אורלב: הפשרה עליה מדברים.
זבולון אורלב: אני לא בעד הדבר הזה אלא אם כן הם יכפו את זה עלינו.
אורי חנוך: אנחנו לא ניכנע.
זבולון אורלב: אני אומר לך שיהיו עוד הרבה מאוד חברי כנסת שלא ייכנעו.
זבולון אורלב: לכן הדבר הזה מטריד אותי.
זבולון אורלב: זה לא חוק ספציפי אלא זאת גישה עקרונית.
זבולון אורלב: אשרינו שנתפסנו על הדבר הזה.
זבולון אורלב: לא מדובר כאן בסכומים שהם פונקציה בתקציב המדינה.
זבולון אורלב: באמת לא בסכומים כאלה למרות שהמריבות שלנו לפעמים הן גם על עשרים מיליון שקלים.
זבולון אורלב: יש חוקים של עשרים מיליון שקלים או אפילו פחות ואנחנו תקועים אתם.
זבולון אורלב: אם היה לנו על השולחן עכשיו חוק עובדי כפייה, היינו נלחמים על חוק עובדי כפייה.
זבולון אורלב: העיקרון הוא שלא יעלה על הדעת שוועדת דורנר חתמה את המחויבויות של מדינת ישראל כלפי ניצולי השואה.
זבולון אורלב: היא חתמה את הפרשיות שעמדו בפניה.
זבולון אורלב: הפרשיה הזאת לא עמדה, פרשיות נוספות לא עמדו.
זבולון אורלב: מה רוצים, לחדש את הוועדה הזאת?
זבולון אורלב: אפשר לעשות גם את הדבר הזה.
זבולון אורלב: אגב, התוצאה ברורה לי.
זבולון אורלב: היא ברורה לי לחלוטין.
זבולון אורלב: אני ממליץ לידידיי באוצר לרדת מהעניין הזה שהמחויבויות של מדינת ישראל הסתיימו בהמלצות דורנר.
זבולון אורלב: זאת פשוט עמדה בלתי מתקבלת על הדעת ובלתי סבירה.
זבולון אורלב: אני אומר גלוי, שיעשו לי מה שיעשו לי, אבל אני במליאה אצביע נגד.
זבולון אורלב: כמו שאתה בעניינים העקרוניים שלך, גם אני בעניינים העקרוניים שלי.
זבולון אורלב: עניין ניצולי השואה עבורי הוא עיקרון קדוש.
זבולון אורלב: יש מחויבות קדושה של מדינת ישראל כלפיהם.
זבולון אורלב: אני אומר בצורה גלויה, אדוני היושב ראש, שאתה בעל הסמכות להחליט על המהלך הזה, ואם תלך למהלך הזה, יעמדו מאחוריך הרבה מאוד חברי כנסת.
ליה שמטוב: אדוני היושב ראש, בסך הכול מדובר על 200 אלף אנשים שהם ניצולי שואה נזקקים או נצרכים.
ליה שמטוב: מתוך מאתיים אלף אנשים, כשבעים-שמונים אלף אנשים הם פליטי שואה.
ליה שמטוב: זאת אומרת, זאת קבוצה שהאוצר לא רוצה לדבר עליה ולא רוצה לשמוע עליה.
ליה שמטוב: ממשלת גרמניה דווקא הכירה בקבוצה הזאת והיא קיבלה את הסיוע החד פעמי בסכום של 2,555 יורו.
ליה שמטוב: הם לא מקבלים שום דבר יותר.
ליה שמטוב: זאת באמת הקבוצה המסכנה ביותר.
ליה שמטוב: מרגיז אותי שהקבוצה הזאת שמונה 130 אלף אנשים, מה משנה שהם הגיעו עד 1953 או אחרי 1953?
ליה שמטוב: בזמנן המלחמה הם היו באותו מקום.
ליה שמטוב: אם מישהו שהיה בגטו והגיע לארץ בשנת 1965, מה ההבדל בינו לבין זה שהגיע בשנת 1948?
ליה שמטוב: שני אחים שביניהם יש ריב כי אחד מקבל מהאוצר והשני מקבל לפי סעיף 2.
ליה שמטוב: אני חושבת שהגיע הזמן שממשלת ישראל תיקח את הקבוצות האלה ותעשה איזשהו משהו כי כמה כבר נשאר להם?
ליה שמטוב: מרגיז אותי עוד יותר כשהאוצר אומר שאם ייתנו לקבוצה הזאת, תתווסף עוד קבוצה.
ליה שמטוב: איזה קבוצה?
ליה שמטוב: מי שנולד ב-1946 כבר לא יכול לקבל שום דבר.
ליה שמטוב: מי שנולד ב-1945 היום הוא בן 67.
ליה שמטוב: לא יהיו עוד קבוצות.
משה גפני: האוצר טוען שמגיעות עוד קבוצות ממדינות אחרות.
ליה שמטוב: מי שהגיעו מרומניה עד שנת 1953 מקבל קצבה, תלוי היכן הוא היה.
ליה שמטוב: יש חוק של בילסקי לגבי הקבוצה שהגיע אחרי 1953.
ליה שמטוב: מה עם החוק הזה?
ליה שמטוב: איפה הוא?
ליה שמטוב: מה השוני בין האנשים הבאלה?
משה גפני: יואל, אתה רוצה להתייחס?
יואל חסון: אני מסכים לכל מילה של החברים.
זאב בילסקי: האמת היא שזה יום עצוב שאנחנו יושבים כאן ועוד פעם ועוד פעם ועוד פעם דנים בנושא.
זאב בילסקי: בשנים האחרונות ראיתי בבניין הזה מה יכול לעבור בהינף יד ואחר כך תופסים את הראש ושואלים למה עשינו את זה, אבל כאן אין מועד ב' ואין מועד ג'.
זאב בילסקי: אני סומך על השכל הטוב של יושב ראש הוועדה שיחד כבר עשינו כמה דברים.
זאב בילסקי: צריך למצוא את אותו שביל הזהב.
זאב בילסקי: יש לנו אחריות.
זאב בילסקי: יכול להיות שאנחנו צריכים להישיר מבט לאותם אנשים שאנחנו יכולים להביא להם היום איזשהו סיוע.
משה גפני: דרך אגב, אני רוצה לומר לכם אחרי ששמעתי את החברים שאני לא הולך להצביע היום.
משה גפני: אנחנו נעשה חושבים שוב וננסח את זה.
משה גפני: תכף אני אסכם את הישיבה.
דב בארי: אני אסכם בקצרה.
משה גפני: לא, לסכם אני מסכם.
דב בארי: סליחה, אני אענה בקצרה לגופו של עניין ואחר כך איזושהי הערה כללית.
משה גפני: עפרה, את גם רוצה לומר משהו?
עפרה רוס: אני אומר מילה.
דב בארי: לגופו של עניין.
דב בארי: אמו שאמרתי, הכסף כבר הוקצה, יש לנו רצון ויש לנו סיכום.
משה גפני: הרצון שלכם לא שנוי במחלוקת.
משה גפני: המעשים שלכם שנויים במחלוקת.
דב בארי: הכסף במקרה הזה כבר הוקצה ואין כאן שום כוונה לעשות איזושהי פרסה.
דב בארי: שוב, כמו שבמהלך חמש, שש, שבע ושמונה השנים האחרונות עודכנו הקצבאות, זאת המטרה, לעשות את זה באותה צורה בלי להקצות כסף לכיפת ברזל ולדברים אחרים.
משה גפני: אגב, שלא תהיה אי הבנה, צריך להקצות כסף לכיפת ברזל.
דב בארי: מאוד חשוב.
דב בארי: גם הנושא שעל שולחננו הוא כסף מאוד מאוד חשוב ואין ספק בכך.
דב בארי: הערה כללית והיא לעניין התייחסות משרד האוצר, אגף התקציבים, לנושא ניצולי השואה.
דב בארי: אני חושב שבמהלך ארבע השנים האחרונות יש שינוי מהותי במה שקורה וזה לא בא לידי ביטוי רק במס שפתיים אלא זה גם בא לידי ביטוי בכסף.
דב בארי: אם אנחנו נדבר על תוכניות ממשלתיות בהן הגדילו את קצבאות הזקנה והבטחת הכנסה בלמעלה משני מיליארד שקלים, התקציב של הרשות לזכויות ניצולי שואה גדל בלמעלה ממיליארד שקלים בחמש השנים האחרונות.
זבולון אורלב: בגלל דורנר.
דב בארי: לא רק בגלל דורנר.
דב בארי: אנחנו לא מדברים כאן רק על סכומים קטנים כאשר כאן אנחנו רבים על מיליון או שני מיליון שקלים ושם רבים על מיליון או שני מיליון שקלים.
דב בארי: מדובר במיליארד שקלים שזה הרבה מאוד שקלים.
דב בארי: שני מיליארד שקלים בהבטחת הכנסה, זה הרבה מאוד כסף.
דב בארי: צריך לציין שגם אחרי דורנר הדברים לא נפסקו.
דב בארי: נעשו צעדים תקציביים במימון תרופות, במימון הנחות בחשמל, בפעולות למיצוי זכויות.
דב בארי: כל הצעדים האלה הם צעדים תקציביים שנעשו אחרי דורנר.
משה גפני: עפרה רוס.
עפרה רוס: אני שמחה על כל מהלך שמקדם את ניצולי השואה ואם זה ביחד עם האוצר או ביחד עם גופים אחרים, בשמחה רבה.
עפרה רוס: אני שמחה על כל מהלך שמגדיל את הזכויות של ניצולי השואה.
עפרה רוס: במקרה הזה אנחנו צריכים לזכור שבעצם אנחנו מרחיבים את האוכלוסייה ואולי אנשים שכחו את זה.
עפרה רוס: האוכלוסייה של הנזקקים תגדל וזה איזשהו היבט שבעיניי הוא מאוד חשוב.
משה גפני: את מדברת על הסכם הפשרה.
עפרה רוס: זה מבלי להתייחס להצעת החוק שעומדת כאן על השולחן.
עפרה רוס: חשוב לזכור שבאמת אנחנו הולכים להרחיב את קבוצת הנזקקים.
משה גפני: רבותיי, אני לא מצביע היום.
משה גפני: אני אבקש להכין את הצעת החוק לפי הצעת הפשרה המדוברת.
משה גפני: לאחר שיהיה נוסח מוסכם על האוצר ומוסכם עלינו, אני אשב עם החברים.
משה גפני: אני לא הולך להיות דון קישוט, לעבוד כמו חמור ובסופו של דבר גם אהיה זה שפגע בניצולי השואה.
משה גפני: אנחנו נקבל החלטה פה אחד, ביחד, האם אנחנו הולכים להמשך המלחמה מול משרד האוצר ונעביר את זה במליאת הכנסת ברוב של חמישים חברי כנסת כשהנהלת הקואליציה תילחם בכל כוחה נגד זה אלא אם כן תהיה הסכמה בהנהלת הקואליציה ואז זה בסדר גמור.
משה גפני: שאף אחד מכם לא ישלה את עצמו לגבי העניין של הקואליציה הנוכחית.
משה גפני: בקואליציה הנוכחית לא עבר חוק אחד או חצי חוק שהנהלת הקואליציה לא הסכימה לו.
משה גפני: אם הייתה לי איזו פרצה, הייתי הולך למלחמה מכיוון שאני חושב שזה עוול.
יואל חסון: אז תהיה הראשון.
זבולון אורלב: בסוף תמיד היא הסכימה.
זבולון אורלב: בהתחלה היא לא הסכימה, אבל אחר כך כן הסכימה.
זבולון אורלב: היו שני חוקים שהיא התנגדה והיא נלחמה נגד.
משה גפני: במהלך הזה כבר הייתי כמה פעמים.
משה גפני: הייתי בהנהלת הקואליציה וביקשתי תמיכה וביקשתי מראשי הסיעות את התמיכה.
משה גפני: ביקשתי מכולם.
משה גפני: זאב בילסקי יודע מה אנחנו עוברים שם.
משה גפני: יואל, אתה היית יושב ראש הקואליציה בממשלת קדימה, אז העברת את החוק של נהרי.
יואל חסון: רק את זה אתה מזכיר לי?
משה גפני: עשיתם דברים טובים.
זאב בילסקי: הוא עשה כל כך הרבה דברים טובים, למה אתה מזכיר רק את הדבר הזה?
משה גפני: נזכרתי בו.
משה גפני: כבר למעלה משש שנים שהחוק הזה מונח על שולחן הכנסת.
משה גפני: הוא עבר כבר שתי ממשלות, הוא עבר כבר שתי קואליציות, בין היוזמים של החוק הזה נמצאים חברים מכל הסיעות ובאמת הכנסת סבורה שהעוול הזה הוא לא בסדר, על אף שלאוצר יש הסברים.
משה גפני: אני לא תוקף את ההסברים שיש לו את ההסברים שלו.
משה גפני: שמעתם את נציג האוצר ואני שומע את הדברים הללו כל הזמן.
משה גפני: אני אבדוק את הדברים.
משה גפני: אני אבקש להגיע להסכם הזה שכפי שדיברנו ננסח אותו.
משה גפני: אני לא מסכים לצו.
משה גפני: זה הולך להיות בחוק.
משה גפני: אם אתם הולכים על צו ולא על חוק, זה הפרת הסיכום בינינו.
משה גפני: אני רק אומר את דעתי.
משה גפני: אני מחפש איך לברוח מההסכם אתכם כדי ללכת עם אורלב.
משה גפני: תנו לי תירוצים.
משה גפני: כשישבתי אתך ועם משה בר סימן-טוב דיברתי על חוק, על החוק הזה.
משה גפני: דווקא בנושא של המים לא רציתי את החוק, אבל כאן אמרתי שאני רוצה לסיים את העניין הזה בדרך הזאת.
משה גפני: כמו שעפרה רוס אמרה, יש גם תוספת של אנשים, יש גם תוספת של תקציב.
משה גפני: זה ייעשה באופן מיידי ובהסכמה.
משה גפני: לאחר שנגיע לניסוח, אני יושב עם החברים ואנחנו נחליט ביחד מה עושים, קואליציה ואופוזיציה.
משה גפני: נחליט ביחד האם אנחנו הולכים ייקוב הדין את ההר, ואני מטבעי מפא"יניק.
משה גפני: אני חושב שצריך לקחת את מה שיש.
משה גפני: בסוף אנחנו נישאר בלי כלום או תקום אחרי כן קואליציה כזאת שניצולי השואה בכלל לא יהיו על סדר יומה, וכבר היו דברים כאלה.
משה גפני: אני 23 שנים בכנסת.
זאב בילסקי: כמו שזה נראה היום, זה לא יכול להיות.
משה גפני: יכול מאוד להיות.
משה גפני: יכולה להיות קואליציה שזה לא יהיה על סדר יומה.
משה גפני: יהיה יושב ראש ועדת כספים שיהיו לו דברים אחרים.
משה גפני: יש המון בעיות במדינה.
משה גפני: בזכותכם הנושא של ניצולי השואה לא יורד כאן מסדר היום.
משה גפני: יש את הלחץ אבל אני לא בטוח שהלחץ הזה יהיה בעוד שנתיים.
זאב בילסקי: יש הסכמה כוללת לגביך גם לקדנציה הבאה.
ראובן מוזר: נעשה דוח דורנר 2.
אורי חנוך: שיהיה ברור שאנחנו תומכים בחבר הכנסת אורלב.
יואל חסון: אתה נותן לוח זמנים לעניין?
משה גפני: דב, אני מבקשת לשבת ולנסח את כל הדברים הללו.
משה גפני: בטח שיש לוח זמנים.
משה גפני: אני לא ארפה מהעניין.
משה גפני: אני הרי קובע את סדר היום.
יואל חסון: לפני שיהיו בחירות.
זבולון אורלב: אתה יודע משהו שאני לא יודע?
יואל חסון: אני קורא את המפה.
משה גפני: אצלנו הייתה החלטה שיכול להיות שבשבוע הבא נצביע אי אמון בממשלה.
משה גפני: יש אצלנו החלטה בסיעה.
משה גפני: נראה מה יקרה השבוע.
משה גפני: שתהיה התחייבות של יואל חסון שאם קדימה מצטרפת לקואליציה אחרי שאנחנו יוצאים, שיעבירו את החוק הזה כמות שהוא.
יואל חסון: אני מתחייב, אבל לא ניכנס לקואליציה.
משה גפני: אני מבקש להמשיך את המהלך הזה בהתאם לדברים.
משה גפני: את נוסח החוק אני אביא בפני החברים ונקבל החלטה משותפת האם אנחנו הולכים לפשרה או שאנחנו ממשיכים את המאבק הזה כאשר אז זה הכול או לא כלום.
משה גפני: זאת לא החלטה ערכית.
משה גפני: זאת לא החלטה של אידיאולוגיה אלא זאת החלטה מאוד מאוד פרקטית.
משה גפני: המטרה שלנו היא לעזור לניצולי השואה.
ברוך שוב: אני מאוד מעריך מה שאמר חבר הכנסת אורלב.
ברוך שוב: אנחנו, נציגי מרכז הארגונים, הולכים על הכול.
משה גפני: העניין הוא שראשית, יש לי פה גדול ושנית, אין לי בלב משהו אחר ממה שאני אומר.
משה גפני: ההחלטה שלכם היא החלטה טובה אבל תדעו, ואני אומר לכם את זה.
משה גפני: אני משקיע בזה הרבה זמן, הרבה שעות, הרבה ימים, אפילו הרבה לילות, זאת יכולה להיות החלטה שההחלטה תגרום לכך שימשיכו כמו כל השנים לא לקבל כלום.
ראובן מוזר: כבר פעם אחת הבהילו אותנו וזה היה בשיטת המדרגות.
משה גפני: בינתיים מקבלים?
ראובן מוזר: בינתיים מקבלים את שיטת המדרגות.
משה גפני: אני שואל האם עדיין מקבלים את כפל הקצבה.
ראובן מוזר: לא.
משה גפני: לאוצר אין בעיה.
משה גפני: אני מקבל את העמדה הזאת אבל שתדעו שלא קיבלו כל השנים וגם בהמשך לא יקבלו.
משה גפני: אנחנו ננסח את החוק, אנחנו נתייעץ בינינו ונדבר גם אתכם.
משה גפני: אני לא מתכוון לשכנע לכאן או לכאן, אני רוצה שתדעו את המצב כמות שהוא.
משה גפני: לראשונה, מאז אני מכיר בכל הקדנציות בכנסת שאני הייתי בהן, הכול נמצא על השולחן.
משה גפני: אין הסכמים שנעשים בחדרי חדרים שם מקבלים החלטות סמויות, זה על השולחן.
משה גפני: יש מישהו שרוצה להוסיף?
יפעת סולל: הנושא של קצבת שאירים לבני זוג ניצולי שואה, בעיניי זה בלתי נסבל.
יפעת סולל: למעשה נוצר מצב שאנשים שבמהלך עשרות שנים חיו מקצבה מסוימת, העובדה שבן הזוג נפטר הם לא נעשים יותר צעירים או יותר בריאים במשך שלוש השנים והם נשארים עם הכנסה פחותה באופן מאוד מאוד משמעותי.
יפעת סולל: בעיניי פשרה של שישים אחוזים לא נותנת מענה טוב.
יפעת סולל: אני חושבת שאנחנו צריכים לדבר על קצבת שאירים שתמשיך להשתלם לבן הזוג של ניצול השואה שנפטר.
יפעת סולל: לא מדובר באנשים רבים אלא מדובר באנשים שבאמת חיו על הקצבה הזאת במשך עשרות שנים.
משה גפני: למה זה שלוש שנים?
משה גפני: מה הרציונאל?
יוחנן רון: נדמה לי ששכחו דבר אחד שגם אותה קצובה לשאר, ממנה מנכים את ההפרש בהתאם לגובה ההכנסה של השאר.
יוחנן רון: הווה אומר שהוא לא מקבל את מלוא הקצבה אלא את חלקה היחסי בהתאם להכנסתו.
יוחנן רון: זה דבר מאוד חשוב שכדאי לציין אותו.
יוחנן רון: אם מדובר על סך כל ההכנסה של המשפחה בחייו של הניצול, הרי שאותו סל לא צריך להשתנות לאחר מותו וזה בכלל נושא אחר בנושא הקנייני.
יוחנן רון: אני רוצה להוסיף עוד דבר אחד.
יוחנן רון: זה לא נגמר רק בהכנסה אלא ישנן הקלות כמו למשל הארנונה.
יוחנן רון: למה השאר – ואני במתכוון אומר שאר, אבל זאת יכולה להיות אישה וזה יכול להיות גבר – לא זכאי להמשיך ולקבל את ואתה הקלה שהוא קיבל במשך עשרים השנים האחרונות בתשלום הארנונה?
זבולון אורלב: אחרי שאחד נפטר, מעלים את הארנונה?
ליה שמטוב: ודאי.
ליה שמטוב: הוא מקבל את האחוז המסוים כניצול שואה.
משה גפני: זה במקרה שבן הזוג שנפטר היה ניצול וזה שנותר הוא לא ניצול.
דבורה וינשטיין: לפני שנתיים וחצי אני התאלמנתי.
דבורה וינשטיין: בעלי ואני היינו שנינו ניצולי שואה.
דבורה וינשטיין: קיבלתי מכתב מהאוצר שהדהים אותי מאוד.
דבורה וינשטיין: מביטוח לאומי קיבלתי שישים אחוזים, ממבטחים קיבלתי שישים אחוזים, ופתאום מהאוצר קיבלתי מכתב שאחרי שלוש שנים נגמר.
משה גפני: אבל גם את ניצולת שואה.
דבורה וינשטיין: גם אני ניצולת שואה וגם בעלי היה ניצול שואה.
דבורה וינשטיין: שנינו ניצולי גטו.
משה גפני: למה מפסיקים אחרי שלוש שנים.
דבורה וינשטיין: למה נותנים לי מאה אחוזים במשך שלוש שנים ואחרי שלוש שנים לא נותנים לי שום דבר?
דבורה וינשטיין: ההיגיון הבריא שלי שהציל אותי לאורך חיי אמר לי שזה לא יכול להיות.
דבורה וינשטיין: מכיוון שאני יושבת בוועדה הפרלמנטרית פניתי לאריאלה שפנתה לחבר הכנסת יואל חסון.
דבורה וינשטיין: נפגשתי אתי וסיפרתי לו על המקרה.
דבורה וינשטיין: נראה לי שיושבים כאן עשרות אנשים שיש להם הגיון בריא וההגיון הבריא אומר שמבטחים נותן שישים אחוזים, ביטוח לאומי נותן שישים אחוזים, אז שגם האוצר ייתן שישים אחוזים.
דבורה וינשטיין: אנחנו לא מבקשים מאה אחוזים, אבל שייתנו שישים אחוזים.
מרדכי ויזל: יש כאן טעות.
מרדכי ויזל: אלה לא שישים אחוזים.
משה גפני: את הפסקת לקבל לגמרי?
משה גפני: את הרי ניצולת שואה.
דבורה וינשטיין: אני מקבלת את הקצבה שלו.
דבורה וינשטיין: אנחנו שנינו עובדי גטו.
מרדכי ויזל: מרדכי ויזל, עמותה פרלמנטארית.
מרדכי ויזל: היא לא מקבלת ממבטחים או מקרן פנסיה שישים אחוזים לאחר שעלה נפטר או אחרי שהאישה נפטרת אלא ארבעים אחוזים.
מרדכי ויזל: יש כאן ירידה גדולה מאוד.
דבורה וינשטיין: זה לא נכון.
מרדכי ויזל: תבדקו את זה.
יואל חסון: זה לא הנושא.
שיר לכיש: שיר לכיש מהקליניקה לזכויות ניצולי שואה.
שיר לכיש: יש הרבה מקרים שהבן אדם עצמו, השאר עצמו, יעדיף לקבל שלוש שנים מאה אחוזים.
שיר לכיש: אנחנו מדברים כאן על אנשים מאוד מבוגרים והרבה פעמים אולי אפשר לתת להם זכות בחירה.
שיר לכיש: אם תשאל את השאר עצמו, הוא יעדיף לקבל שלוש שנים מאה אחוזים.
יואל חסון: אין לי התנגדות לאופציה הזאת.
יונתן וולקן: עדיף מאה אחוזים לכל החיים, אבל אם לא, שתהיה זכות בחירה.
אורי חנוך: אם הפנסיה היא קטנה, גם השישים אחוזים מהווים מעט מאוד כסף.
אורי חנוך: אני הייתי מציע שיהיה מאה אחוזים לתקופה של עשר שנים.
אורי חנוך: ממילא עד אז כולנו נמות.
דבורה וינשטיין: אני מסכימה.
משה גפני: תוחלת החיים עולה, אבל בסדר, אני בעד שייתנו עשר שנים.
יואל חסון: אתם ואחרים שוברים את הממוצע כל שנה.
אורי חנוך: אנחנו מתפלאים על עצמנו.
משה גפני: אתה נראה בחור צעיר.
דב בארי: אני אסביר במה דברים אמורים.
דב בארי: גם כאן יש מספר רבדים.
משה גפני: לפני שאתה משיב לחבר הכנסת חסון, לא רציתי לשאול אותך קודם אבל מה לגבי הדיון הקודם, לגבי האלמנות או אלמנים?
דב בארי: בכפוף למסגרת העלויות, הכוונה כאן כרגע לתת לנזקקים ונצרכים.
דב בארי: לפי החישובים אנחנו מדברים על הסכומים האלו, לא לתת את התוספות האלה לאלמנות אלא רק לנזקקים ולנצרכים.
משה גפני: אלמנות לא יקבלו?
דב בארי: לא יקבלו את התוספת.
דב בארי: בגלל החישוב שאנחנו רוצים לעשות הלוקציה, בעצם לחלק את הסיוע בעיקר לאוכלוסייה עצמה.
משה גפני: איך טכנית תסדרו את זה כך שהאלמנות לא יקבלו?
משה גפני: זה יהיה בצו?
משה גפני: מה זה יהיה?
דב בארי: זה יהיה בתיקון החוק או בצו.
דב בארי: איך שתרצה הוועדה.
משה גפני: אם אני אסכים לצו לגבי הנושא של התוספת, מה יהיה עם האלמנות?
משה גפני: זה יהיה בחוק?
דב בארי: לעניין תיקון החוק, ככל שהוועדה תרצה, אני כבר בדקתי את האפשרות לעשות את זה בחקיקה, אפשר לעשות את זה בחקיקה ולשלב את שני הנושאים האלה בתוך תיקון החוק.
משה גפני: אבל אלמנות לא, אלא אם כן שאנחנו נחליט ונאמר שאנחנו רוצים שגם האלמנות יקבלו את השלוש השנים האלה.
עפרה רוס: זה לא קשור.
דב בארי: במדינת ישראל יש את ביטוח השאירים הקבוע שקיים לכל האוכלוסייה.
דב בארי: זה ביטוח שאירים שנמצא כחלק מקצבת זקנה ושאירים בחוק הביטוח הלאומי.
דב בארי: לא כאן ענייננו ואותו מקבלים כל החיים.
דב בארי: חוק נכי רדיפות הנאצים קבע ואמר שיש את אוכלוסיית ניצולי השואה ובאמת בחר להדגיש ולהוקיר את אותה אוכלוסייה ובעצם להעניק לה סיוע מוגדל.
דב בארי: גם כאן יש סיוע שונה לנזקקים/נצרכים וסיוע לאוכלוסייה שזכאית לתגמול האוניברסאלי.
דב בארי: האוכלוסייה שזכאית לתגמול הרחב של נזקק/נצרך, השאירים שלה או בני הזוג, האלמנות, זכאים לתגמול של מאה אחוזים כל החיים.
דב בארי: האוכלוסייה שזכאית לקצבה, לרובד הכללי, לא לנצרך/נזקק, האלמנות או בני הזוג מקבלים תגמול למשך 36 חודשים מתוך כוונה לתת סיוע או תקופת הסתגלות.
דב בארי: זאת הייתה כוונת המחוקק.
יואל חסון: עד שהוא מוצא עבודה חדשה.
דב בארי: תקופת הסתגלות ולמנוע את הירידה החדה בהכנסות של אותם בני זוג.
משה גפני: זה במקרה הרגיל.
דב בארי: כמו שאמרתי, בנזקק/נצרך זה לא קיים.
משה גפני: את זה המחוקק קבע לשלוש שנים.
דב בארי: כן, כתקופת הסתגלות.
דב בארי: בחוק כתוב 36 חודשים.
משה גפני: זאת אומרת, אם אנחנו רוצים להאריך את התקופה, אנחנו צריכים תיקון חקיקה.
משה גפני: מה לגבי נזקק ונצרך?
דב בארי: אין שאלה בכלל.
יואל חסון: אתה אומר לי שאין כאן שיקול דעת אלא זה רק בחקיקה?
משה גפני: לגבי נצרך ונזקק.
דב בארי: הם זכאים ממילא לכל החיים.
משה גפני: נשארה אלמנה שהיא איננה ניצולת שואה ובעלה שנפטר היה ניצול שואה והיה נזקק או נצרך, היא ממשיכה לקבל את אותו תגמול כל חייה.
גליה מאיר אריגו: כל עוד לא נישאה מחדש.
ליה שמטוב: אבל היא לא מקבלת את ההטבות שהיו לזוג קודם לכן.
ליה שמטוב: ארנונה ולא רק ארנונה.
דב בארי: לגבי ארנונה, אני לא בקיא במאה אחוזים איזה הטבות מקבלים בארנונה.
דב בארי: זה נמצא בצו של שר הפנים ואני לא יכול להתייחס לזה.
משה גפני: עפרה, את רוצה להוסיף?
עפרה רוס: החוק שלנו שמבוסס על החוק הגרמני, בחוק הגרמני לבן זוג לא משלמים אחרי הפטירה גם לא 36 חודשים
יואל חסון: מה זה שייך?
אורי חנוך: למעט מקרים יוצאים מן הכלל.
משה גפני: חבר הכנסת חסון, מדובר על הליך חקיקה.
משה גפני: אני רואה הצדקה בהארכת המועד, גם בגלל הגיל המבוגר, אנשים התבגרו ומתבגרים.
משה גפני: אני חושב שצריך להאריך את התקופה אבל כדי להאריך את התקופה, נצטרך תיקון חקיקה.
יואל חסון: זה בטוח שזאת רק חקיקה?
משה גפני: את היועצת המשפטית.
גליה מאיר אריגו: כן.
גליה מאיר אריגו: החוק קובע במפורש שישולם התגמול עד תום 36 חודשים.
משה גפני: אני מציע שתכין תיקון חקיקה.
יואל חסון: תצטרף אליו?
משה גפני: אני אסכם להצטרף אליו.
יואל חסון: עם הכיוון של השישים אחוזים לכל החיים או הארכת הזמן?
משה גפני: אני לא חושב לכל החיים.
משה גפני: לכל החיים, לא נצליח אתם.
משה גפני: אנחנו שוב נמצאים במהלך של הכול או לא כלום.
יואל חסון: בארי, אם נגיד נאריך את זה בעשר שנים, יש לך הערכה לעלות?
דב בארי: אין לי הערכת עלות.
זבולון אורלב: מה היקף האוכלוסייה שמפסיקים לה את הקצבה במשך שנה אחת?
עפרה רוס: אנחנו צריכים לבדוק.
זבולון אורלב: מאות, אלפים, עשרות אלפים?
עפרה רוס: אנחנו נבדוק את זה.
משה גפני: יואל, אתה עכשיו באופוזיציה.
משה גפני: חוץ מהפריימריס אין לך דברים מיוחדים.
משה גפני: את זה אמרתי לך בארבע עיניים.
משה גפני: הנושא חשוב לך ואני מציע שתדבר עם עפרה ותראה באיזה סדרי גודל מדובר.
משה גפני: לפי זה תכין את החוק.
משה גפני: יכול להיות שזבולון צודק וצריך לעשות מדרגה אחרי שלוש שנים.
משה גפני: אם מדובר במספר גדול, הכיוון של החוק צריך להיות שונה.
משה גפני: אם מדובר במספר לא גדול, זה יותר קל בחקיקה.
משה גפני: אתם תעזרו לו.
דבורה וינשטיין: כשמדברים על כסף ועל מספרים, רק לפני שבועיים ישבנו והראו שכל יום נגמרים בין 12 ל-15 אנשים.
דבורה וינשטיין: אם מדברים היום על חמישים אלף, מחר אלה יהיו רק ארבעים אלף כך הלאה.
דבורה וינשטיין: אני רוצה לומר עוד מילה אחת בקשר לנצרך ונזקק.
דבורה וינשטיין: אין קשר בין נצרך ונזקק.
דבורה וינשטיין: אני התחלתי לעבוד בגיל 15 ואני לא רוצה להיות לא נצרכת ולא נזקקת.
דבורה וינשטיין: אני עבדתי כל חיי, חמישים שנים ואני לא רוצה להיות לא נזקקת ולא נצרכת.
מרדכי ויזל: יש לי רושם שכאן מדברים רק על הנתונים של האוצר.
מרדכי ויזל: יש אחוז די גדול של אלה שבאו אחרי 1953 ומקבלים מהקליים קונפרנס ואחרי שהבעל או האישה נפטרו, הם לא מקבלים שום דבר.
מרדכי ויזל: אם אני טועה, אשמח אם תתקנו אותי.
אורי חנוך: אתה לא טועה.
מרדכי ויזל: יש אחוז גדול מאוד שלא מקבל שום דבר.
ברוך שוב: אני פונה למחוקקים, לחברי הכנסת ולאוצר.
ברוך שוב: לא יתכן שכאשר טוב לנו, אנחנו נשתמש בחוק הגרמני וכשלא מתאים, נשכח ממנו.
עפרה רוס: אמרתי את זה להפך, מההיבט האחר.
ברוך שוב: בוא נחליט שכל העניינים של החוק הגרמני, או שהכל טוב או שבכלל לא.
משה גפני: לגבי הנושא האחרון שהעלה חבר הכנסת יואל חסון, אני מודה לו על כך.
משה גפני: אני מבקש מהרשות לניצולי השואה לבדוק את הנתונים ולראות לפי זה אם תוכל להכין את החוק, לפי הנתון הזה.
יואל חסון: אני אשב אתם.
משה גפני: לפי דעתי כולנו נצטרף להצעה.
משה גפני: נבקש גם מהאוצר שישתף פעולה בעניין הזה.
משה גפני: בכל אופן, מדובר באנשים בגיל מתבגר.
משה גפני: לגבי החוק של זאב בילסקי, אנחנו נמתין לראות מה קורה עם החוק הכללי ואם נלך על החוק הכללי, נצביע על שילוב החוק בתוך החוק הזה.
משה גפני: לגבי החוק הכללי, אני מבקש, דב, להכין את החוק כמות שהוא לפי הצעת הפשרה.
משה גפני: אחרי שהנוסח יהיה מוכן אני אשב עם החברים, אני אדבר גם עם הארגונים ונראה למה אנחנו הולכים.
משה גפני: כל החלטה בעניין הזה תהיה החלטה פה אחד.
משה גפני: לא תהיה החלטה שאני אביא אותה לרוב ומיעוט.
משה גפני: בעצם, למה אני צריך להגיד את דעתי?
משה גפני: אני חושב שההחלטה תהיה בעיניים פקוחות על המצב כמות שהוא.
משה גפני: אגב, אני גם אדבר עם חבר הכנסת אלקין, עם יושב ראש הקואליציה, ואני אומר לו שהדעה של כל החברים בוועדה היא ללכת על החוק הזה.
משה גפני: תודה רבה, הדיון בעניין הזה הסתיים.
ציון פיניאן: דיון מעקב.
ציון פיניאן: מי נציגי הממשלה שנמצאים כאן?
טמיר כהן: ממשרד האנרגיה, ממשרד הפנים.
ציון פיניאן: מתי היה הדיון הקודם?
טמיר כהן: ב-6 בפברואר.
שי חרמש: אמרנו שתוך חודש נקיים ישיבה.
מגלי והבה: זה לזכותו של מנהל הוועדה והיושב ראש.
ציון פיניאן: זה מאחר שיש הסכמה בין הקואליציה לאופוזיציה.
מגלי והבה: אדוני היושב ראש, האורחים הנכבדים, חבריי, אני חושב שהיום אנחנו מצפים לשמוע תשובות כדי להחזיר את אנשי מועצת עוספייה עם תשובות.
מגלי והבה: נתנו את כל הזמן הדרוש כדי לשמוע ממשרד הפנים וגם ממשרדים אחרים מה עשו כדי לפתור את הסוגיה הזאת.
מגלי והבה: אני חושב שכאשר הצגנו למשרד הפנים את הסוגיה, פעם אמרו שיש דירות שאפשר מיד לחבר אותן לחשמל, פעם אמרו שעדיין לא עשו סקר באשר למספר הדירות גם בדליה וגם בעוספייה אותן אפשר לחבר ואז אמרנו שאנחנו שמענו את ראשי הרשויות, מכירים את הסוגיה ואנחנו מדברים על בין 800 ל-900 בתים בשני הישובים שצריכים להיות מחוברים לחשמל.
מגלי והבה: היו לנו גם כמה הצעות מעשיות ואמרנו שאם אותם בתים עדיין לא קיבלו טופס 4 , לתת להם את החיבור הזמני.
ציון פיניאן: אני חושב שדיברו על טופס 2.
מגלי והבה: לתת לאנשים על סמך טופס 2 את החיבור הזמני והחיבור הזמני ייתן להם את האפשרות לפנות לוועדת התכנון והבנייה לגבי רישות הבתים אבל בינתיים יהיה להם חשמל ולא נשאיר את אותה אוכלוסייה כשהיא לא מחוברת לחשמל כאשר חלק ממנה ממשיך להשתמש באמצעים פיראטיים, כמו גנרטורים ואמצעים אחרים, ואנחנו יודעים מה הסכנות הטמונות בכך.
מגלי והבה: אנחנו צריכים לדרוש היום ממשרדי הממשלה, ובמיוחד ממשרד הפנים, פתרונות.
מגלי והבה: אמרנו גם מה הסנקציות בהן אנחנו כוועדה צריכים לנקוט כדי שהדיון שלנו והדרישות שלנו יהיו אפקטיביות.
מגלי והבה: אמרת אדוני היושב ראש שיש הסכמה מקיר לקיר, גם קואליציה וגם אופוזיציה, במיוחד מצדך כסגן ראש עיר בעבר, עת היית יושב ראש ועדת תכנון במשך 15 שנים, ולכן אני אומר שלא יכול להיות אחרי כל כך הרבה שנים שנקבל את אותה תשובה.
מגלי והבה: נקווה שהיום ייתנו לנו תשובה שיש בה בשורה כך שהאנשים האלה יתחברו לחשמל.
מגלי והבה: כל תשובה אחרת מוכיחה או תוכיח לנו שמשרדי הממשלה – הפקידות, כי השרים הם קובעי מדיניות – לא מקיימים את הדברים.