GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שמעון גפסו: אני רוצה לומר שנצרת עלית עכשיו הפכה מחדש למקום שבו קולטים עלייה גדולה וברוך השם השנה קלטנו כ-300 עולים מברית המועצות, כולם יהודים וצעירים.
שמעון גפסו: אני מדגיש את זה וחשוב לי לומר את זה.
שמעון גפסו: אנחנו ממשיכים בשנה הבאה ואנחנו רוצים לעבור את ה-400.
שמעון גפסו: אנחנו מתקשים למצוא פתרונות דיור ופתרון כזה או מיזם משותף כזה, אפילו עם הממשלה או עם אחת החברות הממשלתיות, בהחלט יכול לעודד.
שמעון גפסו: המדינה יכולה גם לעודד בפטור מהיטלים וזירוז היטלים בבניית דירות בגודל כזה.
שמעון גפסו: כמובן לא מדובר בדירות גדולות אלא בדירות קטנות.
מירי רגב: אביתר, יושב ראש אגודת הסטודנטים במכללת ספיר.
אביתר חוגג: תודה.
אביתר חוגג: אנחנו כאן יחד עם יושב ראש אגודת הסטודנטים במכללת תל חי.
אביתר חוגג: בעניין הזה אנחנו סוג של אחיות תאומות.
אביתר חוגג: אנחנו באים משדרות ומקריית שמונה.
אביתר חוגג: אנחנו לא באר שבע.
אביתר חוגג: אנחנו מחשיבים את עצמנו לקצת יותר פריפריה.
מירי רגב: אני מתארת לעצמי שמה שאתה אומר כאן, אתה מעביר את המסר לסטודנטים אחרים ולכן כדאי שתלמדו איך הממשלה ואיך המדינה הגדירה פריפריה.
מירי רגב: יש כמה הגדרות לפריפריה.
מירי רגב: יש הגדרה של פריפריה גיאוגרפית ובאופן אוטומטי באר שבע יותר פריפריה משדרות.
מירי רגב: יש פריפריה שהיא בגלל ההיבטים הסוציו אקונומיים ויש פריפריה עליה הוחלט על פי מפת עדיפות לאומית שעל פיה נקבע הגבול הדרומי והצפוני שהוא קשור גם לבג"ץ עדאללה ולכל מיני דברים אחרים שלא ניכנס אליהם.
מירי רגב: רק שתדע שכרגע יש מפת עדיפות לאומית שהיא הגדירה וממנה נגזרה הפריפריה.
מירי רגב: כשאתה אומר יותר פריפריה, תדע למה אתה מתכוון כשאתה מדבר על פריפריה.
אביתר חוגג: אם זה מרחק גיאוגרפי, נראה לי שזה כך.
מירי רגב: יש היום מפה ואני חושבת, אם אני לא טועה, ששדרות בתוך המפה.
קריאה: כעוטף עזה.
מירי רגב: כן, אתם בתוך מפת הפריפריה אבל זה בסדר.
אביתר חוגג: אפשר להתווכח על ההגדרה הזאת אפילו יותר לעומק.
אביתר חוגג: אני חושב שמה שקורה בשטח, זה לא בדיוק לפי ההגדרות.
אביתר חוגג: יותר מזה, יש גם את הסיכונים סביבנו וגם בקריית שמונה.
אביתר חוגג: אנחנו מבקשים מהוועדה, ושגם יירשם בפרוטוקול, שאגודות הסטודנטים יודעים בדיוק את הבעיות שמונעות מהסטודנטים להישאר במקום.
אביתר חוגג: אנחנו מכירים מאות סטודנטים שמוכנים להישאר אבל הבעיה היחידה היא שתמיד יש התייחסות לקהל המבוגר יותר, לאלה שרוצים להינשא ולהקים בית.
אביתר חוגג: יש מאות סטודנטים שכרגע סיימו את התואר ורוצים להתיישב באותו מקום בו הם למדו – אם בגין התאהבות באזור הצפון או אם אפילו ממניעים ציוניים באזור הדרום והנגב – ולכן ההתייחסות שלנו לעניין הזה היא בקשה לשתף כמה שיותר אותנו, את מנהיגי הדעה באזור הזה.
מירי רגב: אתה אומר שאתה רואה את הדיור להשכרה כפתרון מצוין לסטודנטים שמסיימים ללמוד במקום מסוים ורוצים להחליט האם באותו מקום הם רוצים לחיות.
אביתר חוגג: אני אומר יותר מזה.
אביתר חוגג: אנחנו יודעים שיש אנשים שרוצים להישאר וההתייחסות היא תמיד התייחסות לאוכלוסייה שהיא מעט יותר מבוגרת.
מירי רגב: אבל דיור להשכרה הוא לא מנווט כך.
מירי רגב: לגבי מחיר למשתכן לדירה שקונים, אתה צודק, אבל בדיור להשכרה אני לא חושבת שיש פרמטרים של זוג נשוי.
אביתר חוגג: אני לא מדבר על הפרמטר אלא על רמת ההתייחסות מבחינתנו ומה שאנחנו יודעים שצריך להיות.
אביתר חוגג: מה שנאמר כאן, זה לא בדיוק מה שאנחנו יודעים שצריך להיות.
מירי רגב: ראש עיריית ירוחם, בבקשה.
מיכאל ביטון: ראשית, ברכות ותודה למירי שמובילה מאבק מתמיד של בקרה ודאגה לפריפריה, לנגב ולגליל, ולרוני שעושה עבודת שטח יפה.
מיכאל ביטון: תודה לחברי הכנסת שבאו והקציבו מזמנם לדיון, חבר הכנסת ברוורמן וחברת הכנסת סולודקין.
מיכאל ביטון: אני רוצה לומר לך שמשנות ה-90 יש קיפאון בדיור בפריפריה והסיבה היא פשוטה.
מיכאל ביטון: מדינת ישראל הפסיקה לבנות דיור ציבורי והפסיקה לבנות דיור לעולים בתהליך של ערבויות מדינה.
מיכאל ביטון: מאותו רגע פנינו אל היזמים אבל היזמים פוחדים לבוא לירוחם כי הם לא יעשו את הקופה הגדולה בירוחם.
מיכאל ביטון: יש קיפאון בין בריחת הממשלה לחשש היזמים והיעדר אשראי של בנקים ליזמים.
מיכאל ביטון: יזם שרוצה לבנות מאה בתים בירוחם, לא מקבל אשראי מהבנק והוא צריך להיאבק על כך.
מיכאל ביטון: האוצר בא ואומר שנעשה רגולציה, נעשה פטנטים של רגולציה.
מיכאל ביטון: המחיר למשתכן, הקצאה לשכירות וכן הלאה, אבל זה לא עובד ואין תוצאות.
מיכאל ביטון: הוא לא ילך מהר לממן בנייה ציבורית על אף שראוי לעשות את זה ועל אף שראוי לממן בנייה לצעירים.
מיכאל ביטון: בין רגולציה לבין מימון מלא של ממשלה יש פתרונות נוספים שלא עולים כסף למדינה.
מיכאל ביטון: האחד, להכיר בחברות כלכליות של עיריות כיזמים לדיור לצעירים ולתת להם פטור ממכרז כפי שנעשה במשרד הביטחון.
מיכאל ביטון: חיילינו וקציננו פטורים ממכרז לדיור של אנשי קבע.
מיכאל ביטון: בנינו ולוחמינו שבאים לכפרי סטודנטים, פטור ממכרז.
מיכאל ביטון: פטור מעלות הקרקע, זה המינהל, ופטור או מימון של עלות הפיתוח, משרד השיכון.
מיכאל ביטון: דבר כזה מביא אותנו ליכולת לבנות, ליצור קבוצות רכישה ופילנתרופיה.
מיכאל ביטון: אנחנו יושבים בהיכל שבנתה משפחת רוטשילד.
מיכאל ביטון: במדינת ישראל פילנתרופיה היא לא בושה.
מיכאל ביטון: יש לנו פילנתרופים שנוחתים אצלנו במסוק ורוצים לבנות דיור והם לא ירוויחו שמונה אחוזים או עשרה אחוזים כמו היזמים אלא ארבעה אחוזים, אבל עדיין נצא לדרך.
מיכאל ביטון: אם כל, זה חסם אחד.
מיכאל ביטון: החסם השני.
מיכאל ביטון: לייעד קרקעות או חומים או צהובים לדיור להשכרה לצעירים.
מירי רגב: זה נושא שעלה כאן.
מיכאל ביטון: נוסף לכך אפשרות לערבויות של איקס שנים לשכירות ליזם שקפץ לדרך.
מיכאל ביטון: זה לא עולה כסף למדינה אבל היא לוקחת סיכון קטן.
מיכאל ביטון: אם ייעשו המהלכים האלה, ננצח.
מיכאל ביטון: החסם הכי גדול בפריפריה הוא דיור.
מיכאל ביטון: לא תעסוקה.
מיכאל ביטון: חברים, אל תטעו.
מיכאל ביטון: חסרים מהנדסים, פסיכולוגים, רופאים, עובדים סוציאליים.
מיכאל ביטון: כל המקצועות חסרים בירוחם, בדימונה, בערד וזה בדוק.
מיכאל ביטון: בא צעיר, בוגר אילים, בוגר תהליך ליווי של או"ר ורוצה בית, אבל אין בית.
מיכאל ביטון: אנחנו תקועים בכשל הזה בין יזמות עסקית לבין מימון ממשלתי.
מיכאל ביטון: לכן פתיחת צוואר הבקבוק עוד לפני מימון ישיר של הממשלה הוא פטנט יצירתי שאפשר לעשות אותו וצריך כאן להילחם ולנהל מאבק רציני כדי להביא הצעת חוק בתחום הזה.
מיכאל ביטון: לדעתי את יכולה להוביל הצעת חוק כזאת בתחום הזה.
מירי רגב: טובה מעוז.
טובה מעוז: אני רוצה להודות למירי.
טובה מעוז: תמיד כשמדברים פריפריה, רואים אותך.
טובה מעוז: צר לי מאוד שאני יושבת כאן – אני לא יכולה לדבר בשם ראש העיר אלא בשמי – אחרי שעזבנו הכול ובאנו לכאן ואני רואה שגם נציג משרד השיכון לא חשב שזה מספיק מעניין והלך.
מירי רגב: לא, הוא כאן.
מירי רגב: אני חושבת שהוא רק יצא לרגע.
טובה מעוז: בסדר.
טובה מעוז: גם האוצר לא כאן וזה נושא שחשבתי שנוגע לו.
טובה מעוז: אני יודעת שבשנות ה-90 כשהייתה עלייה ברוכה, ובאמת ברוכה, מברית המועצות, מדינת ישראל ידעה לשלוף דירה להשכרה כך שתוך שנה וחצי היו דירות להשכרה.
טובה מעוז: ידעו איך לעשות את זה.
טובה מעוז: זה לא שהמדינה לא יודעת.
טובה מעוז: המדינה לא רוצה וכך אני רואה את הדברים.
טובה מעוז: אני יודעת שהיום זוגות צעירים – ואני מחזקת כאן את ראש עיריית ירוחם – לא יכולים להרשות לעצמם לקנות בית.
טובה מעוז: היום הבנק רוצה ארבעים אחוזים מימון אישי ואני שואלת מהיכן?
טובה מעוז: מההורים?
טובה מעוז: מאיפה זה יבוא?
טובה מעוז: זוג צעיר שסיים את הלימודים, מהיכן יש לו ארבעים אחוזים לתת?
טובה מעוז: נכון, דירות להשכרה בצורה מפוקחת, לא שנצרת עלית תהפוך לעיר מעבר עד שאני אמצא כסף ללכת לגור במושב אלא שהם יבואו, יראו ויישארו בה.
טובה מעוז: אני חושבת שגם אם נותנים דירות להשכרה, צריך לעשות סנקציות לזוגות הצעירים שהם ידעו שאחרי תקופה או שהם זזים או שהם קונים.
טובה מעוז: צריך למצוא מכנה משותף באמצע.
מירי רגב: תמר מאגודת הסטודנטים בתל חי ולאחר מכאן ראש עיריית קריית שמונה.
תמר מייבום: צהרים טובים לכולם.
תמר מייבום: מירי, את ואני נפגשנו בוועדת הכספים בפרי הגליל עת באתי לייצג את הסטודנטים.
תמר מייבום: כבר אז דיברתי על כך שאין תעסוקה.
תמר מייבום: רצו לפטר 55 עובדים במפעל.
תמר מייבום: אני יודעת שאותו סיפור היה בנצרת עלית.
תמר מייבום: אני חושבת שהדיון הזה קפץ לגובה כי הרבה לפני דירות להשכרה, צריך לחשוב למה הסטודנטים לא רוצים להישאר באזור.
תמר מייבום: האמת שזה לא שהם לא רוצים אלא שהם פשוט לא יכולים.
תמר מייבום: דיברו על דיור בנצרת עלית, על עולים שמחכים לדיור, אבל אחרי הדיור מה תעשה אתם?
תמר מייבום: איזו תעסוקה תיתן להם?
תמר מייבום: איזה לימודים תיתן להם?
שמעון גפסו: יש לימודים ויש תעסוקה.
תמר מייבום: לגבי מגורים למרצים.
תמר מייבום: מה זאת ההתייחסות למרצים?
תמר מייבום: כמה מרצים יש באזור וכמה סטודנטים?
תמר מייבום: איפה הסטודנטים בכל הסיפור?
תמר מייבום: בתל חי עכשיו אנחנו מקימים התארגנות של סטודנטים שמאמינים בהתיישבות בקיבוצים ורוצים להחיות את האזור.
תמר מייבום: איפה הממשלה בכל הסיפור עוזרת לסטודנטים?
תמר מייבום: הממשלה לא עוזרת לסטודנטים.
תמר מייבום: אם הממשלה תעזור לסטודנטים, היא תעזור לעצמה לפתח את הפריפריה.
תמר מייבום: כרגע לפריפריה אין כלום להציע לסטודנטים.
תמר מייבום: אני שנה א' וכל מי שאני מכירה שלמד בתל חי עזב את המקום בעצבות ובכעס על המדינה שמפקירה אותו, שמפקירה את הצפון.
תמר מייבום: אין לנו תארים שניים, מי שרוצה ללמוד מינהל ציבורי ולקחת אחריות – אין לנו עם מי לדבר אלא אנחנו צריכים לברוח לירושלים או לתל אביב.
תמר מייבום: תנו לאנשים שאוהבים את הצפון, שבאים לשם מתוך אידיאל אמיתי, לבטא את זה.
תמר מייבום: אתם מדברים כאן על הדיור.
תמר מייבום: זהו, הסטודנטים בכיינים, יהיה להם דיור והם יעברו?
תמר מייבום: זה הסיפור?
תמר מייבום: אין להם שם עבודה.
תמר מייבום: צריך לבדוק מה הסטודנטים לומדים בתל חי, מה העיסוק שלהם ולהביא את העבודה לסטודנטים.
מירי רגב: את צודקת במאה אחוזים ואכן המשך הדיון הזה הוא בנושא מרכזי תעסוקה בפריפריה.
תמר מייבום: אני רוצה לדעת איזה מרכזי תעסוקה הולכים להיות לסטודנטים.
מירי רגב: אני שמחה שאת רוצה לדעת.
מירי רגב: גם אנחנו רוצים לדעת ואנחנו נשמע על כך כאן.
מירי רגב: זאת בדיוק מטרת הדיון הזה, לדבר גם על דיור וגם על תעסוקה.
תמר מייבום: הסיפור הזה הוא כמו תקליט שבור וכל הזמן חוזר על עצמו.
תמר מייבום: אני חושבת שצריך לתת יותר מענה חוץ מדיור ציבורי.
מירי רגב: ברור לחלוטין.
מירי רגב: ראש עיריית קריית שמונה.
נסים מלכה: שלום לכולם.
נסים מלכה: אני מודה על היוזמה הברוכה לקיים את הדיון.
נסים מלכה: סוף סוף אפשר לבוא ולומר את מה שהרבה רוצים לומר אבל זה לא מגיע למקום הנכון.
נסים מלכה: אני רוצה לחלק את הדברים שלי לשני חלקים.
נסים מלכה: אני רוצה לחזק את דבריה של הסטודנטית שדיברה.
נסים מלכה: כשאנחנו מדברים על פריפריה, באיזה מקום טשטשו את הפריפריה.
נסים מלכה: יש טשטוש מוחלט.
נסים מלכה: אני נפגש עם יזמים ויזם שרוצה היום לבוא ולהקים מפעל או להעביר מפעל עוגן לקריית שמונה, הוא מקבל את אותם תנאים כפי שמקבלים ביוקנעם כי זאת אותה פריפריה ואלה אותם תנאים.
נסים מלכה: האם אפשר להשוות את זה?
נסים מלכה: למה הוא צריך להגיע לקריית שמונה?
נסים מלכה: הוא יעצור ביוקנעם ושם יקבל את כל התנאים, מה גם שההובלות שם יותר זולות ולכן הוא לא צריך להגיע לקריית שמונה.
נסים מלכה: צריך קודם כל לומר מהי פריפריה וצריך להגדיר הגדרות ברורות כפי שהיה פעם.
נסים מלכה: פעם היה אזורי עדיפות והגדירו אזור עדיפות א' ואזור עדיפות ב'.
נסים מלכה: הגדירו מה זה אזור עדיפות א' והוא קיבל תנאים שלא קיבל אזור עדיפות ב' ואזור עדיפות ב' לא קיבל מה שקיבל אזור עדיפות ג'.
נסים מלכה: אם כן, קודם כל צריך להגדיר את זה אחרת כי לא תהיה תעסוקה.
נסים מלכה: הופעתי במשך שנה שלמה בפני השולחן הזה, בפני ועדת הכספים, כי יש יזם שרוצה להעביר את המפעל שלו, איתורן, לקריית שמונה, איזי שרצקי, ובמשך שנה שלמה אנחנו מטורטרים, גם היזם מטורטר, ובסופו של יום הבן אדם החליט שהוא לא עובר לקריית שמונה כי אף אחד לא בא לקראתו.
נסים מלכה: הוא לא רוצה שיחבקו אותו אבל שלפחות יעזרו לו לעבור אבל גם את זה לא עשו.
נסים מלכה: היום מפעל שהיה אמור להגיע לקריית שמונה עם בהתחלה 240 עובדים, כאשר מתוכם מאה מהנדסים, דבר שהיה פותר בעיות רבות גם לאותם סטודנטים שלומדים במכללה, לא הגיע אלא נשאר במקום שלו.
נסים מלכה: הייתה ועדת טרכטנברג שמה שהיא עשתה, היא עשתה נזק גדול בעיקר לפריפריה.
נסים מלכה: עם כל הכבוד, ההישג היחידי שהיה היה חינוך חינם לגיל שלוש וממילא זה קורה בפריפריה, כך שזאת לא הטבה.
נסים מלכה: מה שכן עשתה הוועדה זה שצמצמו וקיצצו תקציבי ביטחון וזה אומר שהפסיקו את ההזמנות במפעלי ביטחון בקריית שמונה והיום תשעה מפעלים מועמדים לפטר מאה עובדים כי אין הזמנות לא של המרכבה ולא של הנמר.
נסים מלכה: זאת מכה נוספת לפריפריה וכולם ישנים.
נסים מלכה: לאף אחד לא איכפת ואף אחד גם לא מתעניין בזה כי מזמן שכחו את האזור הזה.
נסים מלכה: לכן אני אומר שצריכה להיות הגדרה ברורה.
נסים מלכה: דבר נוסף.
נסים מלכה: אני מסכים שצריך לתת לנו את האפשרויות כי אף יזם לא יבוא לבנות בקריית שמונה ולא יבנה דירות לא להשכרה ולא למכירה כי זה יקר מאוד.
נסים מלכה: יש מחויבויות בקריית שמונה לבנייה שלא קיימות במקום אחר כי בקריית שמונה צריך להיות סטנדרט מסוים של בנייה והבנייה חייבת להיות בנייה ביטחונית מסוימת דבר שמייקר את הבנייה.
נסים מלכה: למכור בית כזה, זה יקר מאוד ואותו אדם יכול לקנות את אותו בית גם במקום אחר ולא צריך להגיע לקריית שמונה כדי לקנות אותו.
נסים מלכה: גם השכירות בוודאי יותר יקרה.
נסים מלכה: מעבר לכך שמינהל מקרקעי ישראל עושה לנו את המוות.
נסים מלכה: אפילו קרקעות שכבר קיימות ואפשר להכניס אותן היום לשיווק, הם עושים לנו את המוות.
נסים מלכה: לא משחררים שום דבר והכל חסום.
נסים מלכה: אין היום עתודות קרקע בקריית שמונה.
נסים מלכה: סוף כל סוף יש לה עתודת קרקע לבניית שכונה, אנחנו עוברים מדורי גיהינום.
נסים מלכה: עד עכשיו עברנו ולא נראה שזה עומד להסתיים.
מרינה סולודקין: איך אתה מסביר את מה שקורה במינהל מקרקעי ישראל?
מרינה סולודקין: מה אתה רואה?
נסים מלכה: אני רואה שצריך לשחרר כל מיני חסמים.
נסים מלכה: ביקשו ממני להביא אישור מחיל האוויר.
נסים מלכה: אני צריך לרוץ לפיקוד צפון כדי לבקש מהם אישור.
נסים מלכה: מבקשים מיליון דברים.
נסים מלכה: צריך לשחרר ולתת שחרור.
נסים מלכה: בשנת 1991 בנו שכונה שלמה בקריית שמונה שיש בה 7,000 תושבים בלי היתרים ובלי שום דבר, עלו עם טרקטורים, חפרו ובנו בתים ששוחררו להשכרה.
נסים מלכה: אין סיבה לא לעשות כך גם היום.
נסים מלכה: אני מודה לך היושבת ראש על מה שאת עושה ומקווה שתמשיכי בזה.
נסים מלכה: אני חושב שאת הפה והאוזן שלנו, של כל הפריפריה.
מירי רגב: אלישבע מ"רוח חדשה".
אלישבע מזי"א: אני אסיט את הדיון כי אנחנו לא נחשבים פריפריה.
אלישבע מזי"א: חשוב לי לומר שהבעיה של ירושלים שהיא נחבטת קצת משני הכיוונים.
מירי רגב: אתם עובדים יחד עם התעוררות?
מירי רגב: אתם בקשר?
אלישבע מזי"א: מתעסקים הרבה בנושא הזה של איך משאירים צעירים בירושלים וגם בנושא הדיור.
אלישבע מזי"א: חשוב לי לומר שירושלים נחבטת משני הכיוונים מכיוון שמצד אחד האטרקטיביות שלה לצערי היא ברמה של הפריפריה ומצד שני המחירים הם כמו בתל אביב.
אלישבע מזי"א: לכן אנחנו עוסקים הרבה וחושבים איך פותרים את הסיפור הזה של דיור להשכרה שבעיניי הוא פתרון מעולה.
אלישבע מזי"א: ירושלים בעניין הזה עומדת בקו אחד ואפילו יותר עם ערים כמו דימונה וירוחם בגלל שיותר יקר בה.
אלישבע מזי"א: אני חושבת שהנושא הזה של שכונות הקצה בירושלים, השכונות היותר חדשות, חייבים להסתכל על זה כאילו זאת פריפריה ולא סתם המציאו את המונח פריפריה חברתית.
אלישבע מזי"א: מאידך, בירושלים אנחנו מתמודדים עם העניין הזה של הרבה ביקוש ומעט מאוד היצע והביקוש הוא לאו דווקא מהאוכלוסיות האלה של הסטודנטים.
אלישבע מזי"א: אני חושבת שאם מדברים על הנושא הזה ומקדמים איזשהו מהלך גדול בנושא של דיור בר השגה, וזה מאוד מבורך ואני מאוד אשמח לעזור, צריך לקחת בחשבון גם את ירושלים.
מירי רגב: ירושלים, כפי ששמעת מנציגי משרד השיכון, דווקא נמצאת בפיילוט בעניין הזה של דיור להשכרה.
אלישבע מזי"א: דווקא במסקנות של טרכטנברג זה לא נמצא.
מירי רגב: בכל מקרה, בנושא דיור להשכרה אתם נמצאים בתוך הפיילוט של ארבעת הערים והעיר היחידה מבחינת הפריפריה היא באר שבע.
מירי רגב: אני חושבת שהיה צריך להגדיל את זה ולפחות לתת עוד פיילוט אחד לגבי הצפון, שם זה לא קיים ועל זה כמובן נעיר ונדבר.
ברוך שוגרמן: אני רוצה לציין שלושה דברים קצרים.
ברוך שוגרמן: הנושא של דיור להשכרה צריך לשרת לא רק את הצעירים.
ברוך שוגרמן: אנחנו בהחלט רואים חשיבות בצעירים שיישארו בפריפריה ואכן אני חושב שחשוב לדאוג שיישארו אלה שרוכשים השכלה וישקיעו את מאמציהם שם אבל זה לא רק לצעירים אלא גם לאוכלוסיות נוספות, אם אלה קשישים ונכים.
ברוך שוגרמן: הדירות בהשכרה שאזלו במדינה בהחלט פגעו באוכלוסיות האלה ולכן אנחנו בעד שיגדילו את מלאי הדירות להשכרה.
ברוך שוגרמן: מבחינת ההיבט הקהילתי, ואני מנהל את השירות לעבודה קהילתית ויש לנו הרבה שנות ניסיון בתחום הזה, הנושא שהועלה על ידי משרד השיכון של תמהיל הוא מאוד חשוב.
ברוך שוגרמן: כשבונים רק דירות להשכרה או בניינים שלמים, אנחנו מכירים משנים עברו גם את הבעיות.
ברוך שוגרמן: התמהיל הוא חשוב גם לטווח הארוך, התחזוקה והקהילתיות גם של הבניין וגם של השכונה.
ברוך שוגרמן: זה יכול להבטיח משהו בקיימות של זה לטווח הארוך.
ברוך שוגרמן: אני לא רוצה להיכנס לתחומים שאני פחות מכיר, אבל בכל זאת יש לנו גם ניסיון בתמ"א 38.
ברוך שוגרמן: דברים שרק מתוכננים בהיבט הכלכלי כמו תמ"א 38 לא עובדים בפריפריה.
ברוך שוגרמן: יושב כאן ראש עיריית קריית שמונה והוא יכול להעיד אפילו שיקום שכונות עם הסבסוד שלו לא כל כך הצליח למנף את זה.
ברוך שוגרמן: לכן צריכים להיות תנאים שונים אם עושים אותם כלים במרכז ובפריפריה.
מירי רגב: נציג מרכז השלטון המקומי.
רמזי חלבי: יושב ראש מרכז השלטון המקומי מר שלמה בוחבוט פנה לשר השיכון לפני כחודש, היינו אצלו בפגישת עבודה והצענו פרויקט שקראנו לו פרויקט האלף.
רמזי חלבי: הפרויקט הזה אומר שצריך לבנות אלף יחידות דיור בכל ישוב מרכזי בפריפריה כאשר המדינה פונה לאותם יזמים וחברות בנייה גדולות ונותנת להם כל מיני תמריצים כמו למשל קרקע במחיר מופחת, פטור מהיטלים ומסים, ולוקחת על זה אחריות.
רמזי חלבי: אני יכול לומר לך ששר השיכון אמר לנו שהוא רוצה שנקים צוות משותף, של השלטון המקומי יחד עם משר השיכון, כדי לבחון את העניין.
רמזי חלבי: יחד עם זאת, האצבע תמיד מופנית כלפי משרד האוצר.
מירי רגב: כדאי שהאוצר יהיה בפנים כי אם האוצר לא שומע, הוא גם לא מתפקד.
מירי רגב: אפשר לדבר על עשרים צוותים אבל בסוף המפתח נמצא אצל האוצר ולכן כדאי שהוא יהיה חלק מהצוות.
רמזי חלבי: הוא אמר שנהיה אתו כדי שהאוצר יבוא אתנו הנקודה השנייה שאני רוצה להדגיש היא שאמרנו לשר השיכון שיחד אתנו אנחנו צריכים לדאוג לכך שיהיו משכנתאות שיממנו כשמונים אחוזים ממחיר הדירות.
רמזי חלבי: יהיו גם דירות להשכרה וגם דירות לרכישה בתנאים נוחים.
רמזי חלבי: אנחנו קראנו לזה משכנתא כמו חליפה, להתאים אותה למצב הסוציו אקונומי של המשפחה.
שמעון גפסו: חליפה מחויטת.
יוחאי סביר: אני עומד להיות סטודנט ואני בדיוק בשלב הזה של בחירת מקום ובדילמה של התחום אליו אני רוצה ללכת.
מירי רגב: איפה אתה לומד?
יוחאי סביר: אני עוד לא סטודנט.
יוחאי סביר: בשנה הבאה אני עומד להיות סטודנט ואני בדיוק בדילמה הזאת של איפה לבחור כי התחום שאני מעוניין בו, שבמקרה הוא מדעי המדינה, אני בטוח שיש עוד דוגמאות לתחומים נוספים, אני לא יודע אם הוא לא קיים אבל לדוגמה בספיר ובמכללת תל-חי – שאת שתיהן אני מאוד מאוד מכבד ומאוד הייתי רוצה ללמוד בהן – פשוט אין בהן את התחום הזה וזה תחום שאני מאמין שהוא חשוב, שאני מאמין שאני יכול לתרום בו ושאני יכול לתרום למכללה בו.
יוחאי סביר: מעבר לכך אני מאמין שאם מדברים על דיור, למה לי לעבור לפריפריה אם אני לא סטודנט?
יוחאי סביר: אני יכול להישאר אצל ההורים במרכז אבל אם יהיה לי דיור מוסדר והגיוני ואני סטודנט, זה מוקד משיכה מאוד גדול.
יוחאי סביר: על התחבורה הציבורית שהיא על הפנים, אני כבר לא מדבר והיא כזאת בכלל בישראל ובפרט בפריפריה.
רוני פלמר: איפה אתה גר היום?
יוחאי סביר: היום אני מושבניק במושב בן שמן, אבל האופציות שעומדות בפניי בגדול הן פחות או יותר תל אביב על מקומותיה השונים וירושלים.
יוחאי סביר: אולי עוד כמה מקומות, אבל זה בגדול.
קריאה: הבין תחומי בהרצליה.
יוחאי סביר: הוא לא בתחום השכר ההגיוני.
יוחאי סביר: אני מאמין שכמו שזה נראה עכשיו, כדי שאני אעבור לפריפריה, אני צריך לעבוד לא מעט זמן במרכז כדי לחסוך כסף ואז לעבור, אבל אז מתי שהוא הכסף ייגמר.
יוחאי סביר: זה אבסורד לא הגיוני.
יוחאי סביר: דרך אגב, חבל אם מקום כמו תל חי שמתאים לי כתלמיד עם לקות למידה, וזה המקום הכי טוב בארץ ללקויי למידה, אני פשוט לא יכול ללמוד בו כי מה שאני ר וצה ללמוד לא קיים שם.
יוחאי סביר: זה פשוט אבסורד.
רוני פלמר: אגב, אני מבין שעבר החוק של הבגדים השחורים לסטודנטים.
יוחאי סביר: זה לא מתואם, אבל שחור הוא לא צבע שמח.
דוד קשני: אני רוצה לומר רק משפט אחד כדי לתקן את נציג האוצר אמיר שישב כאן.
דוד קשני: הייתי בחוק תכנון ובנייה כבר שנתיים.
דוד קשני: רק לפני חודשיים החליטו שייכנס לשם דיור בר השגה להשכרה.
דוד קשני: זה יקרה רק בעוד שנתיים.
דוד קשני: כלומר, סטודנטים כאלה ימתינו שנתיים ועוד ארבע שנים עד שיבנו את הבניין, דבר שאומר שש שנים.
דוד קשני: בינתיים הוא יעשה תואר דוקטור ואולי ייסע לחוץ לארץ ולא יישאר בארץ.
דוד קשני: זאת הבעיה המרכזית.
דוד קשני: לפני חודשיים היינו בירוחם, ישבנו בשולחנות עגולים, היו שם אלפי אנשים והשאלה המרכזית שעלתה הייתה שיש לו המון קרקעות.
דוד קשני: שאלנו למה לא נותנים לך את הקרקעות האלה כדי לבנות והוא אמר שמינהל מקרקעי ישראל לא נותן להם שום דבר.
דוד קשני: זאת הבעיה.
דוד קשני: תודה רבה.
מרינה סולודקין: מירי, אני מברכת כי את נפש חיה מאחורי כל העניין של דיור בר השגה והדיור הציבורי בקואליציה.
מרינה סולודקין: אני וחברי ברוורמן באופוזיציה ולכן חשוב מאוד שהכנסת מתאחדת מקיר לקיר בנושאים האלה.
יוחאי סביר: בנושא הזה אפשר לשתף פעולה גם אם זאת אופוזיציה וקואליציה, וזה מומלץ.
מרינה סולודקין: אתה מסביר לי?
מרינה סולודקין: מירי, יש גם בשורות טובות כי בעוד שבועיים, כך אמרו לי, משרד הבינוי והשיכון, לשר יש כוונה להעביר את החוק שמדבר על חמישה אחוזים לדיור הציבורי.
מירי רגב: אני אאמין רק כשאראה את זה.
מירי רגב: אחרי שפסלו לנו אותו, הורידו לנו אותו וירדו עלינו במליאה, נראה.
ברברה אפשטיין: כי הוא היה צריך את הקרדיט.
מירי רגב: אין לי בעיה עם קרדיט.
מירי רגב: שכולם ייקחו את הקרדיט, אבל שזה יבוצע.
מרינה סולודקין: מירי, אנחנו נצרף את החוק שלנו שנפל שלוש פעמים בנושא הדיור הציבורי.
מרינה סולודקין: אני חושבת שמשרד הבינוי והשיכון מבין שבלי דיור ציבורי כל נושא של דיור בר השגה בעייתי כי יש אנשים שיותר קשה להם.
מרינה סולודקין: אני חושבת שאנחנו צריכים גם להדגיש שהמצב בשוק הדיור יהיה אחר.
מרינה סולודקין: זה לא רק הדיור הציבורי אלא חייבים גם מעונות לסטודנטים כפי שהבטיחו והבטיחו 10,000 יחידות דיור.
מרינה סולודקין: מירי, אם הכוח והמרץ שלך אנחנו חייבים שכך יהיה.
מירי רגב: קראנו לזה אקירוב לסטודנטים.
מירי רגב: אמרנו בצפון, בירושלים ובבאר-שבע.
יוחאי סביר: צריך דירה רגילה אבל לא במחיר של אקירוב.
מירי רגב: אל תדאג.
מרינה סולודקין: שמעתי מחברי ראש העיר ירוחם, מיכאל ביטון, שהוא שאל מה עם החברות הכלכליות של הערים בפריפריה.
מירי רגב: זה רעיון מצוין.
מרינה סולודקין: אנחנו ישבנו בישיבה קודמת שלך ואני חשבתי שדווקא ראשי הערים בפריפריה יודעים מה לעשות דרך החברות הכלכליות.
מרינה סולודקין: למה אנחנו לא מקדמים את העניין הזה?
מרינה סולודקין: <
מירי רגב: אפרופו, היה דיון בעניין הזה עם כל החברות הכלכליות יחד עם השר אטיאס והצגנו לו מודל איך חברה כלכלית יכולה להפוך לחברה יזמית.
מירי רגב: היא לא תיקח את הנתח של החברות הקבלניות.
מירי רגב: ראש עיריית ראש העין הציג איזשהו פרויקט, אחד המצפים שנבנו על ידי חברה כלכלית.
מירי רגב: אטיאס אמר שזאת בהחלט הצעה טובה אבל מאז לא קרה עם זה כלום.
מירי רגב: לדעתי כדאי שנגיש הצעת חוק בעניין.
מיכאל ביטון: אנחנו פרצנו מחסום לאומי.
מיכאל ביטון: עד היום נתנו פטור מקרקע לאנשי קבע במינהלת הבנייה של משרד הביטחון.
מיכאל ביטון: אנחנו עכשיו בונים מאה בתים לאנשי קבע בעיר הבה"דים בערבות משרד הביטחון והאוצר, בביצוע של החברה הכלכלית.
מיכאל ביטון: כל מה שנשאר עכשיו זה פטור מקרקע.
מירי רגב: תעביר לנו את המודל הזה.
מיכאל ביטון: בסוף זאת חקיקה ובזה את צודקת.
מירי רגב: תעביר לנו את המודל.
מירי רגב: במעבר עיר הבה"דים, בגלל שיש רצון להשאיר את 8200, את אותה אוכלוסייה שלא תישאר בנגב אלא שתעבוד בנגב ותחזור ברכבות, באוטובוסים או ברכבים שלה בחזרה לתל אביב, דווקא זה רעיון מצוין.
מירי רגב: תביא את המודל וננסה לפתח אותו.
מירי רגב: חבר הכנסת ברוורמן.
אבישי ברוורמן: אני אדבר בקצרה.
אבישי ברוורמן: אחד הדברים המדהימים הוא שאתה רואה את השיחות האלה חוזרות ונשנות כאילו לא היה דבר וגם קיימות הציפיות כאילו בוועדות הכנסת, אם יבואו לכאן אנשים וידברו, קורים דברים.
אבישי ברוורמן: אז באים לכאן כל כך הרבה אנשים תמימים, מביאים אותם לכנסת והם אומרים שהם ישבו בוועדה, דיברו עם חברי כנסת וכולי.
אבישי ברוורמן: לצערי אני שבע כינוסים בדרום.
אבישי ברוורמן: מאות כינוסים על חזון הנגב אליהם מביאים אנשים.
אבישי ברוורמן: אני כבר מצפה לימים של העבר שאנשים, מעשיהם גדולים ממילותיהם.
אבישי ברוורמן: ספיר לא היה מדבר הרבה אלא היה עושה.
אבישי ברוורמן: אני כבד את מירי ומעריץ את מרינה שמדברת פחות אבל בכל מקרה השאלה היא מה אפשר לעשות.
אבישי ברוורמן: ב סופו של דבר מכאן הרבה לא יצא אלא אולי הצעת חוק וקצת רעש.
אבישי ברוורמן: יושב כאן ישראל שוורץ שהוא איש מעשה ואיש מבין.
אבישי ברוורמן: הוא אמר לכם שההחלטה כרגע לגבי הנושא הזה הייתה בארבעה מקומות אבל הוא אמר לכם שבלי סבסוד משמעותי, זה לא יהיה.
אבישי ברוורמן: הטעות הבסיסית שהייתה בעשרים השנים האחרונות – ולא רק בישראל אלא גם במערב – שהכספים האדירים של קופות הפנסיות וקרנות הגמל, אלה כספים שאם היו משקיעים אותם בתשתיות בתשואה נמוכה, העולם היה פורח.
אבישי ברוורמן: זרקו אותם על קרן הצבי.
אבישי ברוורמן: עכשיו יש הזדמנות.
אבישי ברוורמן: לאמיר מהאוצר, באמת אין לו שום כוח.
אבישי ברוורמן: הוא יושב כאן, אבל הוא קובע?
אבישי ברוורמן: מה זה משנה אם הוא יושב כאן או לא יושב?
אבישי ברוורמן: אתה חושב שזה משנה?
אבישי ברוורמן: זה לא הכוח שלו.
אבישי ברוורמן: אתה חושב שכאן משנים את הדברים אבל לא משנים כאן דברים.
מיכאל ביטון: אבל אתה עדיין כאן.
מיכאל ביטון: קצת אופטימיות.
אבישי ברוורמן: אני רוצה להסביר לך למה אני כאן ולמה עדיין אפשר לעשות.
אבישי ברוורמן: אני יושב כאן מכיוון שאני מאמין שעדיין אפשר לבנות משטר אחר.
אבישי ברוורמן: אני מגיע לנקודה הבסיסית.
אבישי ברוורמן: למוסדיים יש היום הרבה מאוד כספים.
דוד קשני: 900 מיליארד שקלים.
אבישי ברוורמן: טריליון.
אבישי ברוורמן: מכיוון שהמוסדיים באמת אין להם אפיקים עכשיו להשקיע, בנייה להשכרה על פני זמן בתשואה נמוכה ובטוחה – זאת הזדמנות.
אבישי ברוורמן: לכן המהלך הגדול הוא מה שאמר כאן ישראל, שצריך להושיב כאן את שר האוצר מול כמה דברים ולפתוח את המהלך הזה.
אבישי ברוורמן: בלי המהלך הזה לא יהיו דברים גדולים אלא יהיו דברים קטנים ועקב הבירוקרטיה הישראלית, לא יהיה שום דבר.
אבישי ברוורמן: כאן אני מגיע לדבר הכללי.
אבישי ברוורמן: אני יושב כאן עם ידידי רון ואנחנו חברים כבר הרבה מאוד שנים.
אבישי ברוורמן: כאן אני דווקא מסכים עם תמר.
אבישי ברוורמן: הצלחנו בזמנו להביא כל כך הרבה סטודנטים לנגב ואני יושב עם כל הבוגרים.
אבישי ברוורמן: זה לא הדיור אלא זאת התעסוקה.
אבישי ברוורמן: באים כולם וחוזרים.
אבישי ברוורמן: אם לא תהיה תעסוקה בנגב ואם לא תהיה תעסוקה בגליל, הם לא יבואו.
אבישי ברוורמן: אני מסכים שדיור לירוחם אולי זאת בעיה נקודתית, אבל הבעיה הראשונה היא תעסוקה ובלי תעסוקה כל הישובים הקטנים, לא רלוונטיים.
אבישי ברוורמן: לגבי ירוחם.
אבישי ברוורמן: יש ראש עיר דינאמי.