GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מוטי חזיזה: תשאל אותי באחוזים בני אדם עובדים.
מוטי חזיזה: האדם לא נמדד באחוזים.
מוטי חזיזה: אני לא מודד את האדם באחוזים.
משה גפני: מוטי, לא לנהל דיאלוג.
מוטי חזיזה: אני לא מנהל דיאלוג.
מוטי חזיזה: אנחנו ציבור עובדים שרוצה לעבוד.
מוטי חזיזה: כל הפעילויות הסטטיסטיות והאחוזים, זה לא אנחנו.
מוטי חזיזה: אנחנו בני אדם שרוצים לעבוד.
מוטי חזיזה: אם זה טונה או תירס או שעועית, לנו זה לא משנה.
מוטי חזיזה: ככלל, זה אחד המרכיבים של המפעל הזה ואם זה לא יהיה, בעצם לאט לאט אנחנו נגמרים.
מוטי חזיזה: אנחנו מתמודדים כרגע עם בעיה קשה ורוצים להוסיף עליה גם את הטונה?
מוטי חזיזה: זה אומר שגמרתם אתנו.
עמיר פרץ: אדוני היושב ראש, אני צריך לחלוק על דעתו של חברי אוריאל לין שבדרך כלל מציג את הדברים גם מההיבט של הדרישות האחרות.
עמיר פרץ: אני רוצה לציין שהוא אחד המעסיקים שתומך בגלוי בהעלאת שכר מינימום ולכן אנחנו נותנים לו קרדיט על מה שמגיע לו.
עמיר פרץ: יחד עם זאת, אני חושב שהגיע הזמן, אדוני היושב ראש, שנהפוך את סדר הדברים.
עמיר פרץ: אנחנו חווינו תהליכים מאוד קשים בחשיפה ליבוא באשר למעמדם של העובדים והיציבות של מקום עבודתם.
עמיר פרץ: היו ענפים שנמחקו לחלוטין כמו ענף הלבידים שהיה הענף הראשון שניסו להכניס את המומנטום הזה של יבוא וזה בסדר אבל מה שקרה זה שיש ירידה מאוד קשה באיכות.
עמיר פרץ: כל יום אנחנו רואים שמכוני התקנים מאבדים את מעמדם ועוד מעט יבטלו אותם לחלוטין כדי כאן פריצות מוחלטת.
עמיר פרץ: אני מקווה שלשכת המסחר לא תסכים לכך, אני מקווה שלשכת המסחר, חרף העובדה שהיא רוצה שהיבוא יפרוס כנפיים, תתעקש על כך שבשאלות של איכות אתם תהיו אלה שתובילו.
עמיר פרץ: לצערי מדינת ישראל מוצפת בסחורות ברמה מאוד נמוכה.
עמיר פרץ: נכון שבמזון יש יותר פיקוח אבל אין כאן אפשרות לומר שמצד אחד היבוא יגדל ואף עובד לא ייפגע.
עמיר פרץ: זה לא משחק סכום אפס.
עמיר פרץ: אם אתה מכניס סחורה בהיקפי ביקושים מסוימים, ברור לחלוטין שהיקפי הביקושים האלה יחסרו למישהו אחר שצריך לייצר.
עמיר פרץ: אין אפשרות מתמטית לסדר את זה.
עמיר פרץ: לכן אני חושב שהשוק הזה של הטונה בסך הכול מתחלק בצורה הוגנת.
עמיר פרץ: היבואנים מייבאים את חומרי הגלם כי הרי אין חומר גלם בישראל.
עמיר פרץ: לא נשכח שהיבואנים לא חסרים.
יוסף ויליגר: היבואן לא מייבא.
עמיר פרץ: מי שרוצה מייבא.
משה גפני: עמיר, אל תנהל דיאלוג.
משה גפני: אתה ברור לחלוטין.
עמיר פרץ: אני הייתי כמעט בכל אירוע בו היו שינויים מבניים מסוג זה והאירוע הכי מקומם היה שחברה חזקה כמו "אסם" נאלצה להפוך בעצמה ליבואן כדי לאזן את המחירים.
עמיר פרץ: היא ייבאה פסטות במוצר הסופי וייצרה מצד שני והיא עצמה כאילו היוותה המוקד שהתחרה אחד עם השני.
עמיר פרץ: אנחנו מכירים את כל התופעות בישראל.
עמיר פרץ: לכן אני אומר שהמצב היום הוא כזה שהשוק בסך הכול מתחלק בצורה נכונה.
עמיר פרץ: שיודיעו לנו ראשי הערים בפריפריה שיש עודף ביקושים בעבודה ואני הרי כל פעם מעריץ מחדש את הנציגים שמגיעים לכאן.
עמיר פרץ: אני רואה גם את הנציגים של האתיופים ואני רואה את ידידי יושב ראש ועד פרי הגליל מוטי חזיזה שמגיע לכאן כל יום.
עמיר פרץ: אני מעריץ אותם.
עמיר פרץ: אני אומר שאנשים במדינה הזאת מנהלים מלחמה כדי להמשיך לעבוד בשכר מינימום.
עמיר פרץ: זה הרי לא להאמין,.
עמיר פרץ: זה לא שהם מנהלים מלחמה עכשיו על מפעלים שמשלמים להם 10,000 שקלים בחודש.
עמיר פרץ: צריך לומר כל הכבוד אבל תארו לכם איזה תרחיש אימה עובר על כל משפחה כזאת שעומדת בפני הסכנה לאבד את אותו מקום עבודה.
עמיר פרץ: שמישהו יודיע לנו יום אחד בחצור שיש אלף מקומות עבודה עודפים, יש ביקוש עצום לעובדים ולאנשים בני חמישים יש לאן ללכת.
עמיר פרץ: גם בתל אביב אנשים בני חמישים מתקשים למצוא מקום עבודה חלופי.
עמיר פרץ: לכן אדוני היושב ראש, טוב שאתה נותן התרעה לאוצר שלא להגיע לכאן עם הצו הזה.
משה גפני: הם לא צריכים לבוא לכאן עם הצו.
משה גפני: הם יכולים לעשות את זה מכיוון שזאת הפחתה.
משה גפני: סיכמנו – ואני מקווה שהם יעמדו בסיכום – שהם לא יעשו את זה מבלי שהם באים לכאן.
משה גפני: זה היה הסיכום ואני מקווה שהם יעמדו בו.
משה גפני: אני מעריך שהם יעמדו בו.
משה גפני: זאת הפחתה.
משה גפני: על כל פנים, אני מודה לך, עמדתך ברורה.
משה גפני: ראש עיריית טירת הכרמל.
אריה אלדד: אדוני, אני אהיה קצר.
משה גפני: יש אצלכם מפעל טונה?
אריה אלדד: ודאי.
אריה אלדד: מפעל יונה בטירת הכרמל, מהוותיקים ביותר.
אריה אלדד: שמעתי את הדברים של הנוכחים כאן וצודקים בכל הטיעונים אבל בסוף, מי שמוציא החלטות בפועל או מי שעובד בשטח או מקבל או יקבל את האוכלוסייה, אלה ראשי הערים.
אריה אלדד: ההחלטות מתקבלות אבל בסוף אנחנו מקבלים את התוצאות.
אריה אלדד: אף אחד לא חושב מה אנחנו מסוגלים או מה אנחנו יכולים לעשות.
אריה אלדד: אנחנו בעיר אצלנו מחנכים לאוכלוסייה תומכת ולא נתמכת - אני חושב שכך זה בכל עיירות הפיתוח - ואנחנו בונים את זה לאורך שנים.
אריה אלדד: מה שיקרה מחר, ולא משנה איזו תוצאה תהיה, כל עובד שיפסיק את עבודתו במפעל יגיע לשולחנו של ראש העיר כי הרי הם יודעים שראש העיר יוכל לפתור כל בעיה והוא מסוגל לעשות הכול, למצוא מקומות עבודה ולתת עבודה.
רוברט טיבייב: אני לא בטוח שכך זה היום.
אריה אלדד: היום לא, אבל אני רוצה להסביר למה אנחנו לא יכולים לעשות את זה.
משה גפני: אנחנו מבינים.
משה גפני: לנו אתה לא צריך להגיד את זה.
אריה אלדד: אחוז העולים אצלנו הוא למעלה מעשרים אחוזים ואתה יכול לתאר לעצמך מה קורה בשטח.
אריה אלדד: החלטות שמגיעות לוועדת הכספים, אני מבקש לא לראות רק את החור של הגרוש כפי שאני קורא לזה אלא לראות גם מעבר לכך, לראות מה אחר כך העלות של אלה שצריכים להיות נתמכי סעד ורווחה, מה העלות של אלה שמסתובבים ברחובות ומה התוצאה כלפי הילדים שלהם.
אריה אלדד: זה לא משנה אם זה שקל נוסף שאנחנו נשלם אחר כך בסופרמרקט כי אלה אותן משפחותץ.
אוריאל לין: אבל אף אחד לא רוצה לפטר עובדים.
משה גפני: לא, אוריאל, הדיון כאן מסתיים.
משה גפני: מר טל, אתה לא מנהל אתו דיאלוג.
משה גפני: אנחנו צריכים לסיים את הדיון.
אריה אלדד: אני מבקש שכל החלטה כזאת, תראו אותנו ואת התוצאה הסופית בנושא הזה.
משה גפני: יפתח שקד מתנועת מחאת הקוטג'.
יפתח שקד: שלום לכם.
יפתח שקד: שמי יפתח שקד וכמו שאמר גפני, אני אחד ממובילי המאבק.
יפתח שקד: בשנות ה-90 הקמתי את סופרשוק גרינברג, כך שאני קמעונאי לשעבר.
יפתח שקד: מכרתי אותו לפישמן.
קריאה: מכרת אותו בזול.
שי חרמש: זאת הריכוזיות בקמעונאות.
יפתח שקד: אמר כאן אחד מחברי הכנסת, ואני אחדד את זה, שבמשך השנים עלו אינטרסנטים לממשלה ועזרו לחוקק חוקים בעזרת לוביסטים, עורכי דין וכאלה ואחרים, חוקים שבסך הכול היו נגד הצרכן.
יפתח שקד: נושא אחד מהם הוא הטונה ואני אסביר לכם גם למה.
יפתח שקד: אני יכול לשים על השולחן רשימה של עשרות מוצרים שהם דומים במהותם למה שקורה עם הטונה.
יפתח שקד: קחו את הקפה, קחו את החטיפים שמייצרים בארץ ובואו נגיע גם לחטיפים ולמה רק על טונה?
יפתח שקד: זה בדיוק אותו הדבר.
יפתח שקד: קונים חומרי גלם, עושים מהם חטיפים ובואו נגן גם על החטיפים.
יפתח שקד: בואו נגן גם על הקפה, על השוקולד וכולי.
יפתח שקד: יש כאן תעשייה שלמה של פלסטיקה ובואו נגן גם על הפלסטיקה.
יפתח שקד: אין מכס על פלסטיק.
יפתח שקד: יש כאן חבורה של יצרנים מקסימים, ואני מכיר את כולם, ואני חושב שאף אחד מכם לא רוצה לחזור אחורה ולהקים מכסי מגן על כל המוצרים האלה שהזכרתי.
יפתח שקד: הם הסתדרו והם לא סגרו את המפעלים שלהם.
עמיר פרץ: אל תהיה בטוח.
יפתח שקד: לגבי הטונה.
יפתח שקד: אני יכול להגיד לכם – עשיתי עבודה קטנה – שטונה לא מגדלים בארץ, את זה כולנו יודעים, אלא מייבאים מחוץ לארץ חומר גלם.
משה גפני: מה שברור, אל תדבר עליו.
יפתח שקד: אני יכול להגיד לכם שקופסת טונה – ואני עשיתי בדיקה – בפיליפינים, אם אנחנו מייבאים קרטון, שלושים דולר בערך, עלות הובלה לארץ בסביבות 2,400 דולר, כשרות, אלף דולר בערך לקונטיינר וגם כאן הגזמתי, אנחנו נגיע לסדר גודל של 2.65 שקלים פלוס מע"מ.
קריאה: קח מחשבון ותעשה את החשבון.
משה גפני: מר שקד, תאמר מה מסקנתך.
יפתח שקד: אני יבואן היום, לא של מזון אלא של מוצרי פלסטיק, ואני יודע בדיוק כמה עולה ההובלה.
משה גפני: אנחנו סומכים עליך כמעט בעיניים עצומות.
משה גפני: מה המסקנה שלך?
יפתח שקד: המסקנה שלי היא שאת הטונה - להבדיל ממוצרי חלב בהם היינו נגד פתיחת השוק ליבוא כי אנחנו לא רוצים לפגוע ביצרנים ובמגדלים בארץ – צריך לפתוח ליבוא.
יפתח שקד: זה יוזיל את המחיר.
עמיר פרץ: עם כל הכבוד, דבר כיבואן.
יפתח שקד: אני לא יבואן של מזון.
עמיר פרץ: מה זה השטויות האלה?
עמיר פרץ: הוא יבואן ושידבר כיבואן.
משה גפני: עמיר, מותר לו להגיד מה שהוא רוצה.
משה גפני: אתה יבואן של פלסטיקה?
יפתח שקד: נכון.
משה גפני: אתה בתנועת מחאת הקוטג'.
משה גפני: אתה בעד הורדת המכסים כדי שיוכלו לייבא טונה על אף שזה עלול לפגוע בתעשייה המקומית ולגרום לפיטורי עובדים.
יפתח שקד: לא בטוח שיפטרו עובדים.
יפתח שקד: שיתמודדו.
משה גפני: עם זה אנחנו צריכים להתמודד.
משה גפני: מר עמיהוד גולדין, דירקטור, חברת ויליגר.
עמיהוד גולדין: בתחילת 2006 הוגשה על ידי לשכת המסחר, היבואן וילי פוד ועוד שלושה יבואנים, עתירה לבית המשפט העליון, לבג"ץ, להוריד את המכסים על הטונה.
עמיהוד גולדין: בית המשפט זרק אותה מכל המדרגות.
אוריאל לין: אני מסתייג מהתבטאויות כאלה.
יוסף ויליגר: לא זרק.
יוסף ויליגר: לא היה דיון.
שי חרמש: דחה את העתירה.
עמיהוד גולדין: נמצאת כאן העתירה.
עמיהוד גולדין: על פי הצעתנו חזרו בהם העותרים מעתירתם.
משה גפני: אנחנו לא עוסקים בתוכנית חיים שכאלה.
משה גפני: אני מבקש שתגיד את דעתך היום.
משה גפני: לא מעניין אותי מה היה בבית המשפט.
עמיהוד גולדין: עכשיו באנו לסיבוב חדש.
עמיהוד גולדין: כאן למעשה היצרנים מצטדקים בפני היבואנים.
עמיהוד גולדין: כמו שאמר מנכ"ל קניאל, כדי לייבא הוא צריך פקס ואם זה פקס, הוא יכול לשלוח אותו מהמרתף, אבל אנחנו לא באנו לכן מכל המקומות כדי ללכת ולהיות יבואנים, מה גם שהיבוא הזה לא רק שהוא לא יוריד את המחירים אלא הוא יעלה את המחירים.
משה גפני: לכן אתה נגד הפחתת המכסים.
עמיהוד גולדין: מי הם האנשים הנכבדים האלה שיגידו לנו להתייעל?
עמיהוד גולדין: הם היו בתוך הקיטור בו אנחנו נמצאים?
עמיהוד גולדין: החברה שאני מייצג עובדת על 15 אחוזים רווח גולמי והיא החברה הכי רווחית מכל היצרנים האחרים של הטונה, חברה ציבורית ואפשר לראות את הדוחות הציבוריים, כמו שהחברה של היבואן הזה היא ציבורית והוא עובד על רווח גולמי של שלושים אחוזים.
עמיהוד גולדין: מי הוא שהוא ילמד אותי איך לייבא טונה או איך לייצר טונה?
עמיהוד גולדין: הבעיה היא שהם מושכים משכורות, שני האחים, של 7.2 מיליון שקלים לשנה.
משה גפני: לא, לא מעניין.
משה גפני: אתה בעד הפחתת המכסים, כן או לא?
עמיהוד גולדין: אני מבקש לומר עוד דבר אחד.
משה גפני: בבקשה, אבל אל תדבר על אף אחד אלא תגיד את עמדתך.
עמיהוד גולדין: יושבת כאן מנהלת במפעל שלנו, הגברת יפית וביתרת הזמן אני מבקש שהיא תתייחס.
משה גפני: נשארה לו חצי דקה אבל אני נותן לך עוד חצי דקה.
יפית היילו: תודה.
יפית היילו: אני יפית היילו, עליתי לארץ בגיל מאוד קטן, הספקתי ללמוד כאן בבית ספר יסודי, תיכון ואז שירתתי בצבא.
יפית היילו: אחרי הצבא הלכתי למפעל ויליגר, מפעל טונה, לעבוד בעבודה מועדפת.
יפית היילו: עשיתי את העבודה המועדפת אבל פחדתי לצאת משם ולא למצוא עבודה במקום אחר ולכן נשארתי שם עוד שנה ועוד שנה ועוד שנה כך שעכשיו אני עובדת שם 12 שנים, משנת 2000, ובאמת התקדמתי מהתחתית.
משה גפני: משכורת טובה?
יפית היילו: משכורת בסדר.
יפית היילו: עכשיו כן כי התקדמתי לאט לאט.
יפית היילו: התחלתי כעובדת רגילה.
יפית היילו: נכנסתי לעבודה רגילה ועכשיו אני מנהלת מחלקת קו ייצור בה יש מאה עובדים מתוכם שבעים אחוזים הם עולים חדשים וותיקים מהעדה האתיופית ושלושים אחוזים עולים מברית המועצות ואולי שלוש-ארבע עדות אחרות.
רוברט טיבייב: את מנהלת לא בגלל שאת אתיופית אלא בזכות עצמך.
יפית היילו: נכון.
יפית היילו: אני רק אומרת ששבעים אחוזים מהעובדים הם מהעדה האתיופית ואלה אנשים מבוגרים יחסית או עולים שמתקשים בשפה העברית שלא היו מסתדרים במקום אחר.
יפית היילו: אני גם מנהלת משאבי אנוש ומציבה את העובדים לקווים השונים.
משה גפני: מה את אומרת לנו, שמה אנחנו צריכים להחליט?
יפית היילו: אני נגד.
משה גפני: נגד הפחתת המכסים.
יפית היילו: כן.
יפית היילו: אני חושבת שאם יפחיתו, לא תהיה עבודה לחברים שלי.
משה גפני: מר מיטלמן, מנכ"ל סטארקיסט.
מיכאל חוליו מיטלמן: 160 עובדים.
משה גפני: ואם יפחיתו את המכסים, מה יקרה?
מיכאל חוליו מיטלמן: אנחנו נסגור את המפעל.
מיכאל חוליו מיטלמן: כן, זה המצב.
משה גפני: זה איום או שזה מצב ריאלי?
מיכאל חוליו מיטלמן: לא, זה לא איום.
מיכאל חוליו מיטלמן: זאת החלטה.
מיכאל חוליו מיטלמן: אני אסביר בשני משפטים.
מיכאל חוליו מיטלמן: הקושי כאן הוא בכך שיש עובדות שנאמרות אבל יש אי הסכמה על העובדות וקשה מאוד כשיש אי הסכמות.
מיכאל חוליו מיטלמן: מישהו ואומר שהמכס הוא ארבעים אחוזים ומישהו אחר אומר מספר אחר.
מיכאל חוליו מיטלמן: אחר כך יש ויכוח על הפרשנות.
משה גפני: הוויכוח הוא לא רלוונטי.
משה גפני: אנחנו שומעים את כולם ואנחנו נברר את העובדות.
משה גפני: אגב, אנחנו גם יודעים את העובדות.
מיכאל חוליו מיטלמן: נאמר על ידי הגברת ממשרד האוצר שהיבוא יהיה משמונה מיליון דולר למיליון דולר אבל המכס לא עלה ואז למה הוא ירד?
מיכאל חוליו מיטלמן: המכס הרי ירד.
מיכאל חוליו מיטלמן: ככל שהמחיר של הטונה יותר גבוה, היום יש מס קצוב, באופן יחסי המחיר יורד.
מיכאל חוליו מיטלמן: המכס ירד והיבוא ירד, ולמה היבוא ירד?
מיכאל חוליו מיטלמן: בגלל התחרות המקומית.
מיכאל חוליו מיטלמן: מאיפה אני יודע שייסגרו מפעלים?
מיכאל חוליו מיטלמן: כי זאת החלטה שלי, כי אני אסגור את המפעל.
מיכאל חוליו מיטלמן: ניתנה כאן דוגמה לגבי ענף השמנים.
מיכאל חוליו מיטלמן: אני בא במקור מענף השמנים וזה בדיוק מה שקרה.
מיכאל חוליו מיטלמן: היו שבעה מפעלי שמנים ונשארו שניים.
משה גפני: אל תדבר על השמן.
משה גפני: זה נושא שהיה בהרבה דיונים בוועדה.
מיכאל חוליו מיטלמן: אני הייתי באחד מהם.
משה גפני: כבר הרבה שנים מתנהל הדיון הזה.
מיכאל חוליו מיטלמן: נאמרים כאן מספרים אבל אותו אדם שנוקב בהם פשוט לא יודע אבל על זה אין לי טענות אלא שהדברים שנאמרים שם הם דברים שמהווים הטעיה אמיתית.
מיכאל חוליו מיטלמן: לבוא ולומר היום שיש מכס של ארבעים אחוזים?
משה גפני: אתה עושה נכון.
משה גפני: טוב שאתה לא אומר שמות כי בפרוטוקול לא ראו שהצבעת לכאן ולשם.
משה גפני: אל תציין שמות כי אנחנו לא מדברים לשון הרע בחודש טבת.
מיכאל חוליו מיטלמן: יש עובדות שאי אפשר לחלוק עליהן.
מיכאל חוליו מיטלמן: אני יודע שמפעלים ייסגרו כי אני הולך לסגור את המפעל.
משה גפני: לא תסגור את המפעל.
משה גפני: דוד ביטון.
דוד ביטון: שלום לכולם.
דוד ביטון: אני יושב ראש ועד עובדים של סטארקיסט.
דוד ביטון: דבר פשוט שלא רציתי לשמוע אבל אני שומע את זה עוד פעם כשהמנכ"ל שלי עומד לסגור את המפעל בגלל שמורידים את המכס.
דוד ביטון: אני מקווה שבוועדה שהולכת להחליט, היא תחליט להשאיר את המכס כמו שהוא.
משה גפני: גברת שירלי אביבי, הדעה של כל חברי הוועדה ללא יוצא מן הכלל, גם לפני כן וגם לאחר שהתקיים כאן הדיון, אנחנו דיברנו כמה פעמים בכל הנושא שקשור לפגיעה בתעשייה המקומית.
משה גפני: אנחנו בעד הפחתת המכסים בכל מה שלא קשור לזה, אנחנו גם רוצים בעניין הזה, כפי שדיברנו, את הקשר בין הרשות המפקחת לבין הרשות המבצעת ובעניין הזה, על אחת כמה וכמה.
משה גפני: מדובר בנושא ציבורי ממדרגה ראשונה.
משה גפני: לא נמחל על כבודנו אם אתם תבצעו בעניין הזה.
משה גפני: עוד מעט אני נפגש עם שר האוצר ואני הולך לומר לו את זה פעם נוספת.
משה גפני: אני מזהיר אתכם במיליון אזהרות.
משה גפני: באמת, יש לינקטג' ויש יחסי עבודה בין משרד האוצר לבין ועדת הכספים, אל תפרו את העניין הזה בנושא הרגיש הזה.
משה גפני: יכול להיות שגם תשכנעו אותנו.
משה גפני: לגבי הטונה, כולם באותה עמדה.
משה גפני: הנושא הוא תעשייה מקומית.
משה גפני: כל החלטה שמתקבלת על הפחתת מכסים חייבת לקחת בחשבון את התעשייה המקומית.
משה גפני: מה שסיכמנו שבתעשייה המקומית לא יופחתו מכסים עד שלא יתקיים דיון רציני על העניין הזה, חל על הטונה.
משה גפני: אנחנו מתנגדים בכל תוקף להפחתת המכסים על הטונה מבלי שיתקיים כאן דיון.
משה גפני: לאחר השימוע, לאחר שרון קדמי, לאחר שר האוצר, לאחר כולם, כאן יתקיים הדיון.
משה גפני: לא יופחתו מכסים לפני שאתם תבואו.
משה גפני: יכול להיות שאתם תגיעו למסקנה לבד.
משה גפני: דרך אגב, אני חושב שתגיעו למסקנה הזאת.
משה גפני: אני חושב, אבל אני לא יודע, יש לי הרבה פעמים הפתעות.
משה גפני: נראה לי כי אני מכיר שם אנשים ואנשים הם נורמאליים ולא ייתנו למפעלים להיסגר או לפגוע בעובדים.
משה גפני: התהליך הזה הוא תהליך שצריך לקחת אותו בחשבון.
משה גפני: העמדה הזאת שהיא עמדה מאוד ליבראלית ומאוד ידועה שהפחיתו מכסים, נסגרו מפעלים וכתוצאה מכך קמו מפעלים אחרים יותר יוקרתיים, אני מציע לעבור לעיר הפיתוח ולראות מה קרה לכל מפעלי הטקסטיל שכולם נסגרו בערי הפיתוח.
משה גפני: נכון, קמו מפעלים אחרים.
משה גפני: אופקים נפלה ולא רק אופקים.
משה גפני: התעשייה הזאת ירדה לגמרי.
משה גפני: זה דבר שבארצות הברית מגינים עליו אבל כאן זה לא כך אלא כאן כולם ליבראלים, מבינים בכלכלה ויודעים הכול ולא לוקחים בחשבון את מה שאני ראיתי עוד לפני שחבר הכנסת טיבייב הגיע לאופקים.
משה גפני: ראיתי זוג שעבד במפעל וכשהמפעל נסגר, המקרר היה ריק.
משה גפני: בסטטיסטיקות זה לא מופיע ואין תמונות כאלה.
משה גפני: לא להפחית את המכסים על הטונה מבלי שיתקיים כאן דיון.
משה גפני: אם אתם תחליטו, זה בסדר גמור, שאתם מפחיתים מכסים, כאן יתקיים דיון.
משה גפני: אם לא יתקיים דיון, ראו, הוזהרתם, ייגרם נזק עצום למשרד האוצר.
נעמה פלאי: עורכת דין נעמה פלאי מהלשכה המשפטית של רשות האוכלוסין.
נעמה פלאי: התקנות שאנחנו מבקשים להציג בפני הוועדה נוגעות לשני נושאים: האחד, הנושא של המעבר למסמכי נסיעה ביומטריים והשני, מספר תיקונים שנוגעים להפקת לקחים מהתיקון שנעשה בשנת תשס"ט לאגרות של הדרכונים.
נעמה פלאי: לגבי המעבר למסמכי נסיעה ביומטריים, יש צורך להתאים את האגרות בגלל המעבר והשוני בהנפקה של מסמכים ביומטריים.
נעמה פלאי: כל האגרות שאנחנו מבקשים כאן הן בעצם פטורים בגלל ההתאמות.
נעמה פלאי: אפשר להיכנס לכל סעיף, אבל למשל הנושא שאי אפשר לבצע שינוי במסמך נסיעה קיים ולכן כל שינוי מחייב הנפקת מסמך נסיעה חדש, במקרה כזה יש צורך במתן פטור להנפקת מסמך כזה.
נעמה פלאי: אנחנו יכולים לעבור על הסעיפים השונים.
שגית אפיק: כן, בואי נעבור על הסעיפים.
שגית אפיק: תאמרי גם את הדברים האחרים שלא קשורים למסמכי זיהוי ביומטריים.
נעמה פלאי: מהבחינה הזאת אנחנו מבקשים שני תיקונים כאשר האחד הוא הנושא של ביטול הנחת החורף.
נעמה פלאי: התיקונים האלה שאינם נוגעים למעבר הביומטרי אלא הם במסגרת הפקת לקחים מהתיקון שנעשה בשנת תשס"ט.
נעמה פלאי: זאת אומרת, זה נוגע לבקשה שלנו לבטל את הנחת החורף כי ראינו שנוצרים מצבים שאנשים משלמים בחורף ומגיעים רק בקיץ דבר שגורם לבעיה בלשכה לגבות את הפרש האגרה.
נעמה פלאי: אנחנו מבקשים להוסיף הנחה - שעד עכשיו לא הייתה – לקטינים במסגרת תשלום באינטרנט.
נעמה פלאי: אנחנו מבקשים להוסיף הנחה לקטינים בתשלום באינטרנט.
נעמה פלאי: במסגרת הזאת, לאור המעבר – וזה קשור גם למעבר הביומטרי – אנחנו נתחיל לבצע תשאולים בלשכות על הנפקת מסמכים ולכן אין בעצם טעם במשלוח בקשה בדואר מכיוון שהתושב נדרש להגיע ללשכה לצורך ביצוע תשאול.
משה גפני: מה זה הנחת חורף?
אלי לוי: שמי , אני מנהל תחום מרשם ודרכונים ברשות האוכלוסין.
אלי לוי: למי שמשלם באינטרנט יש לנו שתי אפשרויות להנחה: הנחה אחת היא לכל השנה כאשר במקום 270 שקלים משלמים 240 שקלים כך שמי שמשלם באינטרנט, יש לו הנחה של שלושים שקלים.
אלי לוי: הוא משלם באינטרנט ואחר כך יכול להגיע ללשכה ולהגיש את הבקשה.
אלי לוי: עשינו איזשהו ניסוי לגבי תקופת החורף כך שבין נובמבר לסוף פברואר תתקבל הנחה יותר גדולה כי מבחינת ניפוקי הדרכונים אנחנו רואים שבחודשי הקיץ מספר הניפוקים גדול פי שלוש ולפעמים גם פי ארבע מאשר בתקופת החורף.
אלי לוי: ניסינו לגרום לכך שהאנשים יכינו את הדרכונים שלהם בחורף לקראת הנסיעה בקיץ.
אלי לוי: בסופו של דבר התברר שאנשים באמת משלמים בחורף ומקבלים את ההנחה הגדולה אבל באים ללשכה ומגישים את הבקשה בקיץ, דווקא בתקופת העומס.
שגית אפיק: אז אתם גובים הפרש?
אלי לוי: כשהם משלמים בחורף ובאים בקיץ, אחרי שלושה חודשים - ההנחה היא עד שלושה חודשים - ורוב המקרים עליהם אני מדבר משלמים בחורף ובאים ביוני, יולי ואוגוסט אז זאת שיא העונה, אז אנחנו מנפקים קרוב למאה אלף דרכונים בחודש.
אלי לוי: במקרה הזה אנחנו מבקשים מהם לשלם את ההפרש דבר שגורם לוויכוחים וזה יותר מעכב מאשר עוזר.
אלי לוי: אנחנו רוצים שתהיה הנחה קבועה לכל השנה, להוריד את הנחת החורף ובתמורה לתת הנחה לקטינים.
משה גפני: אני לא כל כך משתמש בדרכון כי אני לא כל כך נוסע, אבל אני חושב שאם אני הייתי נוסע ומשתמש בדרכון, לא הייתי משלם שלושה חודשים מראש אלא הייתי משלם מתי שאני בא לקחת את הדרכון.
אלי לוי: אני אומר לך שזה מה שקורה בפועל.
משה גפני: כשאתם אומרים בפועל, כבר היה לי אתכם – וכנראה גם יהיה לי אתכם – מה זה בפועל?
משה גפני: בפועל זה שמונים מתוך מאה?
משה גפני: שלושה מתוך מאה?
משה גפני: כמה זה בפועל?
משה גפני: אדם נורמאלי משלם והולך לקחת את הדרכון.
משה גפני: בזה שאתם אומרים לו להוציא את הדרכון בחורף, אתם מעודדים אותו ומפחיתים לחץ.
משה גפני: כמה משלמים בחורף ומגיעים ביולי?
אלי לוי: בחורף משלמים כעשרים אלף ומגיעים ביולי קרוב לאלפיים.
אלי לוי: אני מדבר על שלושת החודשים האלה, יוני, יולי ואוגוסט.
אלי לוי: מגיעים מעל אלפיים מתוך עשרים אלף.
משה גפני: אני משלם בחורף.
משה גפני: כמה כמוני לוקחים את הדרכון בחורף?
אלי לוי: 18 אלף.
משה גפני: 18 אלף מתוך עשרים אלף.
משה גפני: אז למה אתה לא נותן להם את ההנחה?
משה גפני: איש אחד יחטא ועל כל העדה תקצוף?
אלי לוי: אני חייב לתת לכולם את ההנחה.
אלי לוי: לגבי האלפיים אני גובה את התוספת.
משה גפני: תשאיר את הנחת החורף.
משה גפני: אם אני הייתי עובד במרשם האוכלוסין, הייתי משאיר את ההנחה הזאת אבל אני לא עובד שם ולכן אתה צריך להחליט.
משה גפני: אם אתה רוצה עוד כסף לקופת מרשם האוכלוסין, תגיד את זה.
אלי לוי: לא, אני לא רוצה.
אלי לוי: את הכסף הזה שאני כביכול אחסוך, אנחנו רוצים לתת הנחה לקטינים, הנחה שלא קיימת היום.
משה גפני: זה מסובך בשבילי.
משה גפני: יש הנחת חורף והרציונאל של ההנחה הזאת הוא מאוד נכון.
משה גפני: הנחת החורף אומרת שהיות שיש לחץ בחודשי הקיץ – ביוני, ביולי, באוגוסט – אתם רוצים להפחית את הלחץ הזה ואתם אומרים שמי שיבוא בחורף וייקח את הדרכון בחורף, מה שמפחית לחץ על המשרדים שלכם ויגרום לכך שהשירות יהיה טוב יותר, יקבל הנחה.
משה גפני: אם זה הרעיון, הרעיון הזה נכון גם אחרי מה שאמרת.
משה גפני: אם יש עשרה אחוזים שהם משלמים בחורף אבל באים לקחת את הדרכון בקיץ ויוצרים את העומס, לא מגיעה להם הנחת חורף.
משה גפני: אם הם יבואו בקיץ, הם ישלמו את ההפרש וזה בסדר.
משה גפני: את הנחת החורף העקרונית אתם צריכים להשאיר.
משה גפני: אם אתה אומר שאתם צריכים את הכסף עבור קטינים ועבור כל מיני דברים אחרים, תגידו שאתם צריכים כסף, אבל אם הנושא של הנחת החורף היה תקף עד היום, אני לא רואה למה צריך לבטל אותו.
אלי לוי: משלמים בארבעת החודשים מנובמבר עד סוף פברואר עשרים אלף אנשים, כלומר, ממוצע של 5,000 בחודש ויש להם עוד שלושה חודשים להגיע.
אלי לוי: כלומר, עשרים אלף האנשים האלה מתחלקים בשבעה חודשים.
משה גפני: זה מפחית עומס.
אלי לוי: זה זניח לעומת ההפחתה.
אלי לוי: אנחנו מרגישים את זה בחודשים יוני, יולי ואוגוסט, אז הלחץ לא יורד ונשאר כפי שהיה.
אלי לוי: כלומר, זה שנתנו הנחת חורף זה מפחית במעט, אבל אנחנו עדיין מנפיקים מאה אלף דרכונים בקיץ.
משה גפני: אבל אם לא תתנו את ההנחה, יבואו יותר.
אלי לוי: יהיו עוד 3,000 או 4,000.
משה גפני: עוד 10,000.
משה גפני: למה אתם רוצים לבטל את הנחת החורף?
אלי לוי: הבעיה מתעוררת בלשכה כשאותו אדם מגיע ביוני.
אלי לוי: הוא אומר שהוא שילם באינטרנט אבל אומרים לו שישלים את האגרה דבר שגורם למהומה ולוויכוחים.
שגית אפיק: כמה אנשים כאלה יש בשבוע או ביום?
אלי לוי: ביום, בממוצע, מקרה בכל לשכה.
אלי לוי: אם אני מדבר על שלושת החודשים האלה, יש לי מעל אלפיים שמתחלקים לשישים ימי עבודה.
אלי לוי: בכל לשכה, בכל יום יש לי אחד כזה ואחד כזה מתסיס את כל הקהל ומעכב את התור, דבר שגורם לנו נזק.
משה גפני: מה גובה ההנחה?
אלי לוי: האגרה הבסיסית היא 270 שקלים, האגרה במשך כל השנה היא 240 שקלים והאגרה בחורף היא 185 שקלים.
משה גפני: כמה עולה הדרכון?
אלי לוי: הבסיס עולה 270 שקלים.
משה גפני: ואם אני בא בחורף, כמה אני משלם?
אלי לוי: 185 שקלים.
אלי לוי: אם אתה משלם באינטרנט בחורף.
אלי לוי: מי שמשלם באינטרנט בקיץ, הוא עדיין מקבל הנחה ומשלם רק 240 שקלים.
משה גפני: כמה אני משלם אם אני לא משלם באינטרנט אלא בא ללשכה?
אלי לוי: אתה תשלם 270 שקלים.
משה גפני: אם אני בא בחורף.
אלי לוי: מי שלא משלם באינטרנט ובא ללשכה, הוא משלם במשך כל השנה 270 שקלים.
אלי לוי: מי ששילם באינטרנט, משלם בחורף 185 שקלים ובקיץ 240 שקלים.
משה גפני: יש לך סמכות להשאיר את הנחת החורף או שצריך לדבר עם השר או עם ראש הממשלה?
נעמה פלאי: אנחנו נבדוק.
שגית אפיק: אתם יכולים להסביר למה אתם מבטלים את האופציה של הגשת בקשה בדואר?
שגית אפיק: זה היה יכול לחסוך לכם עומס בלשכות.
אלי לוי: נכון, אבל בעקבות המעבר לביומטרי, אנחנו בכל בקשה למסמך זיהוי – שזאת תעודת זיהוי או דרכון – עורכים שאלון אימות כדי לזהות את האדם וכדי למלא שאלון אימות הוא חייב להגיע ללשכה, כך שאין רלוונטיות למשלוח הבקשה בדואר.
אלי לוי: כל בקשה למסמך נסיעה, המבקש יצטרך להגיע ללשכה.
שגית אפיק: המעבר לביומטרי הוא אוטומטי?
שגית אפיק: הוא כבר קורה בימים האלה?
שגית אפיק: תסביר לנו את לוחות הזמנים.
שגית אפיק: עכשיו אתם מבטלים את הבקשה בדואר, אבל מתי יקרה הביומטרי?
אלי לוי: עם התחילה.
משה גפני: זה באינטרנט?
אלי לוי: לא, באינטרנט לא.
אלי לוי: באינטרנט הוא יכול לשלם.
אלי לוי: ברגע שהוא שילם באינטרנט, אצלנו זה מוזן כבר במערכת, הוא מגיע והוא חוסך לפקיד איזושהי פעולה.
נעמה פלאי: משלוח הבקשה בדואר אפשר לא להגיע ללשכה בכלל.
נעמה פלאי: צריך להגיע ללשכה בכל מקרה.
שגית אפיק: הוא משלם ומגיע.
משה גפני: למה אי אפשר לשלם בדואר ולהגיע?
משה גפני: לי אין אינטרנט ואני רוצה לשלם בדואר.
נעמה פלאי: מהבחינה הזאת זה לא יחסוך לך את הצורך להגיע ללשכה.
נעמה פלאי: זאת אומרת, תצטרך ללכת לדואר כדי לשלם ואחר כך להגיע ללשכה.
אלי לוי: לשלוח את הבקשה בדואר, זה יעלה עוד שמונה שקלים.
נעמה פלאי: אתה צריך להגיע גם לדואר וגם ללשכה.
משה גפני: אתם מדברים מהר מדי וזה לא בשביל התפיסה שלי.
משה גפני: אני לא יכול כל כך מהר.
משה גפני: אני משלם באינטרנט ובא ללשכה.
משה גפני: אני משלם באינטרנט תשלום מופחת ובא ללשכה.
משה גפני: אין לי אינטרנט ואני רוצה לשלם בדואר.
משה גפני: אני משלם בדואר ובא ללשכה.
אלי לוי: לא, אתה לא משלם בדואר.
אלי לוי: אתה שולח את הבקשה בדואר ללשכה.
אלי לוי: אין לנו שירות שמשלמים בדואר ומגיעים עם קבלה ללשכה.
אלי לוי: כלומר, שולחים ללשכה את הבקשה יחד עם המחאה אבל זה לא יעזור, כי בכל מקרה הוא חייב להגיע אחר כך ללשכה באופן אישי.
שגית אפיק: עד היום שילמת ושלחת את הבקשה ולא היית צריך לבוא ללשכה אלא קיבלת את המסמך הביתה.
משה גפני: למה אם אני משלם באינטרנט, אני משלם תשלום מופחת?
אלי לוי: כי התשלום כבר נכנס לתוך מערכת אביב והפעילות של הפקיד מול המבקש היא קצרה יותר.
אלי לוי: התשלום כבר מוזן, הוא לא צריך להעביר כרטיס, הוא לא צריך להתקשר וזה חוסך לו שתיים-שלוש דקות בפעילות עצמה.
אלי לוי: התשלום כבר מוזן לתוך המערכת והוא ברשומה של אותו אדם.
אלי לוי: יש לנו כרגע פיילוט בלשכה בתל אביב לגבי מי שאין לו אינטרנט.
אלי לוי: יש לנו עמדה שעשינו ביחד עם משרד האוצר, של תהיל"ה, מחוץ ללשכה בה יכולים לשלם לפני שמגיעים לפקיד ואז נכנסים עם התשלום ומקבלים את ההנחה.
אלי לוי: אני מקווה שהשנה זה יצא לפועל.
משה גפני: איפה העמדה הזאת?
אלי לוי: בלשכה בתל אביב.
אלי לוי: יש לנו שתי עמדות כאלה.
משה גפני: איפה יש לכם עוד לשכה באזור המרכז?
אלי לוי: יש לנו עוד הרבה לשכות באזור המרכז.
אלי לוי: בתל אביב, בחולון, בפתח תקווה, בכפר סבא, בבני ברק, ברמת גן.
משה גפני: למה שלא תשימו את זה בבני ברק?
אלי לוי: זה היה פיילוט.