GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ציון פיניאן: נאמר לי שמזה ארבעה חודשים המפעל נקלע לקשיים והחוב לבנק הפועלים, שהוא הנושא העיקרי, עומד על כחמישים מיליון שקלים וזה רק לבנק הפועלים ועוד חמישים מיליון שקלים חוב לספקים.
ציון פיניאן: העובדים כאן מקבלים שכר בלי תנאים נלווים, דבר שכשלעצמו מהווה עבירה פלילית.
ציון פיניאן: אם זה לא כך, יתקנו אותי הבעלים.
ציון פיניאן: נאמר לי על ידי עיריית נצרת עילית שהם מקבלים שכר ללא תנאים נלווים ואני שואל האם זה נכון.
חיים רמון: מאוד לא נכון.
חיים רמון: בארבעת החודשים האחרונים.
ציון פיניאן: קיים חשש כבד מאוד לכל המפעל הזה.
ציון פיניאן: העובדים ילכו הביתה.
ציון פיניאן: אני מבין שבנק הפועלים מונה ככונס נכסים והבעלים שוקלים לפנות לבית המשפט בנושא.
ציון פיניאן: אני חושב כמו שאמרה ליה שמטוב, צריך לשקול כי אנחנו עוד בנקודה בה אפשר להציל את המפעל.
מירי רגב: לשקול מה?
משה גפני: תכף נשמע את בעלי המפעל, נשמע את העירייה ונראה מה לעשות.
עמיר פרץ: אדוני היושב ראש, בהחלט מדובר במפעל שמבחינתנו יכול לשמש נקודת מבחן ושאלות רבות שיכולות להיות מונחות לפתחנו בשנים הקרובות.
עמיר פרץ: ראשית, אין שאלה, המפעל הזה יצר היקף חובות מאוד גדול.
עמיר פרץ: מאה מיליון שקלים זה דבר לא פשוט.
עמיר פרץ: הדבר השני הוא הסימן המעודד.
עמיר פרץ: כאן הסימן הפסימי הוא היקף החובות, אבל הסימן המעודד הוא שהבנק וגם בית המשפט הסכימו לקונספט של מפרק מפעיל, כלומר, הפעלה כעסק חי בניסיון לייצר תהליך של גיוס משאבים באמצעים הבעלים הקיימים או קונה.
עמיר פרץ: הרי יכלו להתעקש על כך שיהיה כונס מפרק ולא כונס מפעיל והמפעל הזה היה נסגר ובזה הייתה תמה הפרשה והיינו יכולים אז רק להיאבק על זכויות ועל השלמת זכויות וכולי.
עמיר פרץ: אני חושב שמה שנמצא בפנינו מחייב אותנו לדבר אחד.
עמיר פרץ: אדוני היושב ראש, מעבר לטיפול היום יומי במפעל הזה הרי אנחנו צריכים להכניס נורמה במדינת ישראל של התרעת עסק חי.
עמיר פרץ: אין התרעה כזאת.
עמיר פרץ: יכול מפעל להגיע למצב שהוא מפסיק להפריש זכויות.
עמיר פרץ: הרי הם מנכים בשכר, בתלוש המשכורת אתה תמצא ניכוי אבל אין לו כסף ולכן הוא לא מעביר.
עמיר פרץ: העובדים גם אומרים שקודם ייתן להם את המשכורת, וכשהוא יתאושש יעביר להם.
עמיר פרץ: העניין של הוויכוח הפלילי, אין כאן כוונות רעות.
עמיר פרץ: לא מדובר כאן בכוונות רעות אלא מדובר כאן במצוקה.
עמיר פרץ: אנחנו צריכים לפתח איזושהי שיטה שיש התרעה על עסק חי.
עמיר פרץ: לא יכול להיות שאנחנו נידרש לעניין כאשר המשבר כבר בשיאו ואנחנו במצב של כמעט שוקת שבורה.
משה גפני: מה אתה מציע במקרה הזה?
עמיר פרץ: אני חושב שצריך לשמוע את הבעלים ואת נציגי העובדים.
עמיר פרץ: נמצאת כאן המומחית לפירוקים והצלות.
קריאה: אני לא מומחים לפירוקים.
קריאה: להצלות, לא לפירוקים.
עמיר פרץ: אני מקווה שאת כאן היום כחלק מההתמחות שלך בהצלה.
עמיר פרץ: אני בהחלט חושב שצריך להגיע כאן לתהליך מוסכם עם הבעלים.
עמיר פרץ: אם הבעלים מתכוונים להמשיך ולהתמודד כדי להמשיך להיות בעלי המפעל, זאת שאלה אחת.
עמיר פרץ: אם הבעלים אומרים שהם הרימו ידיים ושימצאו מישהו אחר, זאת שאלה אחרת.
עמיר פרץ: את זה אנחנו צריכים לשמוע היום כדי שנדע לאיזה מסלול הולכים.
עמיר פרץ: מיליון וחצי השקלים שהעבירו יספיקו לשבועיים בלבד.
עמיר פרץ: הבנק שהוא בעל החוב הגדול, הוא לא עושה טובה.
עמיר פרץ: בנק הפועלים רוצה להציל את החמישים מיליון שלו, אז הוא אומר שהוא ינסה וישקיע עוד שלושה-ארבעה מיליון שקלים כדי לתת סיכוי למכור את העסק כעסק חי.
עמיר פרץ: אחר כך נשמע במה המדינה יכולה לסייע במקרה של משבר כזה כי בכל זאת מדובר במפעל בצפון שחשוב לנו מאוד לשמור על מקומות העבודה שם.
משה גפני: מירי, את רוצה לדבר לפני הבעלים?
מירי רגב: אני רוצה לשמוע את הבעלים.
מירי רגב: אני רוצה לשמוע מהמדינה מה היא אומרת שהיא יכולה לעשות.
ציון פיניאן: אני רוצה לשאול את הבעלים מה עלות השכר לחודש כולל תנאים נלווים.
חיים רמון: מיליון וחצי.
מירי רגב: בחודש?
חיים רמון: בחודש.
משה גפני: תכף נשמע אתכם.
משה גפני: אני רוצה לשים את הדברים בפרופורציות ושכל אחד ידע את מקומו בעניין הזה.
משה גפני: בניגוד לפרי הגליל, במקרה הזה מדובר על מפעל שהוא מפעל טוב – לא הכרתי אותו קודם עד שלא הגישו את ההצעה לסדר – בעלים ציוני, יהודי וכל מה שנלווה.
משה גפני: יש בעיה פנימית בתוך המפעל שעדיין אני לא יודע מה מקומנו בעניין הזה.
משה גפני: מבחינה ציבורית אנחנו סבורים שנצרת עילית היא מקום שצריך לפתח אותו.
משה גפני: המציאות היא ששם יכול להיגרם נזק עצום לעובדים ולישוב.
משה גפני: אני עדיין לא בטוח מה היכולות שלנו בעניין הזה.
משה גפני: אני לא רוצה שנכניס את האנשים לאשלות עד שלא התקיים הדיון.
משה גפני: בעל המפעל, בבקשה, חיים גיטרמן.
חיים רמון: אני המייסד, הבעלים והמנכ"ל במשך ארבעים שנים.
חיים רמון: התחלנו מפעל של מאה מטרים עם שישה-שבעה עובדים והגענו למצב של היום שאנחנו מפעל בגודל בינוני כששני-שלישים מהתוצרת שלנו הם יצוא ישיר למערב אירופה ולארצות הברית כשווקים יקרים.
חיים רמון: עוד עשרים אחוזים מהתוצרת שלנו הם מוצרי אריזה.
חיים רמון: אנחנו אורזים תוצרת חקלאית, דברי מאפה ופרחים.
חיים רמון: עוד עשרים אחוזים הם יצוא עקיף.
חיים רמון: זאת אומרת, אנחנו אורזים תוצרת ישראל שנוסעת לחוץ לארץ.
חיים רמון: זה אומר שבסביבות 85-90 אחוזים מהתוצרת שלנו מיועדת לחוץ לארץ.
חיים רמון: אנחנו נוהגים לומר בצורה ציורית שהתחנה הסופית של המוצר שלנו הוא פח האשפה בחוץ לארץ.
חיים רמון: ההתפתחות שלנו הייתה מאוד מקבילה לתרבות הסופרמרקטים בעולם כי הפוליפרופילן כחומר שקוף דומה לצלופן אורז מנות קטנות של מוצרים שצריכים להיראות יפה על המדף.
חיים רמון: הסופרמרקטים וכל הרשתות הם המקום הטבעי.
חיים רמון: זאת אומרת, מי שמסתובב באירופה, בארצות הברית ובישראל בתוך הסופרמרקטים יראה הרבה סחורות שלנו, הרבה מוצרים וזה חלק מהתצוגה אותה רואים.
חיים רמון: השמות הכי גדולים של הרשתות הם לקוחות שלנו.
חיים רמון: אנחנו פיתחנו שוק נאמן – לקח לנו הרבה שנים לעשות זאת – שמאוד מאמין בנו, בסחורה ובאיכות ומוכן לשלם את המחירים שאנחנו מבקשים.
חיים רמון: היום אנחנו בסכנה.
חיים רמון: המפעל עובד תחת כונס.
משה גפני: אותי מעניין משהו אחר.
משה גפני: אתה מייצא, אתה מקבל סיוע ממרכז ההשקעות?
חיים רמון: המפעל הוא מפעל מאושר.
חיים רמון: הציוד שנקנה, קיבלנו במסלול מענקים.
משה גפני: בגלל שאתם גם מייצאים.
משה גפני: חזי, אתה עזרת להם?
חזי צאיג: אני אתקן.
חזי צאיג: המפעל קיבל מענקים בתחילת שנות ה-2000, עוד לפני שהיה תיקון בחוק.
חזי צאיג: בזמנו לא היו תנאי יצוא.
חזי צאיג: מבחינת המחויבות כלפי המדינה, כלפי מרכז ההשקעות, הוא סיים אותה בשנה זאת.
חזי צאיג: כלומר, אין לי התחייבות כלפינו יותר.
משה גפני: אבל הוא קיבל סיוע.
חזי צאיג: הוא קיבל סיוע ב-2003-2004.
משה גפני: האריזה נראית יפה ויש לכם לקוחות נאמנים.
משה גפני: איך הגעתם לחובות בסכום של מאה מיליון שקלים?
משה גפני: אתה יכול גם לא לענות לי כי בעצם זה עסק פרטי, אבל אם אתם רוצים, תצטרכו להגיד לנו כי הרי צריך להתמודד עם זה באיזשהו שלב.
משה גפני: למה הגעתם לחובות כאלה?
חיים רמון: זה מורכב מכמה סעיפים.
חיים רמון: הסעיפים העיקריים הם שישים מיליון למערכת הבנקאית, בנק הפועלים בראש ועוד שישה בנקים קטנים.
משה גפני: לא שאלתי למי החובות.
משה גפני: שאלתי למה.
זבולון אורלב: אתה מפסיד בשוטף?
חיים רמון: בשלוש השנים האחרונות אנחנו מפסידים.
חיים רמון: הצטברות של כמה גורמים במקרו כלכלה שאין לנו שליטה עליהם.
חיים רמון: השקל החזק פגע בנו חזק.
חיים רמון: העלייה החריפה ביותר בחומרי גלם הפלסטיים שבשנתיים האחרונות המחיר שלהם עלה ליותר מכפול, פגע בנו קשות כי התקשינו מאוד להעביר הלאה את העלויות ואת המחיר המתבקש.
חיים רמון: המשבר שהיה ב-2008 צמצם בצורה מסוימת את השווקים שלנו.
קריאה: את הביקוש.
חיים רמון: את הביקוש.
חיים רמון: הצטברות הגורמים האלה גרמה לנו להפסדים.
חיים רמון: ההפסדים פורסמו בתזרים המזומנים שלנו.
חיים רמון: הגענו לקטע בו אנחנו בלי אוויר לגמרי.
חיים רמון: עד לפני חודש הפקדנו תקין אבל היום יש 160 משפחות שמתפרנסות מ"סלינה" ובמשך ההיסטוריה שלנו אנחנו פרנסנו מאות משפחות מהאזור שלנו.
חיים רמון: לפני חודש נשארנו בלי אוויר והבנק סגר לנו את הברז וההמשך הוא כונס נכסים.
חיים רמון: בקשר לכונס הנכסים.
חיים רמון: כל יום שעובר, זה אסון למפעל כי השיקול של כונס הנכסים הוא להכניס כסף מזומן לחברה.
חיים רמון: זאת אומרת, למכור ללקוחות שמשלמים רק במזומן.
חיים רמון: רוב הלקוחות לא משלמים מזומן ולא רוצים לשלם במזומן אלא בתנאי אשראי של תשעים ימים, שזה פחות מהמקובל.
חיים רמון: כתוצאה מכך הלקוחות יברחו מאתנו ועבודה של הרבה שנים תרד לטמיון.
קריאה: הלקוחות בורחים בגלל בעיית המזומנים.
קריאה: האשראי.
משה גפני: היום המפעל מרוויח או מפסיד?
חיים רמון: החל מאוגוסט 2011 כתוצאה מקו דפוס מאוד מתקדם שהכנסנו למפעל שמיועד לתת הרבה ערך מוסף, המגמה היא לקראת איזון אבל בהתחלה עצרנו בגלל חוסר במזומנים.
חיים רמון: כל יום שעובר תחת הכונס, הוא אסון למפעל.
חיים רמון: זה מבריח לקוחות כי לקוחות לא אוהבים לשלם במזומן.
חיים רמון: כל העבודה שהושקעה כדי לקיים את השוק הזה ולבנות אותו עלולה לרדת לטמיון בזמן קצר אם אנחנו לא פועלים מהר.
מירי רגב: אתה אומר שאתה זקוק למזומנים או שייתנו לך אפשרות של אשראי בבנקים כי הם רוצים כרגע רק מזומנים ואתה אומר שאין לכם יכולת להביא מזומנים.
מירי רגב: השוק בעולם לא עובד עם מזומנים אלא רק עם אשראי, ואם מבקשים מאתכם מזומנים, אין לכם יכולת לעשות זאת והלקוחות בורחים והמפעל נופל.
שמעון גפסו: הוא כבר נפל.
עמיר פרץ: יש כונס מטעם הבנק והכונס מוכן למכור סחורה רק למי שמשלם לו מזומן.
עמיר פרץ: הוא לא מוכן להתחייבויות.
עמיר פרץ: הבנק הוא המפעיל עכשיו והוא לא מוכן למכור ללקוחות.
עמיר פרץ: אומר בעל המפעל שעכשיו הם מפסידים לקוחות היסטוריים.
עמיר פרץ: בוא נשמע לאן המפעל הולך ומי הולך להיות הבעלים.
חיים רמון: אני רוצה להוסיף.
חיים רמון: לפני שנה פנינו לקרן מצוקה למפעלים בינוניים שהיא מיועדת לעזור למפעלים כמונו שנקלעו למצוקה זמנית.
חיים רמון: באו כלכלנים, בדקו אותנו בקריטריונים של בנק מסחרי והגיעו למסקנה שלא בטוח שבמצב בו נמצא היום המפעל הוא יכול להחזיר את ההלוואה.
חיים רמון: במלים אחרות, הקרן הזאת נותנת את המטריה כשלא יורד גשם.
מירי רגב: היא נותנת את המטריה רק לחזקים.
חיים רמון: כשצריך את המטריה – וזה כולל קולגות שלנו מהם שמענו – וצריכים את הכספים האלו, לפי הקריטריונים של הקרן אנחנו זכאים לקבל הלוואה של 5.5 מיליון שקלים להון חוזר.
עמיר פרץ: אם אתה עדיין בהפסדים, מה זה עוזר לך?
חיים רמון: אם היה היום כסף בקופה, לא היינו יושבים כאן.
עמיר פרץ: היינו יושבים בעוד שלושה חודשים.
משה גפני: על איזה קרן אתה מדבר?
שמעון גפסו: על קרן סיוע למפעלים בינוניים.
אבישי ברוורמן: לשאלת חבר הכנסת פרץ.
אבישי ברוורמן: נניח היית מקבל את הכסף, מה יקרה בעוד חודשיים?
חיים רמון: יש דבר נוסף שמעמיס עלינו מעמסה כבדה ואלה החובות.
חיים רמון: החזר החובות.
חיים רמון: במקביל להון חוזר שאנחנו צריכים מבקשים מאוד פריסה מחדש של החוב.
עמיר פרץ: אם אתה מנטרל את עלות המימון שלך, אתה מרוויח?
חיים רמון: אני מתאזן.
חיים רמון: עם הנתונים עד עכשיו.
עמיר פרץ: אנחנו צריכים להיות בטוחים שבסוף אתה מפעל מצליח.
עמיר פרץ: היו"ר משה גפני: העובדים.
גלילה הורנשטיין: לאור מה שאמרת בדיון הקודם, אני מתנצלת על כך שאני עורכת דין.
גלילה הורנשטיין: בזמנו גם הייתי עורכת הדין של פרי גליל.
משה גפני: זה לא חסרון.
משה גפני: החסרון הוא שמנצלים את המעמד של משפטן ויוצרים בעיות.
משה גפני: הקדוש ברוך הוא נתן טבע לבן אדם שכל מה שיש לו, הוא יכול לעשות עם זה טוב ויכול לעשות רע.
משה גפני: אני מקווה שאת עושה עם זה טוב.
גלילה הורנשטיין: גם אני.
עמיר פרץ: אני מעיד.
גלילה הורנשטיין: החברה נקלעה לקשיים ואני לא אדבר על ההיסטוריה כי אני לא מכירה את החברה.
גלילה הורנשטיין: הוגשה בקשת כינוס על ידי בנק הפועלים לבית המשפט המחוזי בתל אביב.
גלילה הורנשטיין: בד בבד הוגשה על ידי החברה בקשה להקפאת הליכים לבית המשפט בנצרת.
גלילה הורנשטיין: בית המשפט בתל אביב החליט על כונס זמני והחליטו באותו מושב גם לדחות את הבקשה של הקפאת הליכים שהגישו הבעלים.
גלילה הורנשטיין: למה?
גלילה הורנשטיין: כי הבעלים הודיע באותה בקשה שאין לו מימון להפעיל את החברה.
גלילה הורנשטיין: אנחנו, העובדים, תמכנו בבנק הפועלים רק בגלל שבנק הפועלים אמר שהוא יכול כן לממן את ההפעלה ולעובדים היה חשוב שתהיה הפעלה ואפשרות למכור את העסק כעסק חי.
גלילה הורנשטיין: שום שאלת אשראי של הבעלים, שום שאלה של פריסת חובות של הבעלים כבר לא עומדת על הפרק.
גלילה הורנשטיין: ההליך נעשה והוא בלתי הפיך.
גלילה הורנשטיין: כי החברה חייבת מאה מיליון, ואולי יותר אבל אנחנו יודעים על מאה מיליון, ביניהם גם חוב לעובדים והחברה היא בעצם חדלת פירעון.
גלילה הורנשטיין: מבחינה משפטית היא חדלת פירעון.
גלילה הורנשטיין: כדי להציל אותה צריך לבוא רוכש שיגיד שהוא רוצה לקנות את החברה או את הפעילות או את הנכסים.
גלילה הורנשטיין: לדעתי מה שאתם צריכים לעשות, אם יש לכם את הכוח לעשות, יש לנו בעיה עם בנק הפועלים.
גלילה הורנשטיין: אני לא מדברת על המדינה שיכול להיות שהיא יכולה לעזור אולי לרוכש הבא כמו שבפרי גליל.
גלילה הורנשטיין: כרגע יש לנו בעיה גם עם בנק הפועלים.
גלילה הורנשטיין: בנק הפועלים אומר שהוא נותן מיליון וחצי שקלים כדי להציל את החברה.
גלילה הורנשטיין: המיליון וחצי האלה מספיקים מיום ראשון שעבר, אז ניתן הצו, עד יום ראשון שיגיע.
שמעון גפסו: כוסות רוח למת.
גלילה הורנשטיין: זאת אומרת, אין כאן הפעלה.
גלילה הורנשטיין: רוצים אולי להציף את המפעל, העובדים לא יעבדו יום אחד בלי שישלמו להם משכורת.
גלילה הורנשטיין: אנחנו צריכים את עזרת הוועדה שתודיע לבנק הפועלים, אם היא רוצה שהמפעל יעבוד כעסק חי, שיבוא רוכש שיקנה אותו כעסק חי, שחלק מהחובות שיחזירו להם יממנו את ההפעלה אבל לא על הגב של העובדים.
משה גפני: מירי, את רוצה להתייחס?
מירי רגב: מה מצפים מאתנו שנעשה כרגע?
רוחמה אברהם-בלילא: היא אמרה.
מירי רגב: הדבר הכי חשוב הוא לראות איך אנחנו יכולים לשנות את הקריטריונים של הקרן שכאשר המפעל במצוקה יעזרו לו ולא כשהוא בריא.
משה גפני: אני לא יודע מה זאת הקרן הזאת.
מירי רגב: כשהמפעל בעייתי, אז הקרן צריכה לבוא ולסייע לו בכספים ולא כשהכל בסדר.
רוחמה אברהם-בלילא: אני קצת מעורה בכל מה שקשור לעסקים הקטנים והבינוניים.
רוחמה אברהם-בלילא: זאת לא תהיה תופעה חדשה.
רוחמה אברהם-בלילא: כל מה שאנחנו חווים היום, הן בסוגיה של פרי הגליל והן בסוגיה של סלינה, אלה מפעלים שנקלעים לקשיים כתוצאה מהמשברים שפקדו אותנו בשנים האחרונות ושנת 2012 תהיה שנה מכרעת ואני חוזרת ואומרת את זה.
רוחמה אברהם-בלילא: במשרד התעשייה בעבר, בשנת 2008, אז גם היה איזשהו משבר, נערכו והביאו למשל מסלול של פתרון של יציאת עובדים לחופשה במימון המדינה, לקיחת אותה קרן לסיוע למפעלים במצוקה והתאמת הקריטריונים שלה על מנת שמפעלים כדוגמת סלינה יוכלו להיעזר בה.
רוחמה אברהם-בלילא: ועדת הכספים לא יכולה לפנות לבנק הפועלים.
רוחמה אברהם-בלילא: אנחנו לא יכולים להתערב עד כדי כך, אבל אני חושבת שאנחנו צריכים לכתוב מכתב בשם כולנו – ואתה היושב ראש תוביל את זה לאור החלטה של הדיון המהיר הזה – ופנייה דחופה לשר האוצר ולשר התעשייה שיקבעו כללים ומסלולים למפעלים כדוגמת סלינה.
רוחמה אברהם-בלילא: אני חושבת שבפרק זמן של שבועיים עד חודש יתכנסו האוצר ומשרד התעשייה ויביאו לכאן פתרונות.
רוחמה אברהם-בלילא: אני חושבת שטוב שזה עולה כאן, אבל כאן זה לא השולחן כדי לתת את המענה.
עמיר פרץ: מה שאת מציעה, זה סגירת המפעל.
רוחמה אברהם-בלילא: זאת לא סגירת המפעל.
רוחמה אברהם-בלילא: אתה לא יכול להתערב.
רוחמה אברהם-בלילא: זה מפעל פרטי.
עמיר פרץ: אני כן יכול.
עמיר פרץ: בעבר עשינו את זה הרבה פעמים.
רוחמה אברהם-בלילא: מי שיכול להידרש לסוגיה הזאת במציאת הכלים המשפטיים – הרי בעבר טיפלו במפעלים כאלה – וכל מה שצריך לעשות, זה לעשות התאמות במציאת המסלולים שהיו בעבר למציאות הנוכחית בשטח שהיא תהיה יותר חמורה מכפי שאנחנו רואים כרגע.
אבישי ברוורמן: לצערי אני לא רואה שממשלות ישראל – וזאת לא ביקורת על הממשלה הזאת או אחרת – או ועדת הכספים יצליחו בשבועיים האלה למצוא חוק חדש ותקנות.
אבישי ברוורמן: לכן, כפי שאמרה הגברת הורנשטיין, המפעל הזה יצטרך להיסגר.
אבישי ברוורמן: אני חושב שאנחנו בתקופה שתהיה קשה מאוד ואני חוזר ואומר שבעולם ייסגרו מפעלים.
אבישי ברוורמן: לחזי צאיג אין כרגע פתרון ואם אין לו פתרון, אני לא רואה שהדברים האלה יקרו בשבועיים הקרובים והשאלה היא האם בצורה נקודתית, כמו בפרי הגליל, יש איזו דרך בה אפשר לעזור נקודתית.
אבישי ברוורמן: לגבי הבעיה הגדולה, אנחנו נכנסים כאן למשבר גדול עולמי שישפיע גם על ישראל למרות התקציב הדו-שנתי ונצטרך להיערך ולראות מה אנחנו עושים עם מפעלים שייסגרו.
משה גפני: לכם יש מה להציע?
משה גפני: משרד האוצר ומשרד התעשייה, לכם יש מה להציע?
חזי צאיג: כפי שאמרתי קודם, במרכז ההשקעות אין מחויבות או אין לנו כרגע מה להציע להם.
חזי צאיג: בטח הם לא הולכים להשקיע ואנחנו לא יכולים לתת פתרונות למפעל שנמצא בקשיים.
חזי צאיג: יחד עם זאת שוחחתי ביחד עם הנציגים של המשרד שלנו עם דורית כדי לנסות ולעניין אותם במסלול עליו דיברה חברת הכנסת רוחמה אברהם, מסלול שנקרא חל"ת בו המדינה הייתה מממנת יציאה של עובדים לחופשה לפרק זמן של עד חצי שנה ובתנאי שהם חוזרים.
חזי צאיג: עניינו אותה בזה.
חזי צאיג: זה היה מצריך אותנו לעשות שינוי של ההוראה.
חזי צאיג: לפני שאנחנו רצינו לעשות את השינוי הזה, שאלנו אותה אם זה מעניין אותה והאם זה יכול לתת לה איזשהו מענה או פתרון.
חזי צאיג: היא אמרה שכרגע יש התעניינות גדולה מאוד של קונים פוטנציאליים והיא מאמינה שתוך שבועיים היא יכולה למכור את המפעל.
חזי צאיג: היא אמרה שכרגע זה לא מעניין אותם.
אורן משה: כפי שחזי אמר, אלה מסלולים שמותנים בהשקעה.
אורן משה: אמירה לגבי הקרן למפעלים בינוניים.
אורן משה: הקרן הזאת קולטת מפעלים שהם לא מצליחים לקבל אשראי בבנק כי הריבית שלה היא קצת יותר יקרה ויש שם גם עמלות.
אורן משה: בסוף הבנקים שמים שם כסף והם לא רוצים לשים את הכסף על קרן הצבי.
אורן משה: זאת אומרת, הם ייתנו הלוואה רק היכן שהם חושבים שהם יקבלו את הכסף למרות שיש ערבות מדינה על שבעים אחוזים מההלוואה.
אורן משה: אם הם עדיין חושבים שיהיה מקרה של פשיטת רגל, עדיין הם יאבדו במקרה הזה חמישה אחוזים כי הם רוצים גם ערבות של הלווה, אבל הם לא היו מוכנים לתת את זה.
אורן משה: לכן זאת לא קרן שהיא תחליפית לשום דבר.
משה גפני: מה לגבי ההצעה של חזי?
אורן משה: ההצעה של חזי היא הצעה טובה, אבל השאלה אם זה רלוונטי לצרכים הספציפיים של המפעל.
אורן משה: אני לא מכיר ספציפית את המקרה הזה, פעם ראשונה ששמעתי עליו זה היה לקראת הדיון הזה, אני לא יודע כמה היא רלוונטית.
חזי צאיג: דורית אמרה שהיא לא רלוונטית.
חזי צאיג: דיברתי אתה.
חזי צאיג: אני רוצה להעלות עוד פתרון שלא נמצא על השולחן שלי.
חזי צאיג: ב-2008, לאור המשבר, מדינת ישראל יצאה בגיוס של מוסדיים ביחד עם כסף של המדינה לקרנות מנוף ושם גויסו כמה מיליארדי שקלים שאמורים לתת פתרון למפעלים במשבר.
חזי צאיג: הקרנות האלה פועלות והיום הן ממחזרות חוב.
עמיר פרץ: של מי הן?
חזי צאיג: הכסף של המדינה הוא כרית ביטחון.
חזי צאיג: המוסדיים שמו כסף מול כסף של המדינה כאשר המדינה סופגת את ההפסדים אם יש.
חזי צאיג: השאלה אם אתם פניתם לקרנות האלה.
משה גפני: עמיר, יש לי שאלה אליך.
משה גפני: אתה מסכים בשם הוועדה לפנות לבנק הפועלים ולבקש מהם את הדחייה הזאת?
עמיר פרץ: הוועדה תפנה.
מירי רגב: בשם הוועדה.
משה גפני: אנחנו צריכים לפנות לבנק הפועלים.
עמיר פרץ: ברור, אבל לא זאת השאלה.
עמיר פרץ: יש לך כאן שני גורמים שחסרים בדיון הזה.
משה גפני: הכונס והבנק.
עמיר פרץ: לא הבנתי מהבעלים אם הם רוצים להמשיך להיות בעלים.
עמיר פרץ: אם הם מעמידים את המפעל למכירה, זה משהו אחר.
עמיר פרץ: כל מה שאתה מדבר על פרי הגליל, רק בשל העובדה שהיה קונה שהסכים לקנות לפני שנתיים והוא נכנס לתהליך מהסוג הזה.
עמיר פרץ: יש כאן שותפים לדבר.
עמיר פרץ: גם בנק הפועלים יצטרך לוותר על חלק מהחוב שלו, גם להכניס את האלמנט החדש שהציע כאן חזי לגבי העניין של מסלול הכשרה מקצועית בתוך המפעל, חל"ת.
עמיר פרץ: המסלולים האלו ידועים.
עמיר פרץ: כאן צריך לבנות תוכנית שכוללת כמה מרכיבים.
עמיר פרץ: מאה מיליון שקלים על מפעל על מחזור שאין לי מושג מה גובהו.
שמעון גפסו: שבעים מיליון שקלים.
עמיר פרץ: אני מדבר על המחזור בחודש.
עמיר פרץ: זה שבעים מיליון בשנה.
שמעון גפסו: כן.
משה גפני: עמיר, אתה רוצה להיכנס לעניין?
עמיר פרץ: אני שוקל את זה.
משה גפני: אני אתן לראש העיר לומר משפט ובזה נסיים את הדיון.
משה גפני: מדובר על דיון שעבר לכאן מהמליאה.
משה גפני: הייתי צריך לקיים דיון במשך 10-15 דקות ולהגיע למסקנות, אבל הארכנו בעניין הזה.
משה גפני: אני אגיד לכם מה צריך לעשות.
משה גפני: הכול כאן בוסר.
משה גפני: אף אחד לא יודע.
משה גפני: אתה שאלת השאלה הנכונה והיא האם הבעלים של המפעל רוצים להמשיך את המפעל.
משה גפני: אומר אורן שהוא בכלל לא מכיר את המפעל הזה.
משה גפני: גם חזי לא בעניין.
משה גפני: אם אני הייתי לוקח על עצמי את הטיפול במפעל הזה, אני יודע שאתה יודע לעשות את זה יותר טוב ממני, הייתי מזמן ישיבה, קורא לבנק הפועלים, קורא לאורן, קורא לחזי, קורא לבעלים, קורא לראש העיר, קורא לוועד העובדים, מושב אותם יחד ומברר מה הם רוצים.
משה גפני: הבנו את הבעיה אבל השאלה היא אם אתם רוצים להמשיך או לעזוב את המפעל.
עמיר פרץ: אני מוכן אדוני שהמנדט שלי יהיה מוגבל להביא לכאן תוך שבוע עד עשרה ימים את ההצעות לכיוונים.
עמיר פרץ: אני לא רוצה שיהיה מצב שמחר אני אמצא את עצמי נקלע למקום שאי אפשר לצאת ממנו.
משה גפני: חברי הוועדה, אתם מסכימים?
משה גפני: זאת ההצעה הטובה ביותר שאתה אנחנו יכולים לצאת אתה.
מירי רגב: אנחנו מסכימים.
משה גפני: עמיר, אנחנו סומכים עליך.
משה גפני: בפעם הקודמת זה הצליח.
שמעון גפסו: כמה נתונים שאני חושב שהם חשובים.
מירי רגב: תן לראש העיר לדבר.
מירי רגב: הוא בא עד לכאן.
משה גפני: אני חסיד של גפסו.
משה גפני: הוא מהיחידים שאומר שהוא רוצה חרדים בניגוד לכולכם.
מירי רגב: תראה מה קורה בבית שמש.
מירי רגב: הרסתם את העיר.
משה גפני: אנחנו הרסנו בכלל את המדינה.
משה גפני: תגידי, איפה את יושבת באוטובוס, בצד האחורי?
מירי רגב: קדימה.
זבולון אורלב: היא נוהגת את האוטובוס.
שמעון גפסו: תודה רבה אדוני היושב ראש.
שמעון גפסו: חברים, בראש וראשונה אני רוצה להודות לכל חברי הכנסת והשרים שנרתמו לנושא הזה.
משה גפני: השרים עוד לא נרתמו.
שמעון גפסו: גם שרים ואפילו ראש הממשלה באופן אישי.
שמעון גפסו: אני רוצה לומר שהיינו לפני מספר דקות בדיון על פרי גליל וזה בדיוק הדיון אליו אנחנו לא רוצים להגיע.
שמעון גפסו: עם התבונה הנכונה של כל הנוכחים כאן, אנחנו לא נהיה שם.
שמעון גפסו: אני רוצה לומר שבמפעל הזה יש מוצר, יש פוטנציאל ייצור ולדעתי יש שוק מצוין.
שמעון גפסו: אני רוצה לומר מה שלא נאמר כאן.
שמעון גפסו: מעבר לכך שיש למפעל חובות, למפעל יש נכסים גדולים מאוד בנצרת עילית, קרקעות וקרקעות שוות היום הרבה מאוד כסף.
שמעון גפסו: זה דבר שצריך להילקח בחשבון.
שמעון גפסו: עם כל הסנטימנטים לכולם, המטרה שלי היא שהמפעל הזה ימשיך להתקיים בנצרת עילית ולהעסיק את העובדים.
שמעון גפסו: הבעלים מבין וישבתי אתו.
שמעון גפסו: אני אומר לכם, אני מכיר את המפעל הזה הרבה שנים.
משה גפני: שמעון, הסיכום שהצעתי הוא טוב?
שמעון גפסו: אני מוכן לסייע לעמיר שכבר דיבר אתי בטלפון, אבל אני מוכן לסייע לכל אדם שמוכן לסייע למפעל הזה.
משה גפני: אתם ביקשתם דיון בוועדה.
שמעון גפסו: אני חושב שהפתרון הזה הוא מצוין.
משה גפני: אין לי פתרון אחר.
שמעון גפסו: תוך עשרה ימים יובאו לוועדה מספר אופציות והועדה תשקול כאן מה הכי טוב קודם כל לעובדים.
שמעון גפסו: תודה רבה אדוני.
משה גפני: רצית לומר משפט.
דוד הוברמן: פעם ראשונה שמישהו מסתכל על העובדים.
דוד הוברמן: הגיע הזמן שכל הנושא הזה יהיה בידיעת העובדים ובמעורבות העובדים.
דוד הוברמן: אנחנו לא היינו מאורגנים במשך ארבעים שנים אבל למדנו.
דוד הוברמן: אני מבטיח שאת החלק שלנו אנחנו ניתן אבל לא ניתן עוד פעם שזה יהיה על הגב שלנו.
דוד הוברמן: תודה רבה.
משה גפני: אנחנו מחליטים.
עמיר פרץ: אני מבקש להטיל עלי לבדוק ובתוך כמה ימים להביא לך מסקנות.
עמיר פרץ: אל תטיל עלי לפתור.
משה גפני: אני לא מבקש ממך לפתור.
עמיר פרץ: אני בודק וחוזר.
משה גפני: עמיר, אני אתך.
משה גפני: הנושא הזה בכלל לא עלה לדיון ואנחנו לא יודעים היכן אנחנו עומדים.
משה גפני: לכן הוועדה מבקשת ממך לבדוק את הדברים עם הבנק, עם הבעלים, עם משרדי הממשלה הרלוונטיים, עם העובדים, עם העירייה.
משה גפני: אחרי בדיקה תחזור עם מסקנות מה צריך לעשות.
עמיר פרץ: אם הוא היה אומר לי שבלי חובות הוא מרוויח, הייתי יותר שקט.
משה גפני: הפסקה עשר דקות וממשיכים בסדר היום.
רוחמה אברהם-בלילא: אני מחדשת את בקשתי להעביר לנו את ההעברות לפני הישיבה.
רוחמה אברהם-בלילא: לא יכול להיות שפקידי האוצר יודעים באיזה העברות דנים, כולם באים ערוכים ואנחנו מקבלים את המספרים, העברות, תקציבים ושינויים ברגע האחרון ואנחנו צריכים לעקוב אחרי הפעולות של הממשלה הכושלת הזאת.
רוחמה אברהם-בלילא: אדוני היושב ראש, אני לא מוכנה לוותר בעניין הזה.
רוחמה אברהם-בלילא: אני רוצה פתרון לעניין הזה.
משה גפני: אני אשב עם הממונה על התקציבים כדי לראות מה ניתן לעשות.
רוחמה אברהם-בלילא: חבר הכנסת אורלב, אתה מצטרף לבקשה שלי?
משה גפני: כולם מבקשים.
רוחמה אברהם-בלילא: אנחנו צריכים לעשות סדר בעניין.
זבולון אורלב: אני מצטרף לבקשתה של חברת הכנסת רוחמה אברהם.
משה גפני: אני אקיים ישיבה ונראה אם אפשר לשנות את זה.
משה גפני: פניות מספר 637 עד 639 - תחבורה
גילי קניגסברג: מנהלת אגף כלכלי-פיננסי במשרד התחבורה.
גילי קניגסברג: אני מדברת על תקצוב של כמיליארד שקלים בהרשאה להתחייב.
גילי קניקסבוך: מיליארד שקלים בהרשאה להתחייב.
משה גפני: את לא מדברת על מה שאני מדבר.
משה גפני: אמרתי שמדובר בפניות מספר 637 עד 639, ארבעה מיליון ייעוץ בנושא רוחב.
גילי קניקסבוך: אין לי את זה.
גילי קניקסבוך: לא באתי להציג את זה אלא באתי להציג שני נושאים אחרים.
משה גפני: יש מישהו שרוצה להציג את הפניות?
משה גפני: פנייה מספר 663 – הרשאה להתחייב, מכרז להתייעלות אנרגטית במוסדות ממשלתיים.
אמיר אדרי: הפנייה הזאת נועדה לתקצב סך של 550 אלפי שקלים כהרשאה להתחייב עבור המכרז להתייעלות אנרגטית.
רוחמה אברהם-בלילא: מה זאת התייעלות אנרגטית.
אמיר אדרי: יצאנו במכרז שכולל חמישים מבנים ציבוריים בו אנחנו רוצים לבצע פרויקטים להתייעלות אנרגטית.
אמיר אדרי: זה אומר שתגיע חברה שתייעל את השימוש בחשמל.
אמיר אדרי: לצורך העניין היא תמצא נורות חסכוניות יותר, מזגנים שצורכים פחות חשמל, והיא תבחן מבנה-מבנה ותציע תוכנית להפחית את השימוש בחשמל, דבר שהוא מאוד כדאי כלכלית.
משה גפני: זה להחליף נורות ומזגנים?
אמיר אדרי: גם נורות, גם צ'ילרים.
אמיר אדרי: הכסף נועד רק להכין את המכרז.
משה גפני: אני מוכן לעשות את זה ב-400 אלף שקלים.
משה גפני: אני אעבור במשרדי הממשלה.
משה גפני: מה יש כאן לראות?
רוחמה אברהם-בלילא: יש נורות מיוחדות.
משה גפני: אנחנו יודעים מה זה.
משה גפני: השאלה מה יש לעשות.
אמיר אדרי: חשוב לציין כאן שזה נעשה לא בתקציב המדינה.
אמיר אדרי: כלומר, מי שמתמודד על המכרז אלה חברות פרטיות שמציעות.
אמיר אדרי: החברות הפרטיות.
אמיר אדרי: יש כל מיני חברות שמתחרות על המכרז.
אמיר אדרי: הן מציעות כמה אחוזי התייעלות הן יכולות להשיג במבנים המוצעים.
אמיר אדרי: החברה שתציע את אחוז ההתייעלות הגבוה ביותר תזכה במכרז ובעצם היא תהנה מהחסכון.
אמיר אדרי: כלומר, שמונים אחוזים מהחסכון ילכו אליה כרווחים, לחברה.
אמיר אדרי: היא בעצם מבצעת את כל תהליך ההתייעלות על חשבונה, היא מחליפה את הנורות על חשבונה, היא מחליפה מזגנים וצ'לרים.
משה גפני: ומה היא מקבלת?
אמיר אדרי: היא מקבלת שמונים אחוזים מהחסכון אותו היא הצליחה להשיג.
אמיר אדרי: אם למשל היא הצליחה לחסוך למבנה הממשלה 10,000 שקלים, היא מקבלת 8,000 שקלים ו-2,000 שקלים ילכו למדינה.
רוחמה אברהם-בלילא: זה לא יאומן.
רוחמה אברהם-בלילא: לך תחליף נורות ותקבל 8,000 שקלים על כל 10,00 שקלים.
אמיר אדרי: הפרויקטים האלה מאוד מקובלים בעולם.
אמיר אדרי: אנחנו משיגים כאן התייעלות אנרגטית.
רוחמה אברהם-בלילא: הפרטת הנורות במשרד ראש הממשלה לגורמים פרטיים.