GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מגלי והבה: אני רוצה את העיקרון.
משה גפני: העיקרון, אני בעד.
שלמה מולה: מבחינת התקנות, האם יש יותר שקיפות?
משה גפני: הכול תוספות לשקיפות.
שגית אפיק: הרחבת דיווחים.
זהבה גלאון: הרחבת דיווחים לרגולטור ולא לציבור.
זהבה גלאון: תדגישו את זה.
דניאל אילון: וללקוחות.
שגית אפיק: ללקוח עצמו.
דניאל אילון: אני חושבת שאין למעט מהישגי הדיון הזה על אף הפשרה שהתקבלה בוועדה.
משה גפני: בגלל הפשרה.
דניאל אילון: בעיקר בגלל.
זהבה גלאון: לכן אני תומכת בעניין הטופס שאת מציעה.
משה גפני: הפשרה גרמה לכך שאנחנו לא שופכים את התינוק עם המים.
משה גפני: אנחנו מגדילים את השקיפות גם לרגולטור וגם לציבור ואנחנו לא גורמים לחברות ליפול.
דניאל אילון: מר גפני, חשוב לי לציין שיש לנו סמכות כבר היום בחוק, ועוד לפני התקנות האלה, סמכות שמותר לנו להפעיל אותה לפיה אנחנו יכולים להוציא הוראות אד-הוק שכל הגופים ידווחו לנו את כל המידע.
משה גפני: את מאיימת עלי?
דניאל אילון: חלילה.
משה גפני: אם אני עוזב את הכנסת, אני לא הולכת להקים תיק השקעות ואני לא הולך להקים חברה אלא אני הולך להיות מחלק תה באגף התקציבים.
משה גפני: אל תאיימי עלי.
זהבה גלאון: אתה לא עוזב כל כך מהר ואתה יודע שזה לא יקרה כל כך מהר.
שלמה מולה: למה אתה לא אומר שאתה הולך להיות ראש כולל?
איתן כבל: מה עם הנעליים?
איתן כבל: כולכם מתגייסים עכשיו ויצטרכו הרבה נעליים.
דודו לביא: אני מבקש לחזור על משפט שאמרתי בדיון הקודם שעלה בהקשר הזה.
דודו לביא: צריך להבין שהרשות אמורה לפקח על 144 חברות שמנהלות מאות מיליארדים של שקלים באמצעות כוח אדם מאוד מאוד מצומצם.
דודו לביא: כדי ליישם פיקוח אפקטיבי, היא צריכה לנהל סיכונים באופן מושכל.
דודו לביא: ניהול סיכונים מבוסס על מידע.
דודו לביא: אנחנו מדברים כאן על מתן מידע.
דודו לביא: אם אנחנו מסתכלים על התקנה הספציפית הזאת, היא מתייחסת רק לשני פרמטרים: האחד, מה המאפיינים של התיקים שאתה מנהל, והשני, איזה דמי ניהול אתה גובה בגינם.
דודו לביא: הדברים האלה נועדו גם לייצר הכרות מעמיקה של הרגולטור עם הגופים המפוקחים על ידו, שזה דבר סופר טריביאלי, והתכלית השנייה היא תכלית שאנחנו מקווים שיש הסכמה סביב השולחן, כולל האגף המרוחק של השולחן.
דודו לביא: הרשות רוצה ליישם רגולציה מידתית.
דודו לביא: כדי לייצר רגולציה מידתית, היא גם צריכה לקבל מידע.
דודו לביא: אנחנו מדברים על תהליכים דינאמיים.
משה גפני: ביקשתי להביא לוועדה את הטופס.
משה גפני: אני אפילו לא בטוח שאני מבקש לאשר אותו כאן.
משה גפני: אני רוצה שהטופס יהיה כאן, ברגע שהוא מוכן, שנוכל להניח אותו על שולחן הוועדה.
דניאל אילון: אבל שהכניסה לא תהיה תלויה בטופס.
משה גפני: אני מבקש שלפני שהם מקבלים את זה, אנחנו נקבל את זה.
דודו לביא: אין שום בעיה.
דניאל אילון: יש משהו שלדעתי הוקרא כבר לפרוטוקול אבל אני לא בטוחה ולכן אני אקרא אותו שוב.
משה גפני: מה שאני מבקש זה שלא תשחקו אתי.
משה גפני: יש כבר הרבה שמשחקים אתי.
משה גפני: אני ישבתי עם דורית בייניש כמה פעמים ובסוף ראיתי שלא יצא כלום.
דניאל אילון: אין לך ניסיון בודד כזה אתנו.
משה גפני: קחו אותי ברצינות.
משה גפני: אני מבקש, לפני שאתם שולחים להם את הטופס, תביאו אותו לכאן כדי שחברי הוועדה יראו.
זהבה גלאון: הם לא מתנגדים לזה.
משה גפני: להביא את זה לכאן לפני שאתם שולחים.
דניאל אילון: האחריות היא שלי.
דניאל אילון: תקנה 38, עיסוקים נוספים.
דניאל אילון: תאגיד מורשה וכן בעל רישיון שאינם מועסקים בתאגיד מורשה או בתאגיד בנקאי ידווחו אודות עיסוקים נוספים שלהם במהלך השנה האחרונה.
דניאל אילון: זה לבקשת הגופים.
משה גפני: לא כל מה שהגופים מבקשים אני מקבל.
שגית אפיק: תסבירי דיווח חודשי של תאגיד בנקאי.
דניאל אילון: אחד החידושים החשובים שנמצאים כאן.
דניאל אילון: אתם יודעים שמרבית היועצים מועסקים על ידי המערכת הבנקאית ונכון להיום אין דיווחים שוטפים על הפעילות שמתרחשת שם לרשות ניירות ערך וזה כמובן פוגם בצורה משמעותית ביכולת הפיקוח של הרשות.
דניאל אילון: לכן אנחנו מייסדים כאן מסד נתונים חשוב לביצוע פעולת הפיקוח על בסיס חודשי של הבנקים על הפעילות המיועצת.
דניאל אילון: פעילות מיועצת שנעשים בגדרה עסקאות בבנק תצטרך להיות מדווחת.
דניאל אילון: מעבר לכך, יש כאן הסמכה של הרשות לבקש דרישות קונקרטיות נוספות ברמת היועץ הבודד.
שגית אפיק: אנחנו נגיד שאת התוספת שראינו, אם צריך התאמה לאור הסרתו של פרק ג', נעשה התאמות.
משה גפני: בסוף התקנות, בתוספות, הטפסים מונחים כאן.
משה גפני: הטופס הזה שהובא עכשיו, לא מונח כאן.
שגית אפיק: אנחנו נעשה התאמות בתוספת לאור התיקון שקיבלה הוועדה.
שגית אפיק: אין עוד משהו.
משה גפני: אנחנו מצביעים על אישור תקנות הסדרת העיסוק בייעוץ השקעות, בשיווק השקעות ובניהול תיקי השקעות (דוחות), התשע"ב-2012 בהתאם לסיכומים שהיו בוועדה לאור הדיונים גם בישיבה הזאת וגם בישיבה הקודמת וההסכמות שנעשו יחד עם הרשות לניירות ערך ועם הגופים.
משה גפני: בעד אישור התקנות – רוב נמנע - 1 התקנות אושרו
משה גפני: אני מודה לכם, הרשות לניירות ערך ואני מודה לגופים ולחברי הכנסת.
משה גפני: אנחנו עוברים לסעיף הבא בסדר היום, סגירת מפעל בריל והעברת ייצור הנעליים לארצות הברית.
משה גפני: אנחנו בדיון מעקב.
משה גפני: בישיבה הקודמת קיימנו דיון עת חברי הכנסת שלמה מולה ואיתן כבל העלו את הנושא הזה של מפעל בריל שנמצא בסכנת סגירה מכיוון שמשרד הביטחון החליט לרכוש את הנעליים הללו מחברה בארצות הברית.
משה גפני: התברר שגם טיב הנעליים וגם המחיר, יכול להיות שווה ואולי אפילו נמוך.
משה גפני: המשמעות של העניין היא שגם רוכשים את הנעליים מארצות הברית וגם המפעל ייסגר והעובדים ייפלטו לרחוב.
משה גפני: אנחנו ביקשנו שבתוך ארבעה ימים תיתנו לנו פרטים.
משה גפני: למען האמת, אני התקשרתי מספר פעמים, מהוועדה התקשרו ומזכירתי גם היא התקשרה אבל שלחו אותי מאחד לשני.
משה גפני: האדם היחיד אליו עוד לא התקשרתי במהלך השבועיים האלה, היה לנשיא אובמה ולא התקשרתי אליו כי לא היה לי את מספר הטלפון שלו.
משה גפני: אני חושב שזה לא יפה מצד משרד הביטחון.
משה גפני: עם כל הכבוד, ועדה בכנסת מבקשת פרטים.
משה גפני: אני לא הייתי צריך לשים את הנושא על סדר היום.
משה גפני: העומס על הוועדה הוא גדול ומשרד הביטחון מבקש שאני אביא לכאן כמה דברים שהם מאוד חשובים לו, אבל יותר חשוב שנעסוק בדברים רציניים ולא בדברים שאפשר לפתור אותם שלא במסגרת הדיון בוועדה.
משה גפני: משרד הביטחון, איפה אנחנו עומדים עם העניין הזה?
אריה בן-ארי: שמי אריה בן-ארי, אני סגן ראש מנה"ר לרכש לוגיסטי רב-זרועי ואחראי על הרכב של רוב הציוד שהוא לא אמל"ח.
אריה בן-ארי: אני ראיתי העתק מהמכתב שנשלח אליך על ידי מנכ"ל משרד הביטחון ואתה בטח קיבלת אותו.
שלמה מולה: מתי נשלח המכתב?
אריה בן-ארי: אתמול בערב.
שלמה מולה: למה אתמול בערב?
שלמה מולה: אומר לך היושב ראש שכבר מיד אחרי הדיון הוא ביקש לקבל תשובה.
שלמה מולה: למה צריך לקחת לכם כשלושה שבועות לכתוב מכתב?
שלמה מולה: אחרי שנקבע הדיון, אתם שולחים מכתב?
משה גפני: זאת אומרת, זה כן חשוב אבל נשמע את הדברים.
משה גפני: את המכתב ראיתי הבוקר.
משה גפני: אכן המכתב נשלח אתמול אחר הצהרים.
משה גפני: עיינתי במכתב בזמן שהתווכחתי עם חברת הכנסת זהבה גלאון על הנושא של הרשות לניירות ערך.
משה גפני: עברתי בינתיים גם על המכתב.
משה גפני: לא הבנתי כי אני לא כל כך יודע לקרוא בלי נקודות כי לא למדתי ליבה.
משה גפני: תגיד את הדברים.
משה גפני: תתעלם מהמכתב.
משה גפני: גם דיברתי בטלפון עם המנכ"ל.
אריה בן-ארי: אני יודע.
אריה בן-ארי: צה"ל אפיין בשנת 2010 את הנעל החדשה המבוססת על טכנולוגיה מקובלת היום בצבאות אשר הוכיחה את יעילותה כנעל נוחה יותר לחיילים עם רמת בלאי נמוכה יותר, דבר שמקטין את עלות משק הנעליים.
אריה בן-ארי: למרות זאת ולפנים משורת הדין אנחנו הצענו לחברת בריל להמשיך ולייצר את הנעל מהדגם הקודם, שלושים אלף זוגות נעליים מדי שנה עבור מערך המילואים, אבל קיבלנו סירוב של חברת בריל להצעה זאת.
אריה בן-ארי: אפשרות נוספת היא לערוך מכרז בסוף שנה זאת לייצור נעליים לבנות ואם חברת בריל תזכה, יהיה לה נתח הזמנות בסכום של לפחות כ-15 מיליון שקלים בשנה.
אריה בן-ארי: לטעמנו חברה הצמאה לעבודה ורוצה להחזיק את המפעל, צריכה להתאים את עצמה לדרישות הלקוח.
אריה בן-ארי: הפתרון הנראה לנו כרגע מבחינתנו הוא שהחברה תקבל את עצתנו להמשיך לייצר את שלושים אלף זוגות הנעליים ולהכין את הדגם החדש.
שלמה מולה: כמה זוגות נעליים אתם רוכשים עד היום כל שנה.
אריה בן-ארי: מדי שנה אנחנו רוכשים בסביבות 120 אלף זוגות נעליים.
שלמה מולה: זאת אומרת, אתה אומר להם עכשיו לרדת בשבעים אחוזים בייצור הנעליים.
משה גפני: הוא אומר שמונים אלף זוגות נעליים.
אריה בן-ארי: מחברת בריל אנחנו רוכשים מדי שנה בסביבות שמונים אלף זוגות נעליים.
שלמה מולה: עכשיו אתם מציעים להם שלושים אלף זוגות.
שלמה מולה: זאת אומרת, המספר יורד בחמישים אלף זוגות.
אריה בן-ארי: לגבי החמישים אלף, אנחנו מתכננים נעליים מהדגם החדש תוצרת ארצות הברית.
אריה בן-ארי: זאת תשובתנו.
משה גפני: חברת בריל.
שלמה מולה: שלמה בוסקילה, סמנכ"ל בריל.
שלמה מולה: אדוני היושב ראש, חברי כנסת, אורחים נכבדים, לפני כשלושה שבועות התכנסנו בוועדה מכובדת זו בנושא הודעת משרד הביטחון על העברת רוב ייצור הנעליים מייצור כחול-לבן לייצור ארצות הברית שהוא כחול-אדם-לבן.
שלמה מולה: משמעות החלטה זו היא סגירת מפעל הנעליים בריל אשר הוקם עם קום המדינה בשנת 1948 ושירת אותה על מלחמותיה במשך 64 שנות קיומה.
שלמה מולה: יחד עם זאת, לסגור את המפעל היחידי בישראל המסוגל לייצר נעל צבאית, המפעל היחידי לחיילי צה"ל, על כל המשתמע מכך, במדינה רוויית מלחמות עם צורך לאספקה מהירה לחזית - רק מפעל ישראלי בתחום מדינת ישראל יכול לעשות זאת לוגיסטית ועל אחת כמה וכמה עם מחויבות לאומית.
שלמה מולה: חמור מכך ואף גרוע מכל הוא שלמעלה מ-130 משפחות, חלקן מקריית גת, באר-שבע, בת-ים וראשון יאבדו את מקור פרנסתם וגאוותם ויותר מכפול, למעלה ממאתיים משפחות במעגל השני, יצאו לחרפת אבטלה.
שלמה מולה: בחודש אוגוסט 2011 קיבלנו את ההודעה ממשרד הביטחון על סגירת המפעל.
שלמה מולה: לכאורה התחלנו במאמצים רבים לברר את הסיבה להחלטה.
שלמה מולה: בהתחלה נאמר לנו שיש חוסר בתקציב שקלי ולכן עוברים לכספי סיוע.
שלמה מולה: בפגישה עם מנכ"ל משרד הביטחון וראש מנה"ר, אמר המנכ"ל שנושא התקציב פתיר.
שלמה מולה: לאחר מכן עלה התירוץ לפיו המחיר גבוה.
שלמה מולה: החברה התחייבה למחיר נמוך יותר מהמחיר של הנעל מארצות הברית.
שלמה מולה: מיד לאחר מכן עלה התירוץ שהחברה לא נענתה לדרישות הפיתוח בנעל חדשה.
שלמה מולה: החברה הוכיחה במסמכים של מהנ"ר שכן השתתפה ואף צוין במכתב שהדגם שהוגש יותר טוב מהנדרש.
שלמה מולה: ראה זה פלא, לאחר שכל התירוצים הקודמים נפלו, מערכת הביטחון מצאה דרך חדשה ומשמיצה את הנעל שפותחה על ידה ושנמצאת בשימוש כל יחידות צה"ל.
משה גפני: עזוב את כל המונולוג.
שלמה מולה: אני רוצה להגיע לנקודה העיקרית.
משה גפני: תגיע לנקודה.
שלמה מולה: אומר כאן נציג המשרד בוועדה ומעיר שלוש הערות לגבי המעבר לארצות הברית.
שלמה מולה: כשהוא מציג את השוואת המחירים של הנעל שלנו לעומת הנעל האמריקאית, ולמרות שהערנו לו בעבר, הוא אומר שהיא יקרה יותר בשלושים ובארבעים אחוזים.
שכיב מוראד שנאן: הנעל שלכם יקרה יותר בשלושים וארבעים אחוזים?
שלמה מולה: הוא מציג את זה.
שלמה מולה: נציג צה"ל בישיבת הוועדה שהתקיימה לפני שלושה שבועות הציג את הנעל האמריקאית.
משה גפני: אנחנו זוכרים.
משה גפני: תגיד את העמדה שלכם.
משה גפני: הנעל יותר יקרה?
שלמה מולה: הוא מציג את הנעל במחיר של שער המפעל בארצות הברית ואת הנעל ללא שום תוספת של הובלה, אחסנה, מסים, מע"מ וכולי.
שלמה מולה: את הנעל שלנו הוא מציג כשהיא אצלם במחסנים כולל מע"מ.
שלמה מולה: הערנו לו על כך לפני כן, הערנו לו כמה פעמים, אבל הוא עדיין מציג את זה בצורה הזאת על מנת להציג בצורה מעוותת את הדברים.
משה גפני: מר בוסקילה, לא מעניין אותי הוויכוח שלך עם נציג משרד הביטחון.
משה גפני: תענה לוועדה האם הנעל שלכם שמגיעה לצה"ל והנעל מארצות הברית שמגיעה לצה"ל, איך שהיא מגיעה, התשלום שיוצא ממשרד הביטחון, הנעל שלכם יקרה יותר, זולה יותר או באותו המחיר?
משה גפני: בסוף הדרך, אחרי המסים, אחרי המע"מ, אחרי הכול, האם הנעל זולה יותר, יקרה יותר או היא באותו מחיר?
ציון פיניאן: אדוני היושב ראש, צריך להתייחס גם לטיב הנעל.
משה גפני: תכף נגיע לטיב הנעל.
משה גפני: טיב הנעל הוא עוד דבר אבל אני שואל קודם לגבי המחיר.
שלמה מולה: אני מנסה להראות את המגמתיות.
משה גפני: מבחינת משרד הביטחון הייתה ישיבה לא טובה ואנחנו מסכימים.
משה גפני: מה קורה באופן מעשי?
שלמה מולה: היום אנחנו מציעים נעל במחיר יותר זול מהמחיר של האמריקאים.
משה גפני: שואל חבר הכנסת פיניאן לגבי טיב הנעל.
שלמה מולה: נעל הרבה יותר טובה.
שלמה מולה: נעל מתקדמת ובטכנולוגיה מתקדמת בעולם.
משה גפני: והמחיר יותר נמוך.
שלמה מולה: המחיר יותר נמוך.
שלמה מולה: הנעל שלנו הוא מעור מלא והנעל של האמריקאים היא חצי עור.
ציון פיניאן: מבחינת ההתאמה לצה"ל.
שלמה מולה: כשאנחנו מדברים על הנעל הנוכחית, צה"ל פיתח ונתן לנו את המפרט לנעל הקודמת למרות שאמרנו שהנעל הזאת היא פחות טובה ממה שאנחנו יכולים לעשות.
שלמה מולה: הנעל החדשה שאנחנו מציעים לצה"ל כרגע היא פיתוח עם אורתופדים ועם מיטב המומחים בעולם ובארץ.
שלמה מולה: פיתחנו את הנעל הזאת בעלות של למעלה ממיליון שקלים וזה על חשבון החברה.
שלמה מולה: אנחנו מציעים להם את הנעל הטובה ביותר בעולם לפי כל דעת המומחים.
שלמה מולה: הטכנולוגיה של האמריקאים היא מלפני שלושים שנים.
שלמה מולה: אנחנו מכרנו מכונות כאלה לפני עשר שנים בפרוטות ורכשנו ציוד חדש ומתקדם ביותר בעולם וצה"ל יודע על כך.
שלמה מולה: לגבי חוות הדעת של האורתופד שהובאה על ידי נציג צה"ל.
שלמה מולה: הוא מציג רק חלקי דברים שנאמרו ונכתבו בחוות הדעת של אותו אורתופד שלכאורה הוא לא אורתופד.
שלמה מולה: את אותה נעל, למרות שיש לו חוות דעת כזאת, שהיום היא בשימוש צה"ל, לוקח אותו נציג צה"ל ומייצר אותה בתורכיה.
שלמה מולה: את אותה נעל הוא מעתיק ומוכר לתורכיה.
שלמה מולה: כנ"ל לגבי הנעליים של הבנות עליהן מדברים כרגע.
שלמה מולה: המכרז הזה עבר להודו לפני שנה ונלקח מבריל.
שלמה מולה: לגבי הטענה של בלאי, טענה שמעלה נציג צה"ל.
שלמה מולה: הוא לכאורה מראה שיש כחמישים אחוזים בלאי בנעליים של בריל.
שלמה מולה: אנחנו במהלך שמונה שנים ו-800 אלף זוגות נעליים קיבלנו בחזרה 300 זוגות בגין בלאי וגם זה בקושי.
שלמה מולה: אם זה כך, למה הם מאחסנים את זה במחסנים שלנו?
שלמה מולה: למה הם לא משתמשים באחריות יצרן שחוזית אנחנו מחויבים לה?
שלמה מולה: איפה הם שמים את זה?
קריאה: איפה הם מחביאים את זה.
שלמה מולה: איפה הם מחביאים את זה?
שלמה מולה: בפני ועדה זאת מונחים מכתבים רבים.
שלמה מולה: הזכירו את משרד הביטחון, את מנה"ר, ששיבח את החברה.
שלמה מולה: הגברת ישראלה פרידמן, נציגת מנה"ר, אמרה שהיא מבקשת להביע את עמדת המשרד ואמרה: חשוב לי לומר שאנחנו מרוצים מחברת בריל, אנחנו אף פעם לא אמרנו שאנחנו לא מרוצים מהמפעל ומרמת השירות וכולי.
שלמה מולה: אלה דברים שנאמרו גם כאן וגם במכתבים.
משה גפני: בקיצור, אתה יכול לייצר את הנעליים האלה במחיר יותר זול ובטיב יותר טוב.
ליה שמטוב: ולהשאיר את העובדים.
משה גפני: כן, זה הנושא כי אחרת למה אנחנו מתערבים בעניין הזה?
משה גפני: חבר הכנסת שלמה מולה וחבר הכנסת איתן כבל, המציעים, תתייחסו בקצרה.
שלמה מולה: אני רוצה להקריא לך SMS שקיבלתי מאחת העובדות שלא אנקוב בשמה.
שלמה מולה: "שלום אדוני, שמי כך וכך, אני עובדת במפעל בריל, נפגשנו בוועדת הכספים, סוף כל סוף מצאתי עבודה שבה רוצים אותי ואני פתאום מרגישה שחרב האבטלה מאיימת עלי ועל ילדיי.
שלמה מולה: כל ההבדל בין המשך העבודה שלי לפיטורים הוא המשך ההזמנה של צה"ל מהמפעל.
שלמה מולה: אני יודעת שיש לכם לב רחב.
שלמה מולה: בבקשה, נסו לעזור לנו.
שלמה מולה: תודה רבה".
שלמה מולה: אני יודע שאנחנו עושים את כל המאמצים אבל אני פשוט בוש על אטימות הלב של משרד הביטחון.
שלמה מולה: אני פשוט לא מבין.
שלמה מולה: אנחנו מדברים על נעליים שצריכים לשמש את ילדינו.
שלמה מולה: איפה הציונות?
שלמה מולה: איפה הגאווה של כחול-לבן?
שלמה מולה: אין לי שום הסבר הגיוני למעט אטימות הלב של תפיסה שאומרת שכל חלקה טובה שיש במדינה הזאת, נסגור אותה.
שלמה מולה: אומרים אנשי המפעל שכל דרישה שאתם תדרשו מהם על איכות הנעליים וכל מה שאתם רוצים, בבקשה, תקבלו.
שלמה מולה: אני עוד לא מכיר יצרן שבא ואומר שהוא יעמוד בכל הדרישות שלכם.
שלמה מולה: יש לכם נעליים פגומות, תחזירו לנו ואנחנו נתקן ללא תשלום.
שלמה מולה: האמת היא שחוץ מלהתבייש, אני לא מבין שום דבר.
שלמה מולה: אני לא יכול להבין למה.
שלמה מולה: גם הפינג-פונג הזה של שלושה שבועות, אני לא מבין אותו.
שלמה מולה: שר הביטחון מוציא הודעה מכאן אחרי הדיון ואומר שהוא ביקש לבחון את הנושא מחדש.
שלמה מולה: דרך אגב, את כל מה שאמרת לנו, אמרו לנו בוועדה הקודמת.
שלמה מולה: אמרו שירכשו שלושים אלף נעליים.
שלמה מולה: אין שום חידוש בדברים.
שלמה מולה: במשך שלושת השבועות האלה לא שמענו ולא ראינו כל חידוש.
שלמה מולה: עכשיו המצאתם משהו חדש.
שלמה מולה: אולי עכשיו נבקש ממפעל בריל להשקיע עוד מיליון שקלים כדי להתאים נעליים לנשים.
שלמה מולה: גם זה בספק.
משה גפני: אותי שכנעת.
שלמה מולה: לא יכול להיות שאתה ושר הביטחון ייקחו אותנו לקריה, יושיבו את חברי הכנסת ויבקשו מהם לעזור להשיג תקציבים למשרד הביטחון.
שלמה מולה: כל מה שאנחנו מבקשים זה שיתחשבו גם בנו כשליחי ציבור, שיתחשבו באנשים שהולכים הביתה.
שלמה מולה: לא ביקשנו את זה לעצמנו אלא אנחנו מבקשים שתתחשבו בהם.
שלמה מולה: זה כל כך מעליב, גם אותנו כאנשי ציבור.
משה גפני: סתם אתה בא אל שר הביטחון בטענות.
משה גפני: אין לו זמן לעסוק בנושא הזה.
משה גפני: הוא עכשיו עסוק בחוק תלמידי הישיבות.
שלמה מולה: זאת פשוט בושה.
איתן כבל: אדוני היושב ראש, אני אומר בקצרה.
איתן כבל: לצערי שום חידוש לא נוצר בפנינו מהדיון הקודם.
איתן כבל: אנחנו עומדים באותו מקום.
איתן כבל: יש כאן סוג של ערבול של דברים.
איתן כבל: בפועל משרד הביטחון שטען טענות לא פשוטות כלפי מפעל בריל, לא ידע לתת תשובות לדברים שנאמרו על ידי חברי הכנסת ועל ידי חברת בריל.
איתן כבל: אני עדיין דבק בעמדתי, אדוני היושב ראש, כפי שהבעתי בישיבה הקודמת, אז הפגנת מנהיגות יוצאת דופן בעניין הזה עת קבעת והגדרת שזאת תהיה מערכת יחסים הדדית בין מערכת הביטחון לבין ועדת הכספים בנושאים האחרים.
איתן כבל: כיוון שלא ראינו שיש התקדמות, אני מבקש שאתה תמשיך ותתווה את הקו הזה.
משה גפני: אחריו חבר הכנסת יצחק וקנין.
אורי אריאל: בהמשך לדברי ידידי כבל ואחרים.
אורי אריאל: במידה רבה זה תלוי גם בנו למרות שלא רק בנו.
אורי אריאל: זה נשמע רע, זה נראה רע וזה רע.
אורי אריאל: אני מציע למשרד הביטחון לשקול להפוך את היוצרות.
אורי אריאל: גם אם מזמינים משהו בחוץ לארץ מטעמים שונים, אני מציע לכם להזמין כאן את הרוב כדי שהמפעל הזה יחיה.
אורי אריאל: זה לא הכול או לא כלום.
אורי אריאל: זה לא 120 אלף זוגות או אפס.
אורי אריאל: תהפכו את היוצרות.
אורי אריאל: תזמינו תשעים אלף זוגות בישראל ושלושים אלף זוגות בחוץ לארץ, אם זה הכרחי למרות שאני מעדיף שהכל יהיה כאן.
אורי אריאל: תנו להם גם את הנעל של הנשים.
אורי אריאל: אני רוצה להציע עוד דבר אחד, אם אפשר להציע לבעלי המפעל.
אורי אריאל: אני חושב שאם הייתם יכולים לשקול את המעבר לאזורי פיתוח ככל שאתם בוחרים דרומה או צפונה, אני חושב שזה היה עוזר.
שכיב מוראד שנאן: אתם מוזמנים לצפון.
אורי אריאל: אני חושב שזה היה מוסיף תרומה למדינה ואני חושב שהיה נותן לנו עוד נקודה לדיון עם משרד הביטחון בכל זאת להתחשב בזה כי כולנו רוצים לעודד את אזורי הפיתוח, את הפריפריה, ואני חושב שזה לא מפעל מאוד מסובך להעברה.
אורי אריאל: יש קשיים עם העובדים וכולי, אבל כל מפעל עומד בהם.
משה גפני: חבר הכנסת יצחק וקנין ואחריו חבר הכנסת שנאן.
יצחק וקנין: את הסיפא בדבריו של אורי אריאל, אני לא כל כך מקבל אותו.
יצחק וקנין: מתי אני אומר את הכלל של אורי אריאל שמפעל צריך לעבור ממקום מסוים?
יצחק וקנין: הלוואי שיעברו לפריפריה, בזה אין ספק, אבל אני אומר זאת כאשר יש התמודדות מול מפעלים כאן בארץ.
יצחק וקנין: כאן משרד הביטחון לוקח את השיקול להעדיף מפעל שהוא בפריפריה באחוזים מסוימים אבל לא במקרה דנן.
יצחק וקנין: במקרה דנן מדובר על תחרות מול חוץ לארץ, מול האמריקאים, ואני לא יודע אם הם בכלל משתווים במחיר.
יצחק וקנין: יכול להיות שהמפעל הזה יותר זול ולכן אני לא מבין לאן משרד הביטחון הולך.
יצחק וקנין: יש כלל שאומר שעניי עירך קודמים.
יצחק וקנין: אנחנו צריכים לדאוג לאזרחים שלנו, לפרנסה שלהם, כי הבטלה מביאה לידי חטא.
יצחק וקנין: אם אנחנו לא נהיה רגישים לדבר הזה, אני אומר למשרד הביטחון שבזמן האחרון אני יושב בכל הדיונים על תקציב הביטחון שמתקיימים במשך שעות על גבי שעות, אני רואה דברים ואני רואה את סכומי הכסף.
יצחק וקנין: אם מדובר כאן על דברים שהם בוודאות מוחלטת יגרמו לכך שמספר עובדים ילכו הביתה, אני מודיע לכם שאני לא אתן יד להרבה דברים אותם אתם רוצים.
יצחק וקנין: תעביר את זה הלאה.
יצחק וקנין: יותר טוב שתשנו את ההחלטה שלכם.
משה גפני: חבר הכנסת שכיב שנאן.
שכיב מוראד שנאן: אדוני היושב ראש, מכובדיי, אני רוצה להודות שברמה האישית, כשאני משתתף בדיון הזה, זה מעלה בי זיכרונות מאוד רעים מימים עברו, את סגירת המתפרות שהיו בכפרים הדרוזים והעברתן להודו, לירדן ולסין.
שכיב מוראד שנאן: אשתי הייתה מנהלת מתפרה בחורפיש ופוטרה כתוצאה מסגירת המתפרה.
שכיב מוראד שנאן: אני מזדהה עם כל מילה שנאמרה על ידי נציגי המפעל.
שכיב מוראד שנאן: אני זוכר את דמעות הבנות שעזבו את מקום העבודה.
שכיב מוראד שנאן: אני תומך בכך שצריך לתת את המקסימום האפשרי.
שכיב מוראד שנאן: אני חושב שדבריו של חבר הכנסת אריאל מכובדים מספיק כדי שכולנו נלך לכיוון שצריך להמשיך לתת למפעל הזה את המקסימום האפשרי כדי שימשיך לייצר, ובמיוחד לא לגרום לפיטוריו של עובד אחד.
משה גפני: חבר הכנסת מגלי והבה ואחריו חברת הכנסת פניה קירשנבאום.
מגלי והבה: אדוני היושב ראש, אני לא רוצה לחזור על דברי קודמיי שאני תומך בהם.
מגלי והבה: אני רק רוצה לומר לחברים שאני לא יודע איך נעלם מעיני אנשי משרד הביטחון הצעת החוק שאישרנו בכנסת בנושא העדפת תוצרת ישראלית.
מגלי והבה: יש חוק שאושר והוא קיים.
מגלי והבה: אם משרד הביטחון לא יודע, נזכיר לו את זה.
מגלי והבה: חוקקנו חוק והוא אושר והוא קיים לגבי העדפת תוצרת ישראלית.
מגלי והבה: בחוק נאמר שאפילו שיש עד ארבעים אחוזים מבחינת עלות יותר, יש העדפה למפעל הישראלי.
מגלי והבה: שמשרד הביטחון לא ייתמם ושגם שר הביטחון לא ייתמם.
מגלי והבה: התחלנו בדברים קטנים ועשינו את ההחלטה הזאת לה שותפות רוב סיעות הבית.
מגלי והבה: אני חושב שאין זכות למשרד הביטחון לעשות שום שינוי בנושא היבוא מחוץ לארץ.
מגלי והבה: עם כל הכבוד לכספי סיוע, עם כל הכבוד למי שמנסה להכתיב לנו את המדיניות כאן, צריך שהמפעל הזה ימשיך לתפקד וימשיך לפעול.
מגלי והבה: אם הם רוצים לשנות, בבקשה, שיבואו לשנות את החוק של העדפת תוצרת ישראל.
מגלי והבה: יש הצעת חוק עליה אני חתום והחוק הזה עבר גם על ידי הקואליציה וגם על ידי האופוזיציה.
מגלי והבה: אני לא מבין למה אנחנו בכלל צריך לדון בכך ואני לא יודע למה משרד הביטחון עובר על החוק ורומס את החוק אותו חוקקנו.
מגלי והבה: אם מטרת החוקים רק לקשט את הבית הזה, אנחנו מבינים אבל לא זאת המטרה.
מגלי והבה: אני אפילו מייעץ למפעל ללכת לתביעה משפטית.
איתן כבל: אדוני היושב ראש יודע שב-2008 את השכנים שלי מקיבוץ עינת – היה שם מפעל – משרד הביטחון, כך אומרים לי, ביקש לעבור לקריית שמונה והוא ייתן להם עדיפות אבל כמובן שום דבר לא קרה והמפעל נסגר אחרי שנה ושמונה חודשים.
משה גפני: חברת הכנסת פניה קירשנבאום ואחריה חברת הכנסת ליה שמטוב.
פניה קירשנבאום: כבוד היושב ראש, חבריי חברי הכנסת, הסבתא שלי תמיד הייתה אומרת לי שאנחנו לא מספיק עשירים כדי לקנות את הדברים הזולים ביותר.
פניה קירשנבאום: אני אומרת שמי שרץ אחרי הסחורה הזולה, בסופו של דבר משלם יותר ביוקר כי זאת סחורה שהיא לא שווה, היא נשחקת יותר ואנחנו נשלם יותר.
משה גפני: הייתה לך סבתא חכמה.
משה גפני: מעניין מה היא הייתה אומרת על הפסיקה של הבג"ץ אתמול.
פניה קירשנבאום: העצוב הוא שאנחנו כאן בדיון נתנו פרק זמן מסוים וביקשנו ממשרד הביטחון לנהל משא ומתן ולהידבר עם המפעל.
פניה קירשנבאום: אני מבינה שזה לא קרה עד השבוע האחרון, לפחות לפי מה שאני יודעת אלא אם היה משהו בשבוע האחרון שאני לא יודעת עליו.
פניה קירשנבאום: לא דיברו עם המפעל דבר המהווה זלזול ברשות המחוקקת שצריכה להיות הרגולטור של הרשות המבצעת.
שלמה מולה: ברק עסק ביחסי ציבור.
שכיב מוראד שנאן: אתה יודע שזה לא ברק.
שלמה מולה: מה אתה אומר?
שלמה מולה: זה לא ברק?
פניה קירשנבאום: מכיוון שהבן שלי בצבא ובדרך כלל אני לא עוברת על הדברים בשקט, הלכתי לבדוק אתו ועם חיילים אחרים.
פניה קירשנבאום: שאלתי האם הנעליים נוחות, האם הן מחזיקות מעמד וכולי.
פניה קירשנבאום: התשובה שקיבלתי מהילדים הייתה שאם אלה לא היו נעליים מהסוג הזה, שום דבר לא היה מחזיק מעמד באימונים שהם עוברים.
פניה קירשנבאום: אני אומרת שאנחנו צריכים לעמוד כאן איתן ולדאוג שהסחורה תירכש ממפעל בריל, מפעל תוצרת כחול-לבן ואנחנו לא נוותר על זה.
שכיב מוראד שנאן: אדוני היושב ראש, לדבריו של שלמה חצי משפט.
שכיב מוראד שנאן: אני בטוח שאלה החלטות שמובילות הדרג המקצועי והשר לא סתם ביקש לפעול.
מגלי והבה: אל תגן על ברק.
שלמה מולה: אם השר לא יודע להפעיל את מרותו, הוא לא צריך להיות שר הביטחון.
משה גפני: רבותיי, הדיון הוא לא על שר הביטחון.
ציון פיניאן: אם שר הביטחון יתעסק בנעליים, מצבנו קשה.
שכיב מוראד שנאן: חבריי מקדימה רוצים לנגח את שר הביטחון בכל מחיר.
פניה קירשנבאום: הוא יגיד שהוא קונה נעליים זולות כי לא העברנו לו את התקציב והוא צריך לחסוך.
פניה קירשנבאום: כמו שהוא לא עושה תרגילים וכולי.
פניה קירשנבאום: אני מבטיחה לכם שאם באמת התקציב של משרד הביטחון היה שקוף והיה מגיע לכאן לדיון, יכולנו כולנו להצביע על הסעיפים בהם ניתן לחסוך.
פניה קירשנבאום: אני אומרת לכם שאני הראשונה שאצביע על כך.
משה גפני: הדיון הזה מעניין אבל אין לנו זמן לזה.
ליה שמטוב: אדוני היושב ראש, בדרך כלל אני אישה אופטימית.
ליה שמטוב: אני חשבתי שאם מגיע לדיון בוועדת הכספים מפעל כלשהו והעובדים שלו, בטח אחרי כן שום דבר לא יקרה והאנשים לא יפוטרו.
ליה שמטוב: כך היה עד שהגעתי לכנסת ובקדנציה הקודמת קרה אותו הדבר עם מפעל שהיה בנצרת עלית, מפעל שהיה מייצר את המצברים.
ליה שמטוב: משרד הביטחון היה קונה במפעל הזה במשך כל השנים והכל היה בסדר.
ליה שמטוב: כשהתחילו עם המכרזים בחוץ לארץ, בארצות הברית, והיו כאן הרבה דיונים, בסוף המפעל נסגר והאנשים שלא ידעו לעבוד בעבודה אחרת, כנראה הם במשרד הרווחה.
ליה שמטוב: אני לא יכולה לומר עכשיו שתעבירו את המפעל הזה לפריפריה כי מפעל המצברים היה בפריפריה.
ליה שמטוב: מה זה חשוב היכן נמצא המפעל?
ליה שמטוב: חשוב שיקנו כאן
ליה שמטוב: בארץ והאנשים במפעל יוכלו להמשיך לעבוד.
ליה שמטוב: אנשים שעובדים במפעל כזה במשך כל כך הרבה שנים, לא יודעים לעשות עבודה אחרת.
ליה שמטוב: חוץ מזה, גם אם הם יודעים עבודה אחרת, מה אנחנו מתכוונים לעשות אתם?
ליה שמטוב: עוד פעם עובדי כוח אדם?
עובדיה מרקוס: אני עובד ייצור במפעל בריל.
עובדיה מרקוס: אני רוצה לשאול שאלה.
עובדיה מרקוס: שמונה שנים היינו טובים ופתאום אנחנו לא טובים?
עובדיה מרקוס: איך הוא יודע מה הפידבק של הנעל הזאת?
עובדיה מרקוס: הנעל הזאת היא יחסית חדשה והטכנולוגיה ישנה.
עובדיה מרקוס: זה מתפרק.
עובדיה מרקוס: אני שלושים שנים במקצוע.
עובדיה מרקוס: אדוני היושב ראש, אני שלושים שנים במקצוע הזה ובמיוחד בפוליריתן שהוא מדבר עליו.
עובדיה מרקוס: הפוליריתן הזה מתפרק.
עובדיה מרקוס: הם ביקשו גומי ולא ביקשו פוליריתן .
עובדיה מרקוס: לו היו מבקשים פוליריתן, לא הייתה בעיה.
עובדיה מרקוס: עכשיו הוא מצא טכנולוגיה מלפני שלושים שנים.
ציון פיניאן: יחד עם כל חבריי אני תומך בכל מילה שנאמרה כאן.
ציון פיניאן: הוועדה הזאת תמיד כואבת כאשר מפעל נסגר, במיוחד כשהוא בפריפריה.
ציון פיניאן: אני חושב שרוב חברי הכנסת הנוכחים כאן הם מהפריפריה.
ציון פיניאן: בנושא הזה יש נקודות של משרד הביטחון ויש נקודות של המפעל.
ציון פיניאן: אני קורא כאן שהייתה הצעה לשלושים אלף זוגות נעליים ואני חושב שצריך לחפש את נקודת האיזון.