GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
פניה קירשנבאום: אני חושבת שגם המטרה שלכם צריכה להיות שאלה שישרתו בצה"ל, כשהם ישתחררו, יהיה להם מקום עבודה.
אורי אריאל: ראשית, יצאה מכאן חברת הכנסת יחימוביץ.
אורי אריאל: אני רוצה להצטרף לדבריך שקציני צה"ל לא משקרים והוועדה לא יכולה לקבל סגנון כזה מחברי כנסת.
אורי אריאל: גם מאחרים לא, אבל אני יכול לדבר עלינו.
אורי אריאל: אני לפחות מוחה על האמירה הזאת ואני מקווה שהיא כן תמשוך את דבריה בהמשך.
אורי אריאל: אני אדבר אתה.
אורי אריאל: הדברים נשמעו ואני לא רוצה להאריך אלא לתת עצה ליושב ראש, ברשותך.
אורי אריאל: אני מכיר כמו שאחרים מכירים את מנכ"ל משרד הביטחון.
אורי אריאל: יש לו רגישות לעבודה בישראל, למקומות העבודה, יש לו רגישות לפריפריה ואני אומר את זה מניסיוני.
אורי אריאל: הוא רחוק מלהיות אטום לראייה הכוללת של הצרכים בישראל, כולל מקומות העבודה.
אורי אריאל: לכן הצעתי היא שאחרי שכולם כאן ישמיעו את קולם אתה תדאג שתהיה ישיבה עם המנכ"ל – היא יכולה להיות מצומצמת ואולי רק אתך – כי אני חושב שאפשר להביא את זה לידי סיכום חיובי.
אורי אריאל: כך נראה לי מהיכרותי את הנפשות הפועלות וכך נפתור את הבעיה כפי שעשית עם כמה מפעלים אחרים.
אורי אריאל: פגישה מצומצמת, אחרי פגישה גדולה בה מעלים את הכול, יכולה להביא את הדברים לפתרון.
משה גפני: שלמה בוסקילה, סמנכ"ל בריל.
שלמה מולה: אדוני היושב ראש, חברי הכנסת, אני קודם כל רוצה להודות בשם העובדים על ההזדמנות הזאת להגיע לכאן.
שלמה מולה: אני אתן קצת רקע על המפעל.
שלמה מולה: מפעל בריל קיים משנת 1948, מאחרוני מפעלי הנעליים בישראל, מעסיק מעל למאה עובדים, חלקם מעיירות פיתוח אותם אנחנו מסיעים מקריית גת, באר שבע ועוד כמה מקומות כאלה.
שלמה מולה: בשנת 2000 זכה המפעל במכרז ייצור נעלי צבא בטכנולוגיה חדשנית ביותר בעולם.
שלמה מולה: באותה שנה החלפנו את הטכנולוגיה עליה מדברים כרגע, הטכנולוגיה של האמריקאים, ומכרנו ציוד כזה בפרוטות ורכשנו ציוד בהשקעות של למעלה מ-25 מיליון שקלים.
שלמה מולה: במשך שלוש שנים עבדנו על הפיתוח לפי מפרט צה"ל עד לרמת הצבע של החוט ואיפה צריך לשים את התפר.
שלמה מולה: אלה הדברים שהכתיבו לנו מצה"ל למרות הטענות שלנו שזה לא נכון וכי אנחנו היצרנים שיודעים לעשות את הדברים.
שלמה מולה: היה יותר נכון לתת ליצרן לייצר את הנעל ולא לאנשים שחושבים שיודעים לייצר נעל.
שלמה מולה: משנת 2004 המפעל מספק בין 90 ל-140 אלף זוגות נעליים בשנה.
שלמה מולה: סיפקנו מעל ל-800 אלף זוגות נעליים ולדבריו של זיו גפני שאומר שחצי מזה הולך לפגומים אומר שמתוך ה-800 אלף זוגות, קיבלנו בחזרה אחרי מאמצים רבים של אט"ל, בסך הכול במשך שמונה שנים 300 זוגות נעליים פגומים שחלקם גם היינו יכולים להחזיר להם.
שלמה מולה: זה פחות ממחצית פרומיל האחוז.
שלמה מולה: בשום מקום בענף הנעליים לא קיימת כמות כזאת של פגומים.
שלמה מולה: מעבר לזה, אם הנעל לא הייתה טובה ובשנת 2004 יש לכם כבר דוח של אורתופד, למה לא נעניתם למה שאנחנו כתבנו לכם עשרות ומאות פעמים?
שלמה מולה: ביקשנו לשנות את הנעל.
שלמה מולה: למה דחיתם לשנות את האימום?
שלמה מולה: אם כן, למה לקחתם ב-2004 את הנעל הזאת והעתקתם אותה בתורכיה ונתתם ליצרן תורכי להתחרות בנו?
שלמה מולה: לקחו את אותה נעל והעתיקו אותה.
שלי יחימוביץ': חוצפה ושערורייה.
שלמה מולה: אתמול הייתה כתבה של הנשיא שמסביר לאן הכספים בתורכיה הולכים.
שלמה מולה: הם הולכים לחמאס.
שלמה מולה: הם לקחו את אותה נעל עם אותו אימום.
שלמה מולה: מה זה אימום?
שלמה מולה: אימום זה הצורה של הנעל.
שלמה מולה: הם לקחו את זה והעתיקו אחת על אחת בתורכיה.
שלמה מולה: אם כך, למה העתקתם אותה?
שלמה מולה: למה נתתם ליצרן התורכי?
שלמה מולה: למה לא באתם עם האורתופד הזה שיסביר לנו שמה שאנחנו צודקים כשאנחנו אומרים שצריך לשנות?
שלמה מולה: הנעל הזאת זכתה בפרס ראש אט"ל על פיתוח ופרס מנכ"ל משרד הביטחון.
שלמה מולה: בשנת 2005.
שלמה מולה: הטכנולוגיה של הנעל הזאת עוררה עניין.
שלמה מולה: בעולם יש שש-שבע מכונות כאלה.
שלמה מולה: זאת הטכנולוגיה החדשנית ביותר לייצור נעליים צבאיות.
שלמה מולה: הטכנולוגיה של הנעל עוררה עניין בעולם, גם אצל היצרן האמריקאית.
שלמה מולה: אני הייתי אתו במשאים ומתנים לגבי הטכנולוגיה שלנו החדישה, לא הטכנולוגיה שהם מדברים עליה של לפני שלושים שנים.
שלמה מולה: היצרן שהיום הם פונים אליו ולוקחים ממנו את הנעלים, פנה אלינו ורצה לעשות שיתוף פעולה.
שלמה מולה: הצבא הסיני פנה אלינו והיינו במשא ומתן עד כמעט כדי חתימת חוזה.
שלמה מולה: הצבא האתיופי גם היה אתנו במשא ומתן עד כמעט כדי חתימת חוזה.
שלמה מולה: הצבאות באירופה גם פנו אלינו, אבל הפלא ופלא, כולם רצו שנעבור ונשים את המפעל שלהם במקומות שלהם, כולל אותו אמריקאי, כולל אותו סיני, כולל אותו אתיופי, כולל כל אחת ואחת מהמדינות.
שלמה מולה: כל פעם כשניסינו לשווק את הנעליים שלנו לצבאות, כולם התפעלו מהטכנולוגיה הזאת אבל נתקלנו בחומה כי הם רצו לשמור על הייצור המקומי שלהם בשונה ממה שאנחנו נתקלים כאן.
משה גפני: מר בוסקילה, יש שתי טענות של משרד הביטחון.
משה גפני: האחת, המחיר, והשנייה האיכות.
שלמה מולה: אני יכול להוסיף ולומר עוד דבר.
שלמה מולה: בסיכום דיון שנערך במשרד הביטחון יחד עם זיו גפני, סגן ראש מנה"ר כותב בסיכום הדיון וזה היה לפני שבוע: "מדובר בספק אמין וטוב שנתן רמת שירות גבוהה.
שלמה מולה: לאורך שנים הייתה שביעות רצון מהנעליים שסיפק".
משה גפני: אני יכול לראות את המכתב הזה אחרי שתסיים להקריא ממנו?
שלמה מולה: "הייתה שביעות רצון מהנעליים שסיפק, מהעמידה בלוח זמנים ומהמחירים שסוכמו מול החברה".
שלמה מולה: אם כן, קיבלנו שבחים וזה מה שנכתב לפני שבוע וכך נכתב גם במשך כל הזמן.
זבולון אורלב: לא באו אליכם בטענות מקצועיות לגבי הטיב, האיכות, הבלאי?
זבולון אורלב: את כל הדברים האלה אתה שומע פעם ראשונה?
שלמה מולה: אדרבה, אנחנו ביקשנו לפתח נעל חדשה.
זבולון אורלב: הם באו אליכם בטענות מקצועיות לגבי טיב הנעל?
זבולון אורלב: אין פניות בכתב, טענות, לא אמרו שהנעל לא מתאימה, יש יותר שברים?
שלמה מולה: להפך.
שלמה מולה: קיבלנו שבחים דווקא מזיו גפני, מעיתון "במחנה" ומכל מיני עיתונים ואורתופדים כאלה ואחרים.
משה גפני: מה לגבי המחיר?
שלמה מולה: לגבי המחיר.
שלמה מולה: ישבנו עם משרד הביטחון ואמרנו להם שאנחנו מתחייבים לנעל זולה.
שלמה מולה: המחיר זול יותר מהמחיר של האמריקאים למרות שמדובר בתפוחים ואגסים.
שלמה מולה: זאת נעל חצי עור וזאת נעל עור שלם.
שלמה מולה: זאת נעל בטכנולוגיה מתקדמת וחדשנית שזמן הייצור שלה הוא כפול בגלל הטכנולוגיה שלנו וכאן זמן הייצור הוא חצי.
שלמה מולה: מעבר לכך.
שלמה מולה: אני רוצה להתייחס למחיר עליו מדבר זיו גפני.
שלמה מולה: המחיר הוא לא מדויק.
שלמה מולה: המחיר של האמריקאים הוא 72.36 במפעל עצמו.
שלמה מולה: מהמפעל מעבירים את הנעליים למחסן של המשלחת בניו ג'רסי והם לא מחשיבים את העלויות.
שלמה מולה: משם מעבירים את זה לנמל וכולי כאשר צריך להוסיף עוד מע"מ.
שלמה מולה: המחיר שלנו בו הוא נוקב, הוא נוקב בו כולל מע"מ.
שלמה מולה: המחיר של האמריקאים זה המחיר במפעל עצמו.
שלמה מולה: לא סופרים את מה שעולה בדרך.
שלמה מולה: לא סופרים.
שלמה מולה: את המע"מ לא סופרים.
שלמה מולה: מס נמל לא סופרים, אבל אצלנו מעמיסים הכול.
שלמה מולה: ברשותך אדוני היושב ראש, אני רוצה להוסיף עוד דבר.
שלמה מולה: אני אומר שאנחנו פיתחנו נעל והשקענו הרבה מאוד כספים בפיתוח הנעל השנייה החדשה שהצענו והגשנו ל-RFI.
שלמה מולה: הם נתנו שבחים ב-RFI.
שלמה מולה: באותו RFI הם אומרים שכן הגשנו והם כותבים לנו מכתב שהגשנו.
שלמה מולה: לא זו בלבד אלא עוד יש להם את החוצפה, כי זה הרצחת וגם ירשת.
שלמה מולה: שבוע לפני הם כותבים לנו שהם הולכים לרכוש את רוב הנעליים בארצות הברית ואחר כך הם באים בטענה שאנחנו לא המשכנו את ה-RFI.
שלמה מולה: האם יש כאן איזשהו הגיון שאנחנו ניכנס לשלושה חודשי ייצור, נשקיע במכונות ובציוד שעולה מיליוני שקלים כשהם שולחים לנו מכתב שהם הולכים לרכוש את רוב הנעליים בארצות הברית?
שלמה מולה: במקביל, יש לי אישור על כך שנכנסנו ל-RFI.
שלמה מולה: עכשיו הטענה שלהם היא שאנחנו לא המשכנו ב-RFI.
שלמה מולה: כמובן שלא נמשיך ב-RFI כשאנחנו רואים שיש לנו שלושה חודשי ייצור.
שלמה מולה: נמצא כאן האורתופד ואני מבקש, אם אפשר, לשמוע אותו.
אברהם זכות: אני רוצה לומר כמה דברים.
אברהם זכות: אני הגעתי עכשיו לגיל 62 ואם המפעל ייסגר, לאן אני אלך?
אברהם זכות: לדמי אבטלה?
אברהם זכות: יש לי שלושה ילדים ששירתו בקרבי, אח שנפל במלחמת שלום הגליל, ולאן אני אלך?
אברהם זכות: מי ייתן לי את הפרנסה?
אברהם זכות: ייתנו לי דמי אבטלה?
אברהם זכות: אני לא רוצה.
אברהם זכות: אני לא רוצה דמי אבטלה.
אברהם זכות: אני רוצה להתקיים בכבוד.
מוריס עובדיה: אדוני היושב ראש, יש לי שני ילדים בצבא.
מוריס עובדיה: אני עובד בייצור נעליים כבר שלושים שנים.
מוריס עובדיה: לא הייתה שום בעיה לשפר את הנעל, אם רק היו מציינים את זה.
מוריס עובדיה: איפה אני אלך לעבוד?
מוריס עובדיה: אני בן 55 ויש לי שמונה ילדים.
מוריס עובדיה: לאן אני אלך?
מוריס עובדיה: לאמריקאים?
מוריס עובדיה: לאן נלך?
מוריס עובדיה: לאן הוא שולח אותנו?
מוריס עובדיה: מה המסלול הזה יותר טוב ממני?
אהרן פיינסטון: אני אורתופד.
משה גפני: אתה אורתופד של המפעל?
אהרן פיינסטון: לא.
משה גפני: אז איך הגעת לכאן?
אהרן פיינסטון: הם פנו להתייעץ אתי איך לשפר את הנעל.
אהרן פיינסטון: אין לי שום קשר עסקי עם המפעל.
אהרן פיינסטון: אני עובד בבית החולים אסף הרופא.
אהרן פיינסטון: הייתי הרבה שנים בצבא קבע ובמסגרת זאת עשיתי את עבודת הדוקטור שלי על נעלי צבא ושברי מאמץ.
אהרן פיינסטון: גם היום אני עסוק במחקר מאוד מאוד רציני, החדשני ביותר בנושא שברי מאמץ.
אהרן פיינסטון: מחר אני נוסע עם אותו פרופסור צ'ק מילגרום ואנחנו בודקים חיילים בנח"ל בנושא הזה.
אהרן פיינסטון: אני יודע שציטטו אותו באופן מאוד חלקי.
אהרן פיינסטון: בעברי הייתי נציג של חיל רפואה בוועדה שתכננה את הנעל הנוכחית, בתקופה שחיל רפואה עוד יוצג בוועדה הזאת כי אחר הוא הפסיק להיות מיוצג.
אהרן פיינסטון: כשאנחנו מדברים על נעל, אנחנו מדברים בעיקר על שלושה מרכיבים.
אהרן פיינסטון: אנחנו מדברים על הסוליה ויש טכניקות מטכניקות שונות, אנחנו מדברים על האימום שהוא חתיכת פלסטיק עליה ב ונים את הנעל וזה מה שחשוב לגבי המבנה לעומת מבנה הרגל ואנחנו מדברים על הגפה שהיא החלק העליון.
אהרן פיינסטון: אם אנחנו משווים בין הנעליים הישנות לחדשות, לגבי הסוליה, כנראה שהסוליה החדשה של הנעל האמריקאית פחות טובה.
אהרן פיינסטון: מהחיילים בשטח אנחנו שומעים על הרבה בלאי.
אהרן פיינסטון: אנחנו לא מודדים את זה כי זה לא המנדט שלנו לבדוק ולהשוות אבל שומעים על הרבה מאוד בלאי.
אהרן פיינסטון: גם מבחינת החומרים מהם הנעל עשויה, זה פחות טוב מגומי והנעל של בריל היא נעל מגומי.
אהרן פיינסטון: מבחינת הגפה, אין לנו נתונים השוואתיים חוץ מזה שחלק מהנעל הוא עור וחלק בד.
אהרן פיינסטון: מבחינת האימום, אני מודה, לצערי שהאימום הנוכחי הוא נחות לעומת האימום האמריקאי.
אהרן פיינסטון: אין ספק בכך.
אהרן פיינסטון: אני הייתי שותף בפיתוח של זה.
אהרן פיינסטון: היו טעויות רבות אבל אפשר לתקן.
אהרן פיינסטון: אפשר להציע אימום אחר.
אהרן פיינסטון: אני יודע שחברת בריל הציעה אימום אחר אבל חברת בריל מסונדלת על פי התנאים של החוזים שלה עם משרד הביטחון.
אהרן פיינסטון: את האימום הזה צריך לשפר.
אהרן פיינסטון: כשאנחנו באים ובודקים שביעות רצון אצל החיילים, הדבר הראשון שהחייל רוצה זה לשוב הביתה עם נעלים לא בלויות.
אהרן פיינסטון: הדבר השני היא נוחות ושיקולים נוספים.
אהרן פיינסטון: כששואלים חיילים מה הם רוצים, תמיד החדש יותר טוב.
אהרן פיינסטון: זאת אומרת, אם עושים מחקר, תמיד החדש יותר טוב.
אהרן פיינסטון: אני לא חושב שיש תוקף למחקר הזה כמו שלא היה תוקף למחקר שמצא שהאימום הנוכחי של בריל הוא יותר טוב מהקודם.
אהרן פיינסטון: אני חושב שזה לא נכון.
אהרן פיינסטון: יש טכנולוגיה היום בארץ לייצר נעלים לדעתי בפסגה.
אהרן פיינסטון: כמו בתעשיות הביטחוניות בשיתוף פעולה של צה"ל, של משרד הביטחון והתעשיות, אנחנו במקום הראשון בעולם בהרבה מאוד תעשיות, לדעתי אנחנו יכולים להיות באותו מקום בנושא הנעליים אבל צריך שיתוף פעולה.
משה גפני: אני רוצה לומר למשרד ביטחון ואנשי הצבא.
משה גפני: לנו חברי הוועדה יש ניסיון וישיבה כזאת לא הייתה זמן רב.
משה גפני: אנחנו נקלענו למצוקות קשות של מפעלים כשהיו שני צדדים למטבע.
משה גפני: עד היום אנחנו נמצאים עם מפעל פרי גליל עם בעיה.
משה גפני: יש מפעלים בהם פתרנו את הבעיה והפתרון היה מאוד מאוד קשה.
משה גפני: הייתה גם תוספת תקציבית, היה גם כיפוף משרד התעשייה ומשרד האוצר וכולי.
שלמה מולה: ייצור קריטריונים חדשים.
משה גפני: לייצר קריטריונים חדשים, להגיש חקיקה נפרדת.
משה גפני: ישיבה כזאת לא הייתה.
משה גפני: אני כחבר בוועדה, לא רק כיושב ראש הוועדה, וכך כל החברים שהשתתפו בישיבה, השתכנענו שאפשר לנהל משא ומתן עם חברת בריל שהייצור יהיה ברמה מתאימה, שהמחיר יהי היותר זול, כל הדברים האלה שנעשים בתוך המשפחה.
משה גפני: ללכת לארצות הברית וללכת במקרה הזה על דולר סיוע, אני לא חושב שזה נכון.
משה גפני: אני אומר לכם מה המעמד של ועדת הכספים, ואני לא איש שמאיים, אף פעם לא איימתי ואני לא מתכוון גם עכשיו לאיים בניגוד למה שחלק מהחברים אמרו לי לעשות.
משה גפני: אנחנו צריכים לאשר את תקציב הביטחון.
משה גפני: אנחנו נמצאים כל הזמן בבעיה.
משה גפני: אנחנו היינו במשרד הביטחון בדיון עם השר ועם המנכ"ל ובאמת יש לנו רגישות לעניין הזה, רגישות מאוד מאוד גבוהה.
משה גפני: אם אתם לא תבואו כאן עם החלטה – את ההחלטה צריך לקבל המנכ"ל אבל לבוא עם החלטה זה כן בסמכות שלכם – לשבת עם המפעל על שני הדברים שהעליתם ולפתור את הבעיה הזאת, אנחנו נרגיש מאוד רע כשיבוא תקציב הביטחון ותקציב הביטחון מגיע כל שבוע.
משה גפני: כל שבוע תגיע תוספת כלשהי ואנחנו נרגיש רע מאוד.
משה גפני: אתם חיילים מסורים וקצינים מסורים, ואת פקידה מסורה, ואתם לא רוצים שתקציב הביטחון ייפגע ואף אחד מאתנו לא רוצה בכך.
משה גפני: אני מבקש שתודיעו לוועדה שאתם הולכים לשבת עם מפעל בריל.
משה גפני: אם בסוף תהיה מסקנה שאין אפשרות לרכוש מהם, תגידו לנו ואז נשב עם המנכ"ל.