GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שי חרמש: ישראלים שבאים לתאילנד באים לשני שימושים.
שי חרמש: אני הזמנתי חייט למלון וב-24 שעות עושים לך חליפה בחמישים דולר.
שי חרמש: הוצאתי חמישים דולר והוא ביקש שארד למטה ואביא את הכסף בבהטים, שאלתי למה והוא אמר שהם אוהבים את הריח של הכסף שלהם.
שי חרמש: זאת אומרת, לתאילנדים יש יותר גאוות יחידה על המטבע שלהם מאשר אנחנו מוכנים לאכול את הסרדינים שלהם.
אוריאל לין: אדוני היושב ראש.
אוריאל לין: לא מדובר בקריסת תעשיית הטונה בישראל, לא מדובר במונופול, לא מדובר בפיטורי עובדים אלא בסך הכול מדובר בהפחתת מכס על יבוא טונה בקופסאות.
אוריאל לין: אפשר לעשות את זה במכה אחת, אפשר לעשות את זה בצורה מדורגת.
אוריאל לין: אם כל אלה שבעצם מקבלים את נתחי הטונה ולאחר מכן מוכרים לנו אותן בקופסאות חוששים מכך שאם יביאו טונה בקופסאות זה יוריד את המחיר, אני אומר אדוני היושב ראש שזוהי בדיוק המטרה, להוריד את המחיר.
אוריאל לין: אם זה לא יוריד את המחיר, אז ממה הם חוששים?
אוריאל לין: אין להם ממש לחשוש.
אוריאל לין: אני רוצה שנבין שאין דבר כזה תחרות בשוק המקומי ללא תחרות מפני היבוא.
אוריאל לין: כשאתה מקיים תחרות רק במפעלים מקומיים המשווקים לשוק המקומי, אין לך תחרות אמת.
אוריאל לין: תחרות אמת היא גם כשאתה חושף את הייצור המקומי בפני יבוא.
אוריאל לין: מה שאנחנו בעצם עשינו כאן, אנחנו יצרנו עיוות רב שנים.
אוריאל לין: מצד אחד אנחנו אומרים יבוא טונה בקופסאות – מכס גבוה.
אוריאל לין: יבוא טונה בנתחים – פטור ממכס קליל.
אוריאל לין: אותה טונה במקרה אחד, בזרם אחד, פטורה לחלוטין ממכס ובזרם אחר אתה מטיל עליה מכס גבוה.
אוריאל לין: כתוצאה מכך אתה יוצר מצב של אי תחרות ולא יעזור דבר.
אוריאל לין: אני רוצה לומר אדוני היושב ראש שצריכים לקבל החלטה עקרונית ברורה האם רוצים להוריד את המחירים של מוצרי המזון, רוצים להוריד את המחירים של המצרכים העממיים האלה או לא רוצים להוריד.
אוריאל לין: אין דרך יותר בטוחה.
אוריאל לין: זה לא ייצור מונופול וזה לא מחייב פיטורי עובדים.
אוריאל לין: אלה שאורזים היום את הטונה צריכים להתייעל והם צריכים לעמוד בתחרות.
אוריאל לין: התפיסה שאנחנו צריכים להגן על מפעלים שלא מוכנים להיחשף לתחרות היא תפיסה מוטעית ביסודה.
אוריאל לין: אם אנחנו היינו מאמצים את התפיסה הזאת לפני שלושים שנים, היום אדוני היושב ראש הייתה כאן תעשייה מפגרת אבל כלכלת ישראל היא כלכלה מפגרת אלא היא תעשייה מתקדמת וחזקה.
אוריאל לין: יש לנו אבטלה של לא יותר מחמישה אחוזים וזאת למרות שאנחנו פתחנו את הייצור המקומי.
שי חרמש: גם בחצור וגם בקריית מלאכי?
אוריאל לין: גם בחצור וגם בקריית מלאכי.
שי חרמש: גם בבקעה אל גרביה?
משה גפני: חבר הכנסת חרמש, אני מבקש שתצא.
אוריאל לין: המכס על טונה הוא כמו הטלת מס על ציבור הצרכנים בישראל.
אוריאל לין: אתה אומר להם שהם ישלמו מס כדי לקיים מפעלים שיהיו מוגנים מפני תחרות וזה בלתי הוגן לחלוטין.
שי חרמש: כמה מכס בתאילנד?
קריאה: שיוכיחו את זה.
משה גפני: אתם תצאו החוצה.
משה גפני: חבר הכנסת חרמש, ביקשתי ממך לצאת.
אוריאל לין: אני מוכן לענות על כל דבר שהיושב ראש יאפשר לי.
שי חרמש: תגיד כמה מכס בתאילנד, אוריאל לין.
גאלב מג'אדלה: אנחנו נגיד את דבריך בתורנו.
גאלב מג'אדלה: אל תדאג, שי.
משה גפני: תודה אוריאל.
משה גפני: שלי, אני מקדם אותך בברכה.
שלי יחימוביץ': אני מודה לך אדוני היושב ראש.
שלי יחימוביץ': השימוש במונח כלכלה מפגרת, לתאר כלכלה שמגינה על התוצרת המקומית שלה, הוא בעצמו מיושן מאוד.
שלי יחימוביץ': כך דיברו בתחילת שנות ה-80 וגם תמיד אמרו לנו שאנחנו רוצים שכולם ילבשו "אתא" וכל הקלישאות האלה.
שלי יחימוביץ': מאז ישראל נחשפה לשווקים הבין לאומיים, היא חתומה על אמנות בין לאומיות, היא מייצאת, היא מייבאת, הסכמי הסחר שלנו הם המעודכנים ביותר בעולם וזאת אחת הסיבות שאנחנו ב-OECD.
שלי יחימוביץ': לכן ההפחדה הזאת שאנחנו כאילו סוגרים את הגבולות ליבוא וכלכלה מפגרת, היא פשוט תלושה לחלוטין מן המציאות אלא ההפך הוא הנכון.
שלי יחימוביץ': היום בכל מדינות המערב, לרבות ארצות הברית, בגלל המשבר הכלכלי, מגינים על תוצרת מקומית.
שלי יחימוביץ': זה אתוס.
שלי יחימוביץ': זאת שיטה כלכלית.
שלי יחימוביץ': רק אנחנו מדדים מאחור אחריהם בכל עניין.
שלי יחימוביץ': מגינים על התוצרת החקלאית, מגינים על הטקסטיל, מגינים על ייצור מקומי.
שלי יחימוביץ': אנחנו תקועים בשנות ה-80 עם התאצ'ריזם הפרימיטיבי הזה של לפתוח את הכול בלי בקרה על היד הנעלמה.
שלי יחימוביץ': מה זה הציבור?
שלי יחימוביץ': הציבור רוצה לקנות טונה בזול.
שלי יחימוביץ': העובדים במפעלים שמייצרים טונה הם לא הציבור?
שלי יחימוביץ': התעשיינים הישראליים שעושים תעשיית אמת, לא כלכלה ספקולטיבית של מכשירים פיננסיים, הם לא הציבור?
שלי יחימוביץ': הם מייצרים מקומות עבודה.
שלי יחימוביץ': מי זה הציבור?
שלי יחימוביץ': מי זה הציבור הזה שאתם מדברים עליו?
שלי יחימוביץ': הציבור הוא ציבור העובדים.
שלי יחימוביץ': אנחנו רוצים להגן על ציבור העובדים.
שלי יחימוביץ': הרי ביום שבו תשמידו כאן אלפי מקומות עבודה, וזה מה שיקרה, ויש לנו כאן דוגמה קלאסית של הטונה, אז הצרכן יקנה טונה בשקל פחות.
שלי יחימוביץ': הכול זה צרכנות?
שלי יחימוביץ': פרנסה בכבוד זה לא ערך?
שלי יחימוביץ': תעסוקה היא לא ערך?
שלי יחימוביץ': הקטנת פערים היא לא ערך?
שלי יחימוביץ': תעסוקה בפריפריה היא לא ערך?
שלי יחימוביץ': הכול דרך החור של הגרוש של הצרכן?
משה גפני: שלי, זעקתך נשמעה.
משה גפני: שחר אהרונסון.
שלי יחימוביץ': זה היה משפט הסיום שלי?
משה גפני: זה היה ממש מצוין.
משה גפני: אני מזדהה עם הדברים.
משה גפני: שחר אהרונסון, מנהל פרי הגליל.
משה גפני: כולם בקצרה.
שחר אהרונסון: צהרים טובים.
שחר אהרונסון: לפני שבועיים בדיוק אתה היית יחד אתי ואפילו אתה ואני הסתובבנו ביחד במפעל הטונה עם עמיר פרץ.
שחר אהרונסון: אני מזכיר כאן לכולם שאנחנו, מפעל פרי הגליל, מופיעים כאן כבר פעם שישית שלי בחודשיים האחרונים, ופעם אחת ביקור אצלנו במפעל, ובעצם התחושה היא – גם בנושא של המכס וגם בנושא תאגידי המים או כל ייקור אחר – כאילו יש כאן איזושהי מגמה מסוימת שמדינת ישראל רוצה להרוס את התעשייה בישראל, וזאת המחאה.
שחר אהרונסון: אנחנו הבעלים שהשקיע כסף יקר ושם אותו במכונות לייצור – ואני אומר את זה לאוריאל לין.
שחר אהרונסון: אני מדבר על ייצור, לא אריזת טונה אלא ייצור טונה כי התהליך הוא ייצור.
משה גפני: אתה לא אומר לאוריאל לין אלא לוועדה.
שחר אהרונסון: בסדר, לוועדה.
שחר אהרונסון: אני אומר שוב שהמפעלים של הטונה במדינת ישראל מייצרים טונה.
שחר אהרונסון: זה שהם קונים את הטונה כחומר גלם, הם גם קונים תירס כחומר גלם ואחר כך מכניסים אותו לתוך קופסא.
שחר אהרונסון: יש כאן תהליך ייצור.
משה גפני: ולכן אתם נגד הפחתת המכס.
שחר אהרונסון: ברור, כי אנחנו מייצרים כאן.
שחר אהרונסון: נוכחים בחדר הזה עוד אנשים כי בעצם זאת תעשייה שמגלגלת עוד דברים, כמו שאמר חבר הכנסת.
שחר אהרונסון: החברות כאן קונות קופסאות פח במדינת ישראל, קונות שמן, קונות עוד מוצרים נוספים שהם חלק מתעשייה שלמה.
שחר אהרונסון: אי אפשר לגדוע את הדבר הזה.
שחר אהרונסון: כפי שאמרה חברת הכנסת שמטוב, אם כל פעם יד אחת תיתן ויד אחת תפגע, לא עשינו בזה שום דבר.
משה גפני: אני רק רוצה לומר שלחברי ועדת הכספים, בכלל לחברי הכנסת, יש סימפטיה למפעל פרי הגליל.
משה גפני: הסימפטיה מתחילה בעובדים ועוברת להנהלה.
משה גפני: אנחנו הנחנו את הצעת החוק ואני עכשיו בתהליך של שחרור מחובת הנחה.
משה גפני: אמרתי למוטי חזיזה מה הוא צריך לעשות ואני עובד אתו ביחד.
משה גפני: אנחנו עובדים לא באותו מפעל אלא בצומת.
משה גפני: אמרתי לו מה צריך לעשות כדי לקדם את העניין הזה.
משה גפני: בינתיים אל תפטרו עובדים.
משה גפני: הסימפטיה שלנו היא דרך העובדים.
משה גפני: אל תפטרו.
משה גפני: לא תפשטו את הרגל מזה שלא תפטרו עובדים אלא להפך, כולנו נהיה אתכם.
גאלב מג'אדלה: אדוני היושב ראש, אני רוצה להזהיר אותך ואת הוועדה.
גאלב מג'אדלה: הורדת המחירים כאן היא לא דבר תמים.
גאלב מג'אדלה: אני למדתי אצלך בוועדת הכספים לשמוע את כולם ורציתי לשמוע את כולם כדי להבין גם בין השורות.
גאלב מג'אדלה: מאז שבאתי לוועדת הכספים הבנתי שהרבה החלטות מתקבלות על רקע אישי ואינטרסים אישיים.
גאלב מג'אדלה: כך מסתבר שקורה בישראל.
משה גפני: שאלו פעם את הנרי קיסינג'ר האם זה יכול להיות שחלק ממדיניות החוץ של ארצות הברית נובעת מאינטרסים.
משה גפני: הוא אמר שבשום פנים ואופן לא, לא יכול להיות דבר כזה, מדיניות החוץ של ארצות הברית נובעת רק מאינטרסים אישיים.
אבישי ברוורמן: זה לא מה שהוא אמר.
משה גפני: מה זה משנה מה שהוא אמר?
משה גפני: אני לא יכול להגיד את זה?
אבישי ברוורמן: הוא אמר את זה על ישראל.
גאלב מג'אדלה: אדוני היושב ראש, זה לא נושא של תחרות והורדת מחירים.
גאלב מג'אדלה: אני מציע לך להזהיר את קדמי בטרם יגיש את המלצותיו.
שלמה מולה: הוא רוצה למצוא חן בעיני ראש הממשלה.
גאלב מג'אדלה: אני אומר לך אדוני היושב ראש שאני אומר את הדברים כאן באופן הכי ברור.
גאלב מג'אדלה: יש כאן מלחמת אינטרסים אבל דבר אחד בינתיים יצא כאן והוא שחמשת המפעלים מאוחדים פעם אחת ויחידה מול מדיניות הממשלה הכושלת.
גאלב מג'אדלה: מדיניות הממשלה הכושלת איחדה אתכם וגרמה לכם להיות יחד.
גאלב מג'אדלה: תראו כמה זה טוב להיות מאוחדים.
גאלב מג'אדלה: תמשיכו בזה.
גאלב מג'אדלה: אני רוצה לומר לך ביושר.
גאלב מג'אדלה: אני מודיע לך שתבדוק את העניין לעומק דרך המערכת המקצועית שלך ותזהיר את קדמי שיש כאן ניגוד אינטרסים משווע.
גאלב מג'אדלה: הטונה היום, עשרים אחוזים ויותר, מחירה נמוך מהטונה המיובאת.
גאלב מג'אדלה: אין שום סיבה לציין את הנושא של העובדים הישירים והעקיפים, את המפעלים, את הייצור, את גאוות היחידה וכי אנחנו רוצים לשמור על הייצור כי כל זה אידיאולוגיה ונכון, זה חשוב ואפילו מאוד חשוב, אבל יש כאן לא הורדת מחירים.
גאלב מג'אדלה: לנגד עיניהם לא עומד הצרכן ואת קדמי צריך להזהיר.
גאלב מג'אדלה: תכף תשמע את האנשים הנוגעים בדבר ותראה היכן ז התחיל ואיזה ניגוד עניינים יש.
גאלב מג'אדלה: אם לא היה מפעל אחד בין החמישה שהוא אזרח ערבי, הייתי אומר לך שכאן זאת מלחמת יהודים ואינטרסים.
גאלב מג'אדלה: תכף תשמע את האנשים ואתה תבין.
גאלב מג'אדלה: כבודה צריכה להעביר את המסר שלנו לקדמי.
משה גפני: מה שאמר חבר הכנסת גאלב מג'אדלה, אני מקש שתמסרי במישרין לשרון קדמי.
שירלי אביבי: אני אעביר לו את הפרוטוקול של הדיון.
גאלב מג'אדלה: אני מאוד מודה לך.
משה גפני: דוד בועז.
ישראל חסון: כמה אחוז טונה מיובאת צורכים בארץ?
שירלי אביבי: אני אוכל לענות על השאלה.
דוד בועז: אני מבקש לגעת בארבע נקודות קצרות מאוד.
דוד בועז: הנקודה הראשונה היא שהבעיה העיקרית היא האם הצרכן הישראלי משלם.
משה גפני: אנחנו מכירים אותך ומעריכים אותך, אתה צריך להגיד לנו האם אתה מהצד של הטונה או מהצד של היבוא.
דוד בועז: המשרד שלי מייצג את היצרנים המקומיים, את חמשת המפעלים שמייצרים בישראל את הטונה.
משה גפני: אתה יודע להגיד לנו כמה יבוא?
דוד בועז: כן.
דוד בועז: אני אומר את הדברים ואוסיף לגבי כמויות.
דוד בועז: נקודה ראשונה ורציונאל לכל העניין הזה של הפחתת מכס והגברת תחרותיות היא כמובן אם יש בעיה או אין בעיה.
דוד בועז: לא אנחנו נקבע אם הצרכן הישראלי משלם יותר וגם לא הבדיקה של חבר הכנסת שי חרמש אלא פשוט מאוד, משרד התעשייה בדק את העניין הזה.
דוד בועז: שרון קדמי, באמצעות הנספחים המסחריים שלו, שלח אותם לבדוק את המחירים והתוצאה אתה הם חזרו היא שהמחירים בארץ נמוכים בשלושים אחוזים מהמחירים הנהוגים בממוצע בכל עשרות המקומות שנבדקו.
דוד בועז: נקודה שנייה.
דוד בועז: אם אין בעיה, למה צריך לתקן מצב שהוא לא מקולקל?
דוד בועז: כלומר, יש תחרותיות בענף ואנחנו רואים את זה במדד אחד מאוד פשוט: בכמה עלה המחיר לצרכן בעשור האחרון בישראל.
דוד בועז: הוא עלה בשני אחוזים בערך באופן נומינאלי כאשר מדד המחירים הכללי לצרכן עלה באותה תקופה ב-17 אחוזים.
דוד בועז: יש גם מדד של מחירי המזון שעלה בשלושים אחוזים.
דוד בועז: רוצה לומר שיש כאן הוזלה ריאלית של המחיר לצרכן על פני עשר שנים בשיעור של או 13 אחוזים, יחסית מדד הכללי, או הרבה יותר, כמעט שלושים אחוזים, ביחס למזון.
דוד בועז: זאת אומרת, יש כאן כנראה תחרותיות.
משה גפני: הבנו, המסר ברור אבל אומר אוריאל לין שאם תהיה הפחתה, הנה מה טוב, ואם לא תהיה הפחתה, בלאו הכי לא תהיה.
אוריאל לין: אני לא מבין ממה הם חוששים.
אוריאל לין: הם אומרים שלא תהיה הפחתת מחירים.
דוד בועז: יש כאן בעיה עם האמירה של אוריאל ידידי הטוב.
דוד בועז: אני חושב שבמצב שבו אנחנו עושים את השינוי הזה, הוא כבר יהיה בלתי הפיך כעבור אפילו זמן קצר.
דוד בועז: אם יסגרו את המפעלים מחמת רווחיות שלילית, כי כבר היום הרווח הגולמי וגם הנקי – על הנקי אני לא רוצה לדבר אלא על הגולמי – למפעלים בארץ שמייצרים, הוא בערך חצי משיעור הרווח הגולמי שיש ליבואנים.
דוד בועז: זאת אומרת, סך הכול היום יש איזושהי חרב חדה על צווארם של היבואנים בזה שקיימים היצרנים המקומיים.
דוד בועז: יש גם תחרות חותכת גרונות בין היצרנים לבינם ובינם לבין היבואנים.
דוד בועז: אם אתה מוציא מצד ההיצע גורם אחד שהוא מאוד תורם לתחרותיות, לא כי יש תחרותיות, הדבר יתבטא בעליית המחיר.
דוד בועז: הדבר הבא.
דוד בועז: למשק הלאומי יש הפסד כתוצאה מהעניין הזה.
דוד בועז: כמו שאמרנו, אין בעיה ללכת וליישם פתרון לבעיה שלא קיימת, אז יש הפסד ישיר של הכנסות המדינה של בערך 13-16 מיליון שקלים בשנה, והפסד עקיף, כפי שנמצא במחקר שלי, שהוא מתחיל ב-160 מיליון שקלים לשנה בשנים הראשונות ואחר כך הוא יורד קצת.
דוד בועז: אני רוצה להתייחס לנקודה האחרונה שהיא הנקודה הכואבת.
דוד בועז: יש היבט חברתי.
דוד בועז: המפעלים האלה, מה לעשות, ממוקמים ביישובי פריפריה.
אבישי ברוורמן: זה לא חברתי אלא זה כלכלי.
דוד בועז: שם ההזדמנויות התעסוקתיות הן נמוכות, אם בכלל הן קיימות.
דוד בועז: האנשים שיושבים כאן לימיני - אולי אנשים יכעסו עלי על שאני אומר את זה – הם היצרנים והם הבעלים של המפעלים ולהם לפי דעתי לא יאונה כל רע והם יסתדרו.
דוד בועז: לפי דעתי הם יהיו יבואנים, אבל העובדים שילכו הביתה, לא בטוח שהם ימצאו תעסוקה אחרת.
משה גפני: כמה אחוז יבוא יש?
קריאה: אין יבוא.
משה גפני: הכול מקומי?
דוד בועז: לא, זה לא נכון.
דוד בועז: יש היום יבוא.
שירלי אביבי: היבוא, עד לשנת 2010, היווה כעשרה אחוזים והוא ירד לשני אחוזים בשנת 2011.
משה גפני: תודה דוד.
אבישי ברוורמן: שתי הערות בקצרה.
אבישי ברוורמן: אני שמח שאני מדבר אחרי דוד בועז.
אבישי ברוורמן: אני מבקש בדיון שתקיים לגבי כל נושא המכסים להבהיר את אחת הטעויות הגדולות שהיו בעשרים השנים האחרונות לגבי הנושא של טרייד ליברליזיישן, לגבי סחר.
אבישי ברוורמן: אני אומר רק משפט אחד כי אני לא רוצה לתת כאן הרצאה.
אבישי ברוורמן: התפיסה הזאת שצריך להוריד מכסים וזאת הדרך הטובה ביותר, אם סין, טייוואן ויפן היו הולכים בדרך הזאת, הן היו מדינות עולם שלישי.
אבישי ברוורמן: לכן כל הגישה הבריאה לגבי גישת הסחר, כמו שהציג ידידי דוד, ואני בבנק העולמי שיניתי את הדברים האלה, הם יושמו ב-14 מדינות, כשאתה בא לנושא לגבי מכסים ושינוי, אתה בוחן מה קרה לתחרותיות, מי הרוויח, מי הפסיד, מה קורה ליצוא, במיוחד שהתהליכים הם א-סימטריים ואתה מוריד.
אבישי ברוורמן: לכן במקרה הזה ברור לי לחלוטין, לאור העבודה שקראתי בנושא התחרותיות, שאין לעשות את הנושא הזה.
אבישי ברוורמן: אני מסכים עם דוד לגבי הפגיעה גם במשק.
אבישי ברוורמן: אני לא אוהב את המילה חברתי.
אבישי ברוורמן: כלכלה היא לא רק צמיחה שלא מחלחלת למטה.
אבישי ברוורמן: כלכלה היא לא רק אינפלציה.
אבישי ברוורמן: כלכלה היא מה קורה לאי השוויון, לפריפריה וההשקעה שם.
אבישי ברוורמן: לכן אני מתנגד לנושא הזה ואני מבקש שהדיון על כל המכסים יהיה דיון עמוק בו אני ארצה להסביר איך דנים באמת בליברליזציה של סחר.
משה גפני: ליאור ימיני, מנכ"ל קניאל תעשיות.
ליאור ימיני: אנחנו מעסיקים ב-350 עובדים.
משה גפני: היכן המפעל שלכם?
ליאור ימיני: יש לנו שני מפעלים, אחד בפתח תקווה והשני בצומת רעננה.
ליאור ימיני: בגדול יש לי כמה דברים לומר.
ליאור ימיני: בטונה אנחנו השקענו הרבה מאוד כסף ואם תהיה תחרות, כמובן אנחנו בסכנה קיומית וכל ההשקעה שהשקענו תרד לטמיון ועשרות עובדים ילכו הביתה.
ליאור ימיני: אני לא יודע אם כל הפעילות תיסגר או ייסגר חלקה, אבל כל פעם אוכלים לנו עוד חלק ועוד חלק מהפעילות בגלל התחרות.
ליאור ימיני: אנחנו רוצים להמשיך ולתת שירות.
ליאור ימיני: צריך להבין מי העובדים שלנו.
ליאור ימיני: העובדים שלנו, רובם בגילאי חמישים פלוס, אנשים שעובדים עשרות רבות של שנים בתעשייה.
ליאור ימיני: במקרה שלנו די הצלחנו לגבי העובדים, וכשאני אומר די הצלחנו זה מכיוון שהעובדים שלנו לא ייצרו דור שני של נחשלים מכיוון שהם התפרנסו היטב והילדים שלהם משכילים ועובדים במקומות אחרים.
משה גפני: לכן אתם נגד הפחתת המכסים.
משה גפני: אתם טוענים שהפחתת המכסים תפגע בשני המפעלים שלכם ותגרום לפיטורי עובדים.
אוריאל לין: למה שיפגע בהם?
ליאור ימיני: אני מסביר למה.
ליאור ימיני: אנחנו תורמים למדינת ישראל כ-18 מיליון שקלים באופן ישיר בתשלומי ביטוח לאומי ומס הכנסה של העובדים שלנו.
ליאור ימיני: העובדים שלנו בגילאי חמישים פלוס ובמידה ואני אצטרך חלילה לפטר אותם, וזה כרגע המסלול, כל שנה אנחנו מצטמצמים למרות שאנחנו סופר תחרותיים, המשמעות היא שמדינת ישראל במקום לקבל כסף מהכנסות ממיסים, תוציא כסף ותשלם להם הבטחת הכנסה.
ליאור ימיני: כאמור, כולם בגילאי חמישים פלוס ואין להם מקורות אחרים.
משה גפני: המסר היה ברור.
ליאור ימיני: מעבר לזה, למרות התחרות הם מתפרנסים היטב ולכן גם הכסף שלהם נמצא בשוק.
ליאור ימיני: אנחנו תעשייה שכן משלמת ובכל זאת אנחנו סופר תחרותיים.
ליאור ימיני: הכסף הזה מניע את הכלכלה.
ליאור ימיני: יש פופוליזם כזה שאומרים שיבואן שכמעט לא עושה שום דבר, ומהמוסך שלי בבית אני יכול לעשות לשלוח מיילים לעולם ולהביא בכל נקודת זמן את המוצר הכי זול, ואחרי שעשיתי את זה כיחיד אני יכול בלי אופרציות, בלי לשלם מיסים ובלי להעסיק עובדים לייבא טונה וזה לא סיפור גדול.
ליאור ימיני: אנחנו קיימים שמונים שנה ואם אני אפטר את הצוות או אמכור את המפעל, בעצם בסופו של יום אין לי תקומה כי אני לא יכול להקים את המפעל שוב בעוד חצי שנה או בעוד שנה.
ליאור ימיני: המשמעות היא שאם אני סגור, אני סגור לצמיתות.
שלמה מולה: אדוני היושב ראש, יש חוק שמחייב העדפת כחול-לבן?
משה גפני: לא, אין חוק כזה.
אוריאל לין: במכרזים.
משה גפני: אין חוק כזה.
משה גפני: כשיש העדפה מתקנת במכרזים, זה עד גבול מסוים.
שלמה מולה: אדוני היושב ראש, אני רוצה לומר לך שמישהו כאן מבולבל ומנסה לבלבל.
שלמה מולה: המחאה החברתית לא באה ואמרה שיגרמו לסגירת מפעל בקריית מלאכי או בטירת הכרמל או פרי הגליל בחצור הגלילית.
שלמה מולה: זה לא מה שהמחאה החברתית אמרה.
שלמה מולה: המחאה החברתית אמרה בדיוק את ההפך.
שלמה מולה: המחאה החברתית אמרה שלאנשים האלה שעובדים במקומות האלה המדינה תיתן להם יותר.
שלמה מולה: היא לא באה ואמרה שנאדיר עכשיו את הטייקונים.
שלמה מולה: אני רוצה לראות איך מתמודדים עם הבנקים, עם אלה שנסחרים בבורסה, שחולבים את אזרחי מדינת ישראל.
שלמה מולה: מדובר כאן באנשים שעובדים עם שכר מינימום ואולי קצת מעל שכר מינימום ואותם רוצים לסגור ונייצר תחרות.
שלמה מולה: המפעלים האלה לא משלמים מסים?
שלמה מולה: לא משלמים ביטוח לאומי?
שלמה מולה: אני לא מבין אתכם.
משה גפני: הם עוד לא החליטו.
שלמה מולה: ברגע שהכדור נורה, אני יודע בדיוק מה יקרה.
שלמה מולה: אני אשמח להתבדות.
שלמה מולה: אדוני היושב ראש, אנחנו עסקנו במפעל פרי הגליל פעמים רבות, גם בסניף שלהם שהיה בקריית מלאכי.
שלמה מולה: יש לי קצת מחלוקת עם הבעלים של מפעל פרי הגליל כי בסופו של דבר הם רצו לפטר עובדים אבל איכשהו נענו לבקשתנו.
שלמה מולה: בסופו של דבר אנחנו טענו את אותן טענות ואמרנו שישאירו את העובדים ולא יפגעו בהם כי אנחנו רוצים לעזור למפעל.
שלמה מולה: אפילו רשות שלטונית שהתחייבה להעביר כסף, לא מעבירה אותו לפרי הגליל.
שלמה מולה: עכשיו אתם באים ואומרים לפתור את הבעיה הזאת ברשות המסים, במשרד האוצר, במשרד התעשייה ולהעביר את הכסף כדי שהעובדים ימשיכו לייצר ולעבוד.
שלמה מולה: עכשיו רוצים לבדוק אפשרות לפטור מכס.
שלמה מולה: אדוני היושב ראש, כמו שאבישי אמר, הסיפור הזה הוא גם סיפור כלכלי וגם סיפור חברתי.
שלמה מולה: במפעל בקריית מלאכי רוב העובדים הם יוצאי אתיופיה.
שלמה מולה: מה יעשו אתם?
שלמה מולה: 63 אחוזים מיוצאי אתיופיה נמצאים היום מתחת לקו העוני.
שלמה מולה: תוסיף עוד עשרות משפחות ותראה מה קורה.
ליה שמטוב: מה יעשו עם העובדים הערבים ועם העולים החדשים?
ליה שמטוב: מי עובד במפעלים האלה?
שלמה מולה: אני משתמש בדוגמה הזאת כי סיפור קריית מלאכי עלה לכותרות.
שלמה מולה: אני אומר שהסיפור הזה של קריית מלאכי הוא לא רק סיפור של גזענות אלא זה סיפור של קליטת עולי אתיופיה, הכישלונות, הקשיים, המצוקות הכלכליות.
שלמה מולה: דווקא במקומות האלה המדינה צריכה לבוא ולומר שהיא תיתן אורך נשימה ולא לומר שנסגור את המקום.
משה גפני: יוסף ויליגר, מנכ"ל וילי פוד.
משה גפני: באיזה צד אתה?
קריאה: הוא יבואן.
יוסף ויליגר: אני בצד של לשכת המסחר.
יוסף ויליגר: אני גם יבואן.
יוסף ויליגר: קודם כל, היום לחלוטין אין יבוא של טונה עליה אנחנו מדברים כאן.
יוסף ויליגר: היבוא הופסק לחלוטין.
יוסף ויליגר: השנה היה יבוא של מיליון דולר של טונה מסוג אחר.
יוסף ויליגר: למעשה אין בכלל תחרות בתחום הזה.
יוסף ויליגר: הטונה הזאת היא טונה מסוג אחר לחלוטין.
יוסף ויליגר: זה כמו שאתה משווה מרצדס לסובארו.
יוסף ויליגר: זאת טונה שנקראת ילו-פין, זאת טונה שונה לחלוטין ואי אפשר להשוות אותה לטונה עליה אנחנו מדברים כאן.
יוסף ויליגר: אני רוצה לומר לכל חברי הכנסת שאם יורד המכס, לא יפוטר עובד אחד במפעל כלשהו.
קריאה: שטויות.
יוסף ויליגר: לא יפוטר עובד אחד ממפעל כלשהו.
יוסף ויליגר: אני רוצה לתת דוגמא גם מהארץ אבל אני אתחיל בארצות הברית.
יוסף ויליגר: בארצות הברית יש מפעל טונה שמייצר טונה בארצות הברית, יש יבוא של טונה בארצות הברית, אותה טונה עליה מדובר שהביא חבר הכנסת הנכבד נמכרת בארצות הברית ברמה של דולר עד 1.20 דולר, שלושים אחוזים יותר זול מאשר במדינת ישראל.
יוסף ויליגר: גם שם קיים יבוא וגם שם יש מפעל או מפעלים שמייצרים טונה.
שי חרמש: זה אותו מחיר.
משה גפני: שי, אני אפשרתי לך לחזור אבל אתה נותן כאן דוגמה מאוד רעה.
משה גפני: יש לך עמדה, תודה רבה.
משה גפני: גם לו יש עמדה ואני רוצה לשמוע אותו.
שי חרמש: הגינות בנתונים.
משה גפני: אני מבקש ממך אדוני, שום הגינות בנתונים, תגיד מה שאתה רוצה, אתה גם לא חייב לומר אמת.
יוסף ויליגר: אני אומר אמת.
משה גפני: שי חר
משה גפני: מש לא יפריע לך.
משה גפני: אני הכנסתי אותו אחרי שהוצאתי אותו כי הוא אמר שהוא לא יפריע אבל הוא מפריע.
משה גפני: תגיד כל מה שאתה רוצה כי אני רוצה לדעת את עמדתך.
משה גפני: אני אחרי כן אחליט, כמו כל חבר ועדה, אם אתה צודק או לא צודק אבל אני רוצה לשמוע אותך.
יוסף ויליגר: אני אענה לשי חרמש.
משה גפני: לא, אל תדבר אתו.
משה גפני: הוא כאן בהתנדבות עכשיו.
יוסף ויליגר: טונה בארצות הברית, אותה טונה עליה מדובר – כי יש הרבה סוגים של טונה – נמכרת בארצות הברית ברמה של ארבעה שקלים ובמדינת ישראל היא נמכרת ברמה של חמישה שקלים ומעלה.
יוסף ויליגר: זה דבר ראשון.
יוסף ויליגר: דבר שני.
יוסף ויליגר: יש לנו דוגמאות ואנחנו יכולים ללכת אחורה.
יוסף ויליגר: כנסת ישראל, ממשלת ישראל, הורידה מכסים על מוצרים מסוימים.
יוסף ויליגר: קחו לדוגמה מוצר שהוא לא פחות מבחינת צריכה שנקרא שמן, שמן מאכל, שמן סויה, שמן קנולה, שמן תירס.
יוסף ויליגר: הורידו את המכס לחלוטין.
יוסף ויליגר: הילכו אימים בזמנו – זה היה לפני שבע-שמונה שנים – שכל מפעלי השמן ייסגרו אבל אף מפעל לא נסגר.
קריאה: נסגרו ארבעה מפעלים.
משה גפני: רבותיי, אני יודע בדיוק מה שקורה עם השמן אבל זה בסדר מה שהוא אומר.
משה גפני: הנתונים שונים, אבל לא חשוב.
משה גפני: תגיד, אני יודע כי אני מעורב בשמן עד הצוואר.
יוסף ויליגר: המפעל הגדל ביותר, מפעל שמן בחיפה, שהוא היה המפעל הגדול, ומפעל יצהר, לא נסגרו.
יוסף ויליגר: הורידו את המכס.
משה גפני: הם לא נסגרו כי ועדת הכספים לא נתנה לסגור אותם.
משה גפני: אחרת הם היו נסגרים.
יוסף ויליגר: הם עובדים.
יוסף ויליגר: אפשר לראות את המאזנים.
יוסף ויליגר: אני רוצה לתת עוד דוגמאות.
יוסף ויליגר: הורידו מכסים ומפעלים לא נסגרו.
יוסף ויליגר: אם יורידו את המכס על הטונה, בצורה כזאת או אחרת ובצורה הדרגתית, אף מפעל לא ייסגר.
יוסף ויליגר: אני אתן למשל דוגמה של מפעל שיושב כאן, מפעל שנקרא סטארקיסט שהוא המפעל הגדול ביותר בישראל והוא המפעל ששולט על שוק הטונה בישראל.
יוסף ויליגר: לפי נתוני סטורנקס יש לו למעלה מחמישים אחוזים מהשוק.
יוסף ויליגר: המוצר הזה הוא מוצר שכל עם ישראל מכיר אותו.
יוסף ויליגר: גם אני קונה אותו.
יוסף ויליגר: אני לא יבואן של טונה.
יוסף ויליגר: הייתי יבואן של טונה.
משה גפני: אז מה עכשיו אתה עושה?
יוסף ויליגר: היום אני מתעסק בדברים אחרים.
יוסף ויליגר: אני לא יכול לייבא טונה כי אי אפשר לייבא טונה בגלל המכס הגבוה.
יוסף ויליגר: אני קונה בארץ את הטונה מהמפעלים המקומיים.
יוסף ויליגר: המכס מגיע לרמה של בין שלושים לארבעים אחוזים וכרגע הוא עומד על 33 אחוזים, תלוי במחיר המוצר בחוץ לארץ.
יוסף ויליגר: אני רוצה לומר שאם יורידו את המכס, אף מפעל לא ייסגר אלא רק יתייעל כמו שקרה בשמן, כמו שקרה בפסטה, כמו שקרה בשוקולד וכמו שקרה בהרבה מוצרים אחרים.
משה גפני: חבר הכנסת טיבייב.
רוברט טיבייב: תודה רבה אדוני היושב ראש, אני אשתדל להיות קצר.
רוברט טיבייב: אני לא מייצג כאן את הטונה ולא את המפעלים אלא אני מייצג את הפריפריה.
רוברט טיבייב: מוזר, מאוד מוזר שכל החלטה של משרד האוצר פוגעת בפריפריה.
רוברט טיבייב: כל דבר.
רוברט טיבייב: חוץ מהמפעל הקטן בפתח תקווה, הכול שייך לפריפריה ואני שואל למה אנחנו בפריפריה צריכים להיפגע.
רוברט טיבייב: דיברו כאן על המפעל בקריית מלאכי ועל מפעל פרי הגליל.
רוברט טיבייב: קח את החברה תל אביב מאה, כל החברות נמצאות בתל אביב ואף אחת לא נמצאת בפריפריה.
משה גפני: אתה נגד הורדת המכסים?
רוברט טיבייב: ודאי שכן.
עמיר פרץ: הופתעת?
עמיר פרץ: הוא מאופקים.
עמיר פרץ: הוא ירש אותך וממלא את התפקיד בצורה טובה.
רוברט טיבייב: בשנים האחרונות אין מפעל שנסגר באופקים.
משה גפני: מוטי חזיזה.
משה גפני: אחרי כן עמיר פרץ.
מוטי חזיזה: אדוני היושב ראש, אתה שומע כאן את הדברים האלה וכמורה ומחנך שלי, מה שנותר לנו כרגע לעשות כעובדי פרי הגליל, כעובדי הפריפריה או תושבי הצפון והדרום, לעבור לתאילנד.
מוטי חזיזה: תעבירו אותנו לתאילנד כי אולי שם נזכה לפרנסה כי בעצם את הפרנסה כאן אתם לא משאירים.
משה גפני: אם עוברים, בוא נעבור לקוריאה.
משה גפני: היה כאן השגריר הקוריאני והוא אמר שלומדים שם גמרא.
מוטי חזיזה: תאילנד הייתה סתם דוגמה.
מוטי חזיזה: מישהו כאן מאבד את המומנטום ולא מבין על מה מדברים.
שלמה מולה: הם רוצים שיהיה יצוא של עובדי פרי הגליל לתאילנד.
שי חרמש: יעשו החלפות עם הפועלים שבאים לחקלאות.
מוטי חזיזה: המדינה חייבת לתת דבר מינימאלי לאנשים והוא להתפרנס בכבוד.
מוטי חזיזה: אם אנחנו צריכים לייבא, אולי גם נייבא את האנשים כדי שינהלו אותנו, נביא גם ראש ממשלה מתאילנד או מכל מקום אחר, ולמה לא?
קריאה: רעיון.
קריאה: נעשה תחרות.
מוטי חזיזה: כן, נעשה תחרות.
משה גפני: את ההצעה לגבי ראש הממשלה הצעת ברצינות?
מוטי חזיזה: זאת הצעה כמו ההצעה לבוא ולקטול אותנו.
מוטי חזיזה: אני אומר שאם מישהו החליט לקטול אותנו טוטאלית, אז תאמרו.
משה גפני: אין החלטה בעניין הזה.
משה גפני: אני מבקש לשים דברים על דיוקם.
משה גפני: שירלי אביבי אמרה שאין החלטה.
שלמה מולה: אנחנו מוכנים לעשות של ראש הממשלה.
משה גפני: אם מייצאים אנשים, יש לי כמה הצעות.
משה גפני: אתה מבקש ממשרד האוצר וממשרד התעשייה לא להפחית את המכסים על הטונה מכיוון שאז זה יפגע בעובדי פרי הגליל כמו בעובדים רבים אחרים.
מוטי חזיזה: אני מייצג את עובדי פרי הגליל אבל מדובר כאן בבני אדם אחרים ממקומות אחרים.
מוטי חזיזה: להם אין זכויות לחיות?
מוטי חזיזה: אדוני היושב ראש, באמת אני תולה בך תקווה כיושב ראש וגם תולה את התקווה בכל חברי ועדת הכספים של הכנסת.
מוטי חזיזה: אתם ביקרתם אותנו.
מוטי חזיזה: אי אפשר לחבק אותנו ואחר כך להרוג אותנו.
מוטי חזיזה: יש סימפטיה או אין סימפטיה, אבל מרוב אהבה ממוטטים והורגים את המקום.
אוריאל לין: מה אחוז ייצור הטונה אצלכם במפעל?
משה גפני: לא, אוריאל, אני לא מסכים.
אוריאל לין: שיחשוף רק את הנתון הזה.
משה גפני: אנחנו היינו שם.
אוריאל לין: אני לא יודע.