GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
משה גפני: אני קיבלתי את עמדת הממשלה בדמי הניהול, שצריך שיהיה איזון, והתבטאתי באופן חריף על הפחתת דמי הניהול, אבל במקביל אמרתי שצריך לדעת שמפחיתים את דמי הניהול מפני שהיעד שלנו הוא באמת החוסך הקטן והעמית, אבל לא לתת לחברות ליפול.
משה גפני: אנחנו רוצים שהשוק יהיה מפותח.
משה גפני: אם השוק מפותח, זה גם לטובת העניין ואת האיזונים האלה צריך.
משה גפני: אמרתי אתמול ואני חוזר על זה גם היום וכנראה אני לא אומר את זה יותר.
משה גפני: אני מפא"יניק, אני חושב שצריך ללכת לפשרה ובפשרות האלה, אם אני רואה את כל המכלול של מה שאנחנו עושים בנושאים הללו, אנחנו נוטים יותר ללכת עם הרגולטור אבל צריך לדעת גם לא לזרוק את החברות.
משה גפני: דניאל, תגידי איפה אנחנו עומדים.
דניאל אילון: אתה כינית שלוש פעמים ברצף את הפעילות כעודף רגולציה ואולי התכוונת לריבוי רגולציה.
דניאל אילון: במילה עודף רגולציה יש כבר אמירה ערכית כאילו מה שאנחנו מביאים הוא יותר מדיי.
משה גפני: לא, סליחה.
משה גפני: אמרתי עודף רגולציה כי לא למדתי את הליבה.
משה גפני: התכוונתי יש יותר רגולציה ויכול להיות שזה נכון מבחינת הרגולטור.
משה גפני: לא התכוונתי למילה ערכית.
משה גפני: אצלי ערכי זה תלמידי ישיבות שלומדים תורה.
משה גפני: זה ערכי.
משה גפני: הנושא של רגולציה הוא לא ערכי.
משה גפני: לא התכוונתי לערכי.
דניאל אילון: אני רוצה לומר שכאשר אנחנו מבשלים רגולציה או חושבים על כינונה, אנחנו לוקחים בחשבון בין השאר את ההשפעה שתהיה לזה על השוק, על השחקנים.
דניאל אילון: גם אנחנו, כמו הוועדה, לא חפצים בריכוזיות בשוק הזה, אבל יחד עם זאת הערך המוגן המרכזי מבחינתנו הוא הערך של הלקוח.
דניאל אילון: כשאנחנו הבאנו את הנוסח בפני הוועדה, עשינו את זה באמונה שלמה שהמידע שיינתן לציבור בכללותו הוא חשוב והוא ייתן איזשהו סל של מידע בסיסי מבחינתנו להשוואה בין בתי השקעות מבלי להידרש לעבור אחד-אחד.
דניאל אילון: יחד עם זאת קיבלנו על עצמנו שיש עמדה אחרת והיא עמדת הוועדה ואמרנו בו בעת שאנחנו מבינים שאנחנו מביאים רפורמה רחבה וחשובה ושבתוכה על החלק הזה אפשר לוותר בעת הזאת.
דניאל אילון: לכן אנחנו חוזרים לעמדה שהושמעה בדיון הקודם ואת החלק שמדבר על הדיווח לציבור אנחנו מוכנים להשמיט מהתקנות.
משה גפני: מה עושים עם סעיף 23?
דניאל אילון: סעיף 23 הוא בתוך הפרק הזה והוא לא יהיה.
שגית אפיק: את מורידה את כל הפרק.
משה גפני: אני רוצה שהיא לא תוריד את כל הפרק.
שגית אפיק: בשלב מסוים הייתה אופציה להחיל את הוראות הפרק לגבי חברות שממילא חלים לגביהן כללי ממשל תאגידי.
משה גפני: זה אני מבקש.
דניאל אילון: אני אומר לכם למה אנחנו עדיין בעמדה עליה החלטנו בהחלטה מאוד מהירה אגב הדיון.
דניאל אילון: הייתה לנו הזדמנות בשבוע האחרון לדון בה בצורה יותר מעמיקה והגענו למסקנה שעדיין עדיף לנו, בהינתן זה שהוועדה אינה מאשרת לנו לאשר את הפרק הזה כפי שהובא, שעדיף המצב שהוא לא יאושר כלל מהטעם שאנחנו ממשילים את זה לצורך העניין לכך שזה כמו שאתה עושה מחירון רק לסטיישנים ובלי מחירים.
משה גפני: אני לא מבין במשלים.
משה גפני: רק אליקים רובינשטיין מבין במשלים אבל אני לא מבין במשלים.
ציון פיניאן: הוא הרגיז אותך.
משה גפני: לא, לא הרגיז.
משה גפני: קראתי את פסק הדין בדרך מבני ברק לכאן וחשבתי שאני מתפלץ.
משה גפני: איך אפשר באותיות עבריות להכניס כל כך הרבה שטויות?
משה גפני: אני חושב שאתם כן צריכים ללכת לעניין הזה.
משה גפני: לא הבנתי את המשל עם ועם הסטיישן.
דניאל אילון: אני אסביר את המשל בלי להתחכם.
משה גפני: בואי נדבר בהווה.
דניאל אילון: אנחנו כרשות רצינו להביא מסד נתונים שיכול להוות כר השוואה לא רק בין הקבוצה של עשרה בתי השקעות, אולי, שנכנסים לקבוצה הנבחרת כי זה לא מעניין.
דניאל אילון: אני חושבת שכלקוח יש לך 140 בתי השקעות, 140 מנהלי תיקים, אז אתה רוצה מסד להשוואה בין כולם ולא רק בין הסטיישנים ולא רק בין הקבוצה הנבחרת הזאת וגם לגביה, בלי הנתונים הכי עוקצניים ומעניינים שזה שווי נכסים מנוהל ועזיבת לקוחות.
משה גפני: תדעי שאז אני מכניס כאן איזה משפט שגם שכשאני לא אהיה יושב ראש ועדת הכספים, לא תוכלו להביא את זה.
משה גפני: אז למה את אומרת משל?
משה גפני: תגידי שאת מחכה שיהיה יושב ראש אחר לוועדת הכספים.
דניאל אילון: לא, לא זאת הייתה הכוונה שלי ואתה גם יודע את זה.
דניאל אילון: אני אומרת שאנחנו נלך ונעשה שיעורי בית.
דניאל אילון: הוועדה נתנה לנו תמסורת ואנחנו לוקחים אותה ברצינות.
דניאל אילון: אנחנו מבינים שכרגע לא בשלה העת בעת הזאת, בתחושה הציבורית אולי, שזה יותר מדי כרגע, שזה קצת הרבה מדי.
דניאל אילון: הפנמנו את זה, זה מקובל עלינו ואנחנו מורידים את הפרק הזה.
דניאל אילון: אני לא אתן ערובה והבטחה שלטונית כי אין לי זכות כזאת שבעתיד לבוא לא נחשוב אחרת וננסה לשכנע את חברי הוועדה בצורה אחרת.
משה גפני: למה מפריע לך שהחברות הגדולות יהיו?
משה גפני: רונן סולומון, אתה היית בדיונים שקיימנו בניסיון להגיע לפשרה, יש לך מה לומר בעניין?
רונן סולומון: ברור שאנחנו מעדיפים שהפרק ירד.
רונן סולומון: עשינו על זה חשיבה.
רונן סולומון: לפי מה שאדוני אמר, אני עכשיו מצביע לאדוני שכל הזמן הוא יהיה יושב ראש הוועדה.
משה גפני: זה רעיון שאם היה זמן, היינו מרחיבים בעניין הזה אבל אין לנו זמן.
משה גפני: מה אתה מציע לעשות במקרה הזה?
רונן סולומון: ברור שעל פניו עדיף להוריד את כל הפרק.
רונן סולומון: בסופו של דבר אכן תהיה השוואה בין החברות.
משה גפני: זה לא טוב.
משה גפני: אני הייתי רוצה שזה יחול על חברות.
זהבה גלאון: אני גם לא אוהבת שהרשות לניירות ערך מקבלת את הפשרה הזאת.
משה גפני: אני אמרתי את עמדתי ואני לא מסתיר אותה.
זהבה גלאון: גם אם יבוא יושב ראש ועדת כספים אחר ולא יהיה זה חבר הכנסת גפני, מה שלא ייכלל עכשיו, לא ייכלל.
זהבה גלאון: חוץ מזה, גפני תמיד יהיה יושב ראש ועדת הכספים.
משה גפני: הם יודעים שמה שהולך לקרות עם חוק טל, אני עוזב.
משה גפני: אני לא נשאר כאן.
דניאל אילון: יושב כאן מנהל המחלקה המקצועית שהוא מופקד על הפיקוח על העניין הזה.
משה גפני: האמת היא שאני מסכים עם חברת הכנסת זהבה גלאון שאי אפשר לדעת מה יהיה כאן בעתיד.
משה גפני: יכול להיות יותר טוב, אבל יכול להיות יותר גרוע.
משה גפני: כדאי שתשימו עכשיו את מה שאפשר.
ציון פיניאן: כדאי לכם לקחת מה שמציעים.
משה גפני: אי אפשר לדעת מה יהיה.
משה גפני: יכול להיות שבאמת יהיה לכם יותר טוב.
משה גפני: אני לא חושב שרע לכם היום כאן, אבל בעניין הזה אני באמת לא אתכם לגמרי.
משה גפני: הסברתי את הנימוקים ואמרתי את כל המכלול.
משה גפני: אני לא רוצה שחברות ייפלו, אני לא רוצה שחברות יתמוטטו, אני אלך עם הנושאים האחרים בהם אנחנו הולכים אתכם.
משה גפני: כשאני אומר אתכם, אני לא מתכוון רק לרשות לניירות ערך אלא אני מתכוון לרגולטור.
משה גפני: אני לא חושב שבמכלול השיקולים המקרה הזה הוא המקרה שצריך ללכת ייקוב הדין את ההר ושייפלו החברות הקטנות.
משה גפני: תעזור לי.
דודו לביא: נתחיל בזה שקודם כל למען הגילוי הנאות המשקיע זכאי לקבל כל פרט שחשוב לו לצורך קבלת החלטת השקעה.
דודו לביא: אנחנו לא מדברים על סקטורים שונים אלא אנחנו מדברים על אותו סקטור ובמסגרת הסקטור הזה אותן 144 חברות מתחרות זו בזו.
דודו לביא: מצב שבו יש אי-סימטריה.
דודו לביא: זאת אומרת, חלק מהחברות נותנות מידע מסוג מסוים למשקיעים פוטנציאליים כאשר אותם משקיעים פוטנציאליים שהם גם משקיעים פוטנציאליים בחברות אחרות לא מקבלים את אותו מידע ביחס לחברות האחרות, זה מצב שהוא פחות רצוי מבחינתנו.
דודו לביא: זה לא בבחינת תפסת מרובה לא תפסת או הכול או לא כלום.
דודו לביא: את ההצעה שלנו אמרנו בדיון הקודם.
משה גפני: אבל למה לא כדאי לשים את החברות שאפשר לשים?
דודו לביא: בהיעדר אפשרות לתת לציבור הרחב את מידע הליבה ביחס למכלול הפעילויות, אנחנו חושבים שהמצב הרצוי הוא בשלב הזה לא לתת מידע, לא כמידע חלקי ולא כמידע ביחס לחלק מהחברות.
זהבה גלאון: למה שלא תלכו על איזו פשרה בין החברות הגדולות לקטנות?
משה גפני: אני מנסה לעשות את זה כבר שעתיים אבל אני לא מצליח.
זהבה גלאון: אני הולכת אתך.
זהבה גלאון: למה שלא תלכו על איזו פשרה?
משה גפני: כן, זה הדבר הכי הגיוני.
דודו לביא: כי ככל שמדובר במידע שהוא מידע שחשוב למשקיע, חשוב באותה מידה למשקיע ששוקל לקבל שירותים מחברה גדולה ולקבל שירותים מחברה קטנה.
דודו לביא: אנחנו לא מדברים על סקטורים שונים אלא אנחנו מדברים על חברות.
משה גפני: מר לביא, זה נראה לי כאילו אני יושב ואומר שניתן לחברות להסתיר את המידע כך שלא ידעו כלום.
משה גפני: אני הולך לחברה ושואל אותה מה השעה, ואני רוצה לדעת באיזה שעון היא משתמשת.
משה גפני: שלא לדבר על כמה דמי הניהול, מה ההשקעות, ואם אתה לא אומר לי את הכול מהתחלה ועד הסוף – אני הולך לשכן ממול.
משה גפני: אין דבר כזה שהוא יכול להסתיר משהו.
משה גפני: אל תשים את זה בקונוטציה הזאת.
משה גפני: אני שואל הכול.
משה גפני: אני רוצה לדעת מתי בעל החברה התחתן.
משה גפני: אני אומר שאתם דרשתם בפרק הזה שהחברות, כולל החברות הקטנות שיש להן עשרה משקיעים, יפרסמו את כל זה לציבור וזה פשוט יפיל אותן.
משה גפני: זה הוויכוח.
משה גפני: הוויכוח הוא לא האם להסתיר את המידע או לא להסתיר אותו.
משה גפני: אני מודיע שכל אדם במדינת ישראל שמעוניין להשקיע בחברה הכי קטנה או הכי גדולה, הוא זכאי לקבל את מלוא המידע.
משה גפני: אם החברה מסתירה ממנו פרט הכי קטן, שלא ישקיע שם.
משה גפני: אין חברה שלא תמסור לו את כל הפרטים אלא אם כן היא חברה פלילית שזה כבר טיפול אחר.
משה גפני: אין שום סיבה שלא למסור למשקיע את כל הפרטים.
דודו לביא: היא הנותנת.
משה גפני: היא לא הנותנת.
דודו לביא: לאור עמדת הוועדה שהפרקטיקה הנוהגת צריכה להיות שהמשקיע מגיע לחברה ומקבל מהחברה את מלוא הפרטים, אנחנו חושבים שאין מקום לייצר גם אפליה מהכיוון ההפוך.
דודו לביא: זאת אומרת, משקיע שמבקש להתקשר עם חברה לניהול תיקים לצורך קבלת שירותים, יפנה לחברה – בין אם היא גדולה, בין אם היא בינונית ובין אם היא קטנה – ויקבל את המידע.
דודו לביא: זאת המשמעות של ההחלטה שלנו למשוך את הפרק.
דודו לביא: מתן מידע ביחס לחלק מהחברות, מתן מידע חלקי, לדעתנו גורם יותר נזק.
משה גפני: אם כן, פרק 23 יורד.
משה גפני: יש לנו עוד משהו לעשות או שצריך להצביע?
זהבה גלאון: אדוני, אני רוצה להעיר הערה.
זהבה גלאון: קודם כל, העמדה הכללית העקרונית שלי, אם אני יכולה לומר את זה באופן הזה, היא שאני תומכת בחובת דיווח ובשקיפות לציבור.
זהבה גלאון: אני לא מבינה מה יש להסתיר.
זהבה גלאון: נניח שאנחנו עכשיו לא בשלב הזה אלא התקדמנו ומנסים לראות האם מושכים את הפרק הזה לחלוטין או מנסים להגיע לאיזושהי פשרה.
זהבה גלאון: אני רוצה לנסות להציע מודל מסוים שאם לחלוטין הפרק הזה יימשך, אני אומרת לכם שהוא לא ייכנס.
זהבה גלאון: אין סיכוי שהוא ייכנס בעתיד ואנחנו, הציבור, נהיה חשופים לזה שלא נהיה חשופים למידע.
זהבה גלאון: זה לא ייכנס.
זהבה גלאון: השאלה אם אפשר להגיע לאיזושהי פשרה.
זהבה גלאון: אני רוצה להציע איזושהי פשרה לפיה קודם כל הפרק הזה יישאר אבל נגיע לאיזושהי פשרה שלפחות בשלב הראשון הוא יחול על חברות מסוימות ולאו דווקא עשר הגדולות.
זהבה גלאון: הוא יחול על חברות שיש להן היקף נכסים מסוים, כך שזה לא באופן שרירותי עשר הגדולות, ואחר כך מי שמגיע להיקף ניהול נכסים מסוים או שיש לו מספר לקוחות מסוים, הוא יחול עליו.
זהבה גלאון: יהיה איזה שילוב בין חלק מהקטנות לבין אלה שלא נחשבות ריכוזיות.
זהבה גלאון: אם תסכים למשוך את הפרק הזה לחלוטין, בעיניי אנחנו מחוקקים כאן חוק נכה שלא מאפשר דיווח לציבור.
זהבה גלאון: בעיניי זה משדר כאילו יש פרקטיקות שמבקשים להסתיר.
זהבה גלאון: אני לא אדע אם היו הרשעות, אני לא יודע מה ההיקפים ואני לא אדע כלום.
זהבה גלאון: אני חושבת שזה לא נכון.
זהבה גלאון: אני אומרת לך ברמה העקרונית.
זהבה גלאון: אתה כיושב ראש הוועדה לא יכול לחוקק חוק כזה שלא נותן את שלושת ההיבטים, שלושת הפרקים כפי שהרשות הציגה מלכתחילה.
זהבה גלאון: אני מבינה את הרשות.
משה גפני: זאת הייתה עמדת כל הוועדה.
זהבה גלאון: אני לא מגלגלת את זה רק לפתחך.
משה גפני: אני עומד מאחורי העניין.
משה גפני: עשיתי הפסקה ועשינו התייעצות גם הגופים ולאחר מכן גם עם הרשות.
משה גפני: ניסינו להגיע.
משה גפני: אין לי כאן עניין של כזה ראה וקדש.
זהבה גלאון: אני גם לא רוצה לפגוע רק בקטנות.
זהבה גלאון: אם הריכוזיות קיימת, היא קיימת והיא פוגעת בצרכנים.
זהבה גלאון: מה שצריך לעמוד לנגד עינינו זה הצרכן, הלקוח.
זהבה גלאון: איך הלקוח יקבל נתונים שיעזרו לו להחליט לבחור.
זהבה גלאון: אם אתה מחוקק חוק שיש בו רק שני פרקים שזה דיווח לרשות לניירות ערך וללקוחות, אבל הציבור הרחב לא יודע, בעיניי זה חוק חסר.
משה גפני: לא חוק.
משה גפני: תקנות.
זהבה גלאון: תקנות.
זהבה גלאון: לא משנה.
זהבה גלאון: אני מציעה שאתה תנסה להגיע לאיזושהי פשרה ואני הצעתי סוג מסוים של פשרה שאפשר לדון עליה כי אחרת זה לא יהיה, זה לא ייכנס.
משה גפני: אתם מסכימים שנתחיל לדון בזה?
דודו לביא: צריך לתת את הדעת לעניין נוסף.
דודו לביא: החברים שמייצגים את הגופים הקטנים דאגו שכתוצאה ממתן מידע בתצורה כזאת או אחרת יוטבע אות קין שיפגע בחברות הקטנות.
דודו לביא: אנחנו חושבים שמצב של יצירת דיפרנציאציה לפיה חלק מהחברות נותנות גילוי מלא וחלק מהחברות הן בעצם בגדר קופסה שחורה ולא נותנות את הגילוי הזה, זה עלול להחמיר את מצבן של החברות הקטנות כי זה יהיה מנוף שיווקי בצד הגופים הגדולים שיבואו ויאמרו שהנה, ראו, אנחנו שקופים, אנחנו נותנים את המידע אבל הגופים הקטנים מונעים מכם את המידע.
דודו לביא: לכן כל א-סימטריה, כל מה שאנחנו קוראים ארביטראג' רגולטורי בין פעילות שהן פעילויות תחליפיות מתחרות, הוא בעייתי.
דודו לביא: זה פשוט לא עובד כלכלית.
דודו לביא: לכן כל מצג עקום מהסוג הזה, להערכתנו יכול לגרום יותר נזק מאשר תועלת.
דודו לביא: כמובן גם נשאלת השאלה בנסיבות האלה היכן שמים את הרף כי אופן ההתפלגות של אותן 144 חברות מבחינת היקף נכסים מנוהל, בהנחה שזה הפרמטר שרלוונטי לצורך קביעת הרף כפי הצעתך, הוא יהיה כזה שבהכרח ישים רק את מיעוטן של מיעוטן של החברות כחברות שנותנות את הגילוי כי הרוב המוחלט של החברות הן חברות שמנהלות נכסים בהיקפים מאוד נמוכים, או שנתפסות על ידי הנציגות של הגופים האלה כחברות שהן חברות קטנות.
דודו לביא: זאת אומרת, לשיטתן של החברות האלה, גם חברה שמנהלת 500 מיליון שקלים, היא חברה שהיא חברה בינונית קטנה והרף צריך להיקבע ברמה מאוד מאוד גבוהה של חברות שממילא הן חברות שגם פועל יוצא של הפרסום שלהן, השיווק שלהן, המשאבים שלהן, הן חברות שמוכרות לציבור והן חברות שהנגישות שלהן לציבור היא ממילא גבוהה.
דודו לביא: כולם מכירים את החברות שבשליטת חברי הבורסה ואנחנו בפועל מדברים בעיקר על החברות האלה ככל שתתקבל החלטה לעשות את הדיפרנציאציה.
זהבה גלאון: יוצא שאנחנו נאשר כאן תקנות שיעזרו לרגולטור כי יהיה דיווח לרגולטור אבל בעצם השוק יישאר ללא תחרות או ללא תחרות אמיתית.
זהבה גלאון: בטח הוא לא יהיה שקוף וזה לא יאפשר בחירה צרכנית נבונה.
זהבה גלאון: אם כן, מה אנחנו עושים?
משה גפני: אתה הולכת ממש בקיצוניות.
משה גפני: מה הנכות כאן?
משה גפני: בעצם העובדה שלא הולכים לפרסם לציבור את כלה דברים שיש בחברות שהן חברות לא גדולות?
משה גפני: חברות גדולות, אני מבין.
משה גפני: דודו אומר שאין אפשרות לעשות הבחנה ביניהן, בסדר, אני מקבל.
משה גפני: אני רציתי שתהיה פשרה.
משה גפני: הרי החיים הם כל הזמן בסדרי עדיפויות ובאיזונים.
משה גפני: היעד שלנו הוא לדאוג לצרכן.
משה גפני: זה היעד ואמרת זאת נכון.
משה גפני: בדאגה לצרכן, אנחנו כוועדת כספים לא יכולים לטמון את הראש בחול.
משה גפני: החלטה שלנו בסופו של דבר יכולה להועיל לצרכן או לפגוע בו.
משה גפני: לדעתי החלטה כזאת שתסיר מהשוק או תוריד מהשוק הרבה מאוד חברות קטנות, זאת פגיעה בצרכן.
משה גפני: זאת לא הפחתה של דמי ניהול,
משה גפני: אלה לא תעודות סל, אלה לא התשלומים הכפולים שהם גבו וכאן באמת הלכתי נגדם.
משה גפני: אני דווקא אוהב אותם אבל אני הולך לגופו של עניין.
דודו לביא: ברשותו של אדוני, אני רוצה להדגים באמצעות דוגמה אחת קטנה שתמחיש למה הנושא הזה יכול לשמש כחרב פיפיות.
דודו לביא: מן המפורסמות הוא שחברות גדולות לניהול תיקים גובות דמי ניהול נמוכים מהותית מדמי הניהול שנגבים על ידי חברות קטנות.
דודו לביא: מצב שבו תהיה אי-סימטריה, שהחברות הגדולות יספרו לכלל הציבור כמה דמי ניהול נמוכים הם גובות, ואז כשהלקוח ייכנס לחברה קטנה הוא יוכל לראות שדמי הניהול שנגבים ממנו הם הרבה יותר גבוהים, זה מצב שיפגע בחברות קטנות.
זהבה גלאון: זה יפגע בחברות הקטנות אבל זה פוגע בי כצרכנית שמשלמת דמי ניהול גבוהים יותר.
זהבה גלאון: אם אין להם מה להסתיר ואין להם ממה לפחד, למה שהם לא ידווחו?
זהבה גלאון: מה שאתה אומר עכשיו זה בכלל היא הנותנת מהכיוון השני.
זהבה גלאון: נכון, אני פתאום אראה שבחברות הקטנות אני משלמת יותר.
דודו לביא: אני מתחבר לרוח שהתווה יושב ראש הוועדה.
שגית אפיק: זה גם יכול לעבוד הפוך.
שגית אפיק: אם אני אראה שהחברה הגדולה לוקחת דמי ניהול נמוכים, כשאני אגיע לחברה הקטנה אני אתמקח אתה משום שראיתי שיש אופציה לדמי ניהול נמוכים.
שגית אפיק: זה עובד לכל מיני כיוונים.
שגית אפיק: אי אפשר לצפות ולכוון את התנהגות הציבור.
משה גפני: שגית, אני לא הולך כל כך נגד הרשות לניירות ערך.
משה גפני: אם הם לא רוצים, הם לא רוצים.
זהבה גלאון: הרי הם באו מלכתחילה עם תקנות שכוללות שלושה פרקים.
זהבה גלאון: בעקבות הדיונים שהיו בוועדה, שיכול להיות שלא כל התמונה עמדה לנגד כל חברי הוועדה, הרשות מושכת את הפרק של הדיווח לציבור הרחב.
זהבה גלאון: הרשות בעצם אומרת לנו שהיא מקבלת את הדיווח שלה, הרשות לניירות ערך מקבלת את הדיווח, הרגולטור מקבל את הדיווח, אבל לא הציבור הרחב כי הוא לא צריך לדעת שהבנקים או החברות הגדולות גובים פחות.
זהבה גלאון: אני לא מבינה את ההחלטה.
זהבה גלאון: אני חושבת שצריך ללכת כאן לעסקת חבילה כוללת.
זהבה גלאון: אני בעד לעשות איזונים.
זהבה גלאון: אני חושבת שעושים כאן
זהבה גלאון: סיבוב על הגב של הציבור, על גב הלקוחות.
משה גפני: מה העלתה ההתייעצות הסיעתית?
דניאל אילון: רציתי לוודא עם חברי שהוא עומד על דעתו.
זהבה גלאון: שבעצם יישארו חברות קטנות שגובות דמי ניהול גבוהים.
משה גפני: יהיו חברות קטנות שגובות דמי ניהול גבוהים.
זהבה גלאון: אתה נותן להן גושפנקא.
משה גפני: יהיו חברות קטנות שגובות דמי ניהול נמוכים ואין אחד שלא זכאי לקבל את הפרטים המלאים.
משה גפני: השאלה האם הם צריכים לפרסם את כל הדברים האלה באופן מוחלט, את כל הפרטים כפי שמופיעים בתקנות המקוריות, מה שיכול לגרום להפלת חברות.
דודו לביא: לעניין הזה הרשות הייתה מוכנה לקבל את הגישה הזאת אם קו התפר היה עובר באותה נקודה שמתייחסת לחברות שמנהלות פחות מחמישים מיליון שקלים למשל.
דודו לביא: חברות שמנהלות פחות מחמישים מיליון שקלים הן חברות קטנות אבל אנחנו לא שם.
משה גפני: אין מה לעשות, נכריע בהצבעה.
זהבה גלאון: אדוני, אני רואה מה מסתמן ולכן אני אמנע.
דניאל אילון: בתקנה 6 צריך להוריד את המלים החל מ"על אף האמור".
דניאל אילון: הורדנו את הפרק והסיפא של התקנה מתייחסת לפרק שהוסר.
דניאל אילון: מ"על אף האמור רשאי מנהל תיקים" הוא כבר לא רלוונטי כי הפרק ירד.
שגית אפיק: תקנה 6.
שגית אפיק: מה את מבקשת?
דניאל אילון: מ"על אף האמור" ועד תום הסעיף, אנחנו מבקשים להשאיר כי זאת הפניה לפרק שהוסר.
רונן סולומון: אם כך, יש לי הערה לסעיף 6.
שגית אפיק: זאת הפניה לפרק ג' שלא קיים.
רונן סולומון: אם כך, בסעיף 6, נוסיף כאן הערה של "או כל מסמך אחר" – "למעט אנליזה".
רונן סולומון: כלומר, שתהיה אפשרות לצרף אנליזה.
רונן סולומון: בחלק מהמקרים שולחים אפילו לא דוח רבעוני אלא גם דוח חודשי ויש לאפשר שגם בעת משלוח הדוחות יתאפשר לשלוח בתוך אותה מעטפה גם אנליזה כי אז יצא שמוציאים שתי מעטפות וחבל על הבול ועל המעטפה.
דניאל אילון: ההערה לא מקובלת עלינו והיא גם הערה חדשה.
רונן סולומון: זה נכתב במכתב ההערות של זיו.
דניאל אילון: לא יודעת.
דניאל אילון: על הסעיף הזה עברנו מזמן וההערה לא מקובלת.
דניאל אילון: אנחנו רוצים שהדיווח יהיה בנפרד ושהלקוח יוכל לראות מה נמצא בפנים.
משה גפני: תמשיכו.
שגית אפיק: אם כן, הסיפא יורדת.
דניאל אילון: הגענו לתקנה 2.
שגית אפיק: עמוד 11.
דניאל אילון: תיקון שביקשנו בישיבה הקודמת לאור ההסרה.
דניאל אילון: "מספר לקוחות התאגיד המורשה והכל תוך יצירת הבחנה בין לקוחות של גופים מוסדיים לבין לקוחות אחרים ותוך ציון מספר הלקוחות החדשים שנוספו במהלך הרבעון ומספר הלקוחות שעזבו.
דניאל אילון: לעניין תקנה זו, כל הסכם שערך התאגיד לפי סעיף 13 לחוק ייספר כלקוח אחד".
שגית אפיק: זאת אומרת, תוך ציון מספר הלקוחות החדשים.
דניאל אילון: בתוך ציון מספר הלקוחות החדשים שנוספו במהלך הרבעון ומספר הלקוחות שעזבו.
דניאל אילון: אם נשאר אותו מספר, נדע לזהות שזה לא באמת היה סטאטי אלא הייתה תנועה.
שגית אפיק: זה לא משהו שהיה בתקנה 23?
דניאל אילון: זה היה לציבור ועכשיו זה לרשות.
דניאל אילון: הרשות כן תדע.
רונן סולומון: לגבי הדיווח הרבעוני לרשות.
רונן סולומון: התחלנו להעיר את הערותינו בדיון הקודם אבל הוא נפסק.
רונן סולומון: אנחנו נרצה להחזיר את הדיווח הרבעוני לרשות שיהיה ברמה מותאמת.
רונן סולומון: אין כאן בעיה לתת את הנתונים האלה לרשות אבל צריכה להיות כאן גם הוגנות מטעם הרשות שלא לדרוש מאתנו, מהגופים, שלושה ימי עבודה רק כדי לאסוף את הנתונים מכל מיני גופים כאלה ואחרים, חיצונים, שנותנים להם את השירות אלא יקלידו ויעבירו להם את הנתונים.
רונן סולומון: כלומר, נוספו לקוחות או ירדו לקוחות, נכתוב להם שנוספו לנו איקס לקוחות או ירדו לנו איקס לקוחות.
רונן סולומון: שלא יתחילו עכשיו לבקש מאתנו להמציא אישורים ודוחות, מבנקים ומרואי חשבון.
רונן סולומון: בדוח השנתי הם יקבלו את זה.
דודו לביא: הדיווח הרבעוני הוא דיווח לקוני.
דודו לביא: לא נדרש בהמצאת אישורים מיוחדים.
משה גפני: הערתך התקבלה.
משה גפני: דודו אמר שהוא מסכים אתך.
רונן סולומון: אם הוא מסכים אתי, בסדר.
רונן סולומון: לגבי סעיף 31 או 49 הישן שהוא יהיה עד ה-30 לחודש.
רונן סולומון: מאחר שאנחנו מרחיבים כאן כרגע את הדיווח ועדיין אנחנו צריכים לזכור שיש כאן עוד עבודה נוספת שמנהלי התיקים נדרשים לה.
שגית אפיק: לא עברנו על זה?
רונן סולומון: העלינו הערות בדיון הקודם אבל הדיון נעצר בדיוק בהערות על הדיווח הרבעוני.
דניאל אילון: זה דיון שכבר דנו בו.
דניאל אילון: הדיווח הרבעוני לא יהיה עד ה-15 בחודש כפי שהוא גם היום עד ה-15 בחודש.
רונן סולומון: היום הוא עד ה-15 בחודש כי הוא דיווח קצר.
רונן סולומון: עכשיו אנחנו מרחיבים את הדיווח וזה לוקח קצת יותר זמן לעשות אותו.
רונן סולומון: הגופים מקבלים קנסות על איחור בדיווח.
רונן סולומון: ביקשנו שלושים ימים במקום 15 ימים.
דניאל אילון: אבל יש לכם דיווח עד ה-15 בחודש.
דניאל אילון: דיווח נוסף.
דניאל אילון: יהיו לך שני דיווחים רבעוניים.
דניאל אילון: על פי החוק יש דיווח רבעוני, לפי סעיף 27, שקובע שתדווח ב-15.
דניאל אילון: אז יהיה מערך שיהיה דיווח שנתי, דיווח רבעוני, דיווח רבעוני ב-30.
דניאל אילון: זה נראה לי סרבול ומיותר.
שגית אפיק: אני מבינה שגם בדיווחים האחרים נעשתה דחייה של הדיווחים, בפרקים האחרים בתקנות האלה.
רונן סולומון: יש כאן תוספת.
משה גפני: למה אני מרגיש מתח ביניכם?
משה גפני: למה אי אפשר בדבר כל כך טכני להגיע לפתרון?
רונן סולומון: אני שוב מציין ואומר שיש כאן תוספת עבודה שדורשת להכין את הדיווח הרבעוני שהוא רחב יותר לעומת הדיווח הקודם.
רונן סולומון: יש חברות שקיבלו קנסות על איחורים בדיווחים ואלה דברים ידועים.
רונן סולומון: מאחר שאנחנו מרחיבים כאן את הדיווח, בסך הכול עוד כמה ימים נוספים.
משה גפני: אני מציע שיהיה כתוב 21.
דודו לביא: אני רוצה להסביר מאיפה זה נובע.
משה גפני: אני חייב לסיים את הישיבה כי אנשי מפעל בריל כבר הגיעו.
דודו לביא: אני רק מסב את תשומת לבה של הוועדה לכך שחובת הדיווח קבועה בחוק ובהתאם לחוק הדוח הרבעוני צריך להיות מוגש לא יאוחר מה-15 בחודש.
דודו לביא: מה שאנחנו עושים, אנחנו בסך הכול מאגדים כאן.
דודו לביא: אנחנו חוסכים מהם את הצורך להגיש מספר דוחות.
דודו לביא: יש לנו ניסיון מאוד לא טוב עם הדבר הזה.
דניאל אילון: זה עדיין יותיר להם את האפשרות להגיש עד ה-15 אם הם ירצו לאגד וזה נותן להם חופש של עוד שבוע.
דניאל אילון: זה מה שהם מבקשים.
משה גפני: מזל שיש לי את דניאל.
שגית אפיק: בתקנה 41 יתוקן: 21 במקום 15.
משה גפני: אני גם לא אוהב את זה שאתה אומר לו מה טוב לו.
משה גפני: לי אומרים כל הזמן שטוב שאני לא אלמד תורה.
משה גפני: כל הזמן אומרים לי מה טוב לי.
דניאל אילון: אני רוצה להקריא שני תיקונים אותם אנחנו מבקשים.
דניאל אילון: דיווח רבעוני של מנהלי תיקים.
דניאל אילון: אנחנו מבקשים שבתקנה שעכשיו הופכת לתקנה 34 – הייתה במקור תקנה 52 – אחרי פסקה (3) יבוא: מאפייני התיקים המנוהלים עבור לקוחות התאגיד המורשה ודמי הניהול הנגבים בגינם.
דניאל אילון: כוונת ההוספה הזאת היא כיוון שאנחנו הסרנו את הסעיפים שהיו חשובים לנו בדיווח פומבי על מאפייני התיקים, על שווי הנכסים המנוהל, על היקף הלקוחות ואפיונים אחרים, חשוב לנו שתהיה חלופה.
דניאל אילון: אמר יושב ראש הוועדה שזה לא ימנע, יחסוך ויגרע מהיכולת הפיקוחית של הרשות וחשוב לנו להבטיח את זה.
דניאל אילון: לכן אנחנו רוצים להבטיח שנוכל לדרוש דיווחים לנו באופן שאנחנו נדע את המאפיינים ונתאים את תשומות הפיקוח שלנו למאפיינים של התעשייה.
משה גפני: גם אני בעד, אבל יהיה כתוב שאתם לא מפרסמים את זה לציבור.
דניאל אילון: אנחנו לא מפרסמים לציבור שום דבר מכאן.
שגית אפיק: מה זה מאפייני התיקים?
דניאל אילון: אנחנו נכין טופס מגנה.
דניאל אילון: הדיווח יהיה בהתאם לטופס מגנה ושם יהיו רובריקות מאוד ברורות מה צריך למלא.
שגית אפיק: אנחנו מאשרים לכם את זה אבל לאיזה מאפיינים אתם מכוונים?
שגית אפיק: זה יהיה כל תקנה 23?
שגית אפיק: אלה יהיו תקנות אחרות?
דניאל אילון: למשל לשאול איזה שיעור מהלקוחות הוא שיעור שמנהלים עבורם נפח תיקים גדול, איזה נפח תיקים קטן, מה סדר גודל של שווי נכסים מנוהל וכיוצא באלה נתונים.
דניאל אילון: לו היינו יודעים לומר כבר עכשיו את המבנה של הטופס, היינו מביאים אותו כבר עתה לאישור הוועדה.
דניאל אילון: כיוון שלא כך הדבר, אנחנו נגביל את עצמנו ולא יידרשו סימני שאלה.
דניאל אילון: אם את חושבת שראוי שנבהיר את זה, אפשר לכתוב שמאפייני התיקים המנוהלים עבור לקוחות התאגיד המורשה ודמי הטיפול הנגבים בגינם, כפי שייקבע בטופס שתפרסם הרשות באתר שלה.
דניאל אילון: כלומר, לא יהיה מצב לפיו הם נדרשים למשהו נוסף.
שגית אפיק: זה פשוט ניסוח מאוד מאוד כללי ואמורפי.
רונן סולומון: כל טופס כזה, בלי מסמכים וכדומה כי זה סתם מסרבל את העניין.
רונן סולומון: זה אומר דיווח חשבוני.
דניאל אילון: זאת הכוונה.
דניאל אילון: למלא שדות ומספרים ליניארים.
רונן סולומון: למלא במגנה.
שגית אפיק: נוסיף שזה יהיה בטופס.
דניאל אילון: כן, בהתאם לפרטים שייקבעו בטופס שתפרסם הרשות באתר הרשות.
רונן סולומון: אנחנו חושבים שזה רחב מדיי.
רונן סולומון: ההגדרה רחבה מדיי.
זהבה גלאון: גם הורידו את הסעיף של השקיפות לציבור וגם זה רחב מדיי?
רונן סולומון: לא ראינו את הטופס ואנחנו לא מכירים אותו.
רונן סולומון: אנחנו חוששים שההגדרה היא רחבה מדיי.
דניאל אילון: אנחנו מדברים בדיווח לרשות ולרשות לבדה לצורכי פיקוח.
רונן סולומון: לא אמרנו שזה לא לרשות.
רונן סולומון: אנחנו לא מכירים את הטופס.
דניאל אילון: אם הנימוק עד עכשיו היה החשיפה בפני הציבור ואולי פגיעה בהיקף העסקים, הטענה נשמעה ואף התקבלה ואף למעלה מזה.
משה גפני: תביאו את הטופס לכאן לאישור.
משה גפני: אם הטופס היה מוכן, הייתם מביאים אותו.
משה גפני: תביאו ונאשר אותו.
דניאל אילון: אז זה לא יוכל להיכנס?
משה גפני: ברגע שהטופס יהיה מוכן, הוא נכנס.
משה גפני: תביאו אותו לכאן.
זהבה גלאון: אמרנו שנוריד את הסעיף שמדבר על שקיפות ודיווח לציבור.
זהבה גלאון: אומרת דניאל שהם רוצים את הטופס הזה שבא לרגולטור.
זהבה גלאון: הוא מגיע לרשות ולא מגיע לציבור.
זהבה גלאון: אי אפשר לאחוז את המקל הזה בשני קצותיו.
דניאל אילון: מר גפני, אני רוצה לומר משהו מעבר לכך שחשוב לי לומר אותו.
משה גפני: אין טופס מוכן מכיוון שזה לא היה בתקנות שהיו בדיון שהתקיים בישיבה הקודמת.
משה גפני: אם היה טופס, הוא היה כאן עכשיו והיית רואה אותו ויודע במה מדובר.
משה גפני: אני אומר שאני מקבל את זה, אבל יש כאן שיקול דעת שהוא יכול להיות על ידי הדור הבא של הרשות לניירות ערך.
משה גפני: אני רוצה שזה יבוא לכאן.
דניאל אילון: יש לנו בחוק סעיף שמסמיך אותנו כבר היום להוציא הוראות.
מגלי והבה: אתה לא מדבר על העיקרון אלא אתה מדבר על טופס.