GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
משה גפני: זה שאתה אומר שאלה אבות שהם בתהליכי גירושין, יכול להיות שזה נכון, יכול להיות שלא, אבל מה זה משנה?
משה גפני: ואם אלה לא אבות בתהליכי גירושין אבל יש 400 מתאבדים, לא צריך לטפל בהם?
ראובן ניסן: אני אגיד לך מה זה משנה לך.
משה גפני: למה זה משנה לי.
משה גפני: אני יושב ראש ועדת הכספים.
משה גפני: אני לא הולך לטפל בזה.
משה גפני: אני הולך להביא כסף.
ראובן ניסן: אני מדבר על אותם אבות בתהליך גירושין שיש נגדם תלונות שווא.
ראובן ניסן: מדובר על 55 אחוזים מהתלונות במשטרת ישראל.
אברהם מיכאלי: בוועדות הופיעו חברים שלך ודיברו באופן חופשי.
אברהם מיכאלי: יטפלו בהם כמו בכל מקרה, לצערנו.
ראובן ניסן: אותם ארגוני אבות לא מתוקצבים.
ראובן ניסן: אני יכול להגיד לך שבפייסבוק יש לנו 1,200 אבות כאלה.
משה גפני: 1,200 הולכים להתגרש?
ראובן ניסן: כבר התגרשו.
ראובן ניסן: בדרך כלל, אגב, לא מרצונם.
משה גפני: אני לוקח את הדברים שלך מאוד ברצינות.
משה גפני: מהבוקר אני משתמש כאן בחוש הומור, כי אחרת החיים שלי בזבל.
ראובן ניסן: לי זה מאוד כואב.
קריאה: אני לא רואה את הבן שלי כבר שש שנים.
קריאה: בוא נתקדם בבקשה.
משה גפני: רבותיי, אני רוצה למלא את התפקיד שלי.
משה גפני: אם אני אמלא את התפקיד שלי כפי שצריך, גם אתה בנושא שהעלית תרוויח, גם אם אני אצחק וגם אני אעשה את זה בחוש הומור.
משה גפני: מי הרפרנט של האוצר?
רועי כפיר: אני.
משה גפני: אם אני אצליח עם האוצר את מה שאמר חבר הכנסת מיכאלי ומה שאמר דוקטור בועז לב, יוכלו לטפל בכל מה שהעלית.
משה גפני: לכן אני רוצה ללכת לעיקר.
משה גפני: יכול להיות שאתה צודק אבל אני לא מבין בזה.
משה גפני: אני מבין בכסף ולכן מינו אותי.
משה גפני: עד שידיחו אותי, אני כאן.
משה גפני: איתן גולדברג, יושב ראש ועד העמותה.
איתן גולדברג: כן.
איתן גולדברג: תודה רבה היושב ראש, תודה רבה לחבר הכנסת מיכאלי שמלווה את העמותה ודלתו פתוחה בפנינו.
איתן גולדברג: העניין הזה של ההתאבדויות עלה לאחרונה כאן בכנסת ואני יכול לומר לך בקצרה שכשאנחנו לפני עשר שנים התחלנו את הפעילות בעמותה, לא הייתה מודעות לנושא הזה.
איתן גולדברג: כשהגענו גם למשרד הרווחה ב-2005, הם לא ידעו שיש מתאבדים.
איתן גולדברג: אני חושב שאני ממש כאן אולי פה לעשרות אלפי משפחות שקרתה להם התאבדות במשפחה והן נמצאות בשכול שהוא לא פשוט.
איתן גולדברג: מה שאנחנו מבקשים היום מהוועדה הזאת זה לתקצב את הנושא של הפעילות של העמותה בנושא של עזרה לבני המשפחות באמצעות קבוצות תמיכה לבני משפחה שיקיריהן התאבדו.
איתן גולדברג: התחלנו בפרויקט בצפון.
איתן גולדברג: הייתה תמיכה גם ממשרד הרווחה, גם מהקואליציה לטראומה ומעוד גופים כמו המוסד לביטוח לאומי.
איתן גולדברג: הפרויקט הזה עומד להסתיים ואין מענה להמשכו.
איתן גולדברג: כתפי העמותה צרות והיא לא יכולה להעמיס עליה את כל הנושא של הפרויקט הזה.
איתן גולדברג: הכספים כאן הם לא רבים.
איתן גולדברג: מדברים כאן בשניים או שלושה מיליון שקלים, דבר שייתן מענה לאותם 400 או 500 משפחות שאין להם מקום אחר אלא רק להיות בקבוצות תמיכה.
איתן גולדברג: אם היום אתה תיקח טיפול פסיכולוגי, זה עולה 400-500 ו-600 שקלים לפגישה.
איתן גולדברג: אני חושב שהרבה משפחות, אין להם את הכסף הזה.
איתן גולדברג: אנחנו הדבר היחידי שיש להן.
איתן גולדברג: אני יושב ראש העמותה והקו הפתוח נמצא אצלי בבית כי אין לנו תקציב לקו פתוח.
איתן גולדברג: אני מקבל את הפניות ולבי נקרע.
איתן גולדברג: אנשים אומרים שאין להם מה לעשות.
איתן גולדברג: אם אנחנו לא יכולים לפתוח קבוצת תמיכה כי אין לנו מנחים ולא יכולים לשלם להם, מה אני אעשה עם אותם אנשים?
איתן גולדברג: אני מדבר כאן על כספים מועטים יחסים שיכולים לתת מענה לאותם אנשים.
איתן גולדברג: זאת בקשתי ואני חושב שאפשר להיענות לה.
איתן גולדברג: אני מדבר כאן מדם לבי.
איתן גולדברג: אני הייתי בקבוצת תמיכה ואני יכול לומר לך שזה חולל בי שינוי ונתן לי קביים להמשיך ללכת, לי ולמשפחתי.
איתן גולדברג: 17 שנים אחרי שבתי גלי התאבדה, הבת שלי שהיום היא בת 25, לשמחתי סוף כל סוף אחרי 17 שנים הגיעה לקבוצת תמיכה והיא אמרה לי: אבא, זה נתן לי עזרה להמשיך הלאה בחיים שלי.
איתן גולדברג: תודה רבה.
משה גפני: חגי חרמש.
שי חרמש: אני פסיכיאטר ואני אבא של אסף ז"ל.
שי חרמש: אני רוצה קצת לחזור על מה שאיתן אמר ולמרות זאת אני חושב שהחלק הזה הוא חשוב.
שי חרמש: אני אתן רק דוגמה אחת למה המשפחות נמצאות בסיכון גדול שעוד מישהו יקום ויעשה את המעשה הנורא.
שי חרמש: יש הרבה מחקרים האומרים שהסיכון הזה הוא בערך פי עשר, פי שמונה, פי 12.
שי חרמש: אנחנו בסיכון גדול.
שי חרמש: פציינט שלי שטופל לפני כ-17 שנים, עם כל מיני סיבוכים מאוד גדולים בחייו האישיים, עורך דין מצליח, בפגישה של העמותה לפני כמה חודשים, שני אנשים בכירים מחפשים אותי ושואלים אותי אם אני זוכר את אותו אדם.
שי חרמש: אמרתי שאני זוכר אותו כי הוא היה אצלי פעמים רבות.
שי חרמש: הוא שלח יד בנפשו בערך לפני מספר חודשים.
שי חרמש: לא הופתעתי מאוד.
שי חרמש: הוא בהחלט היה בסיכון גדול אבל לא הצלחנו להציל אותו.
שי חרמש: אמר לי הבן שארבעים יום אחרי שאבא התאבד, גם אימא התאבדה.
שי חרמש: בהחלט מכה כפולה.
שי חרמש: צריך לחשוב מה עובר על שלושת הילדים.
שי חרמש: אחד משלושת הילדים לא הגיע לפגישה וכנראה הוא במצב קשה.
שי חרמש: זה ממחיש בצורה מאוד קונקרטית כמה הסכנה לבני המשפחה היא גדולה.
שי חרמש: לכן נדרשת גם במסגרת תוכנית המניעה התערבות מיוחדת לשמור ולהגן על האנשים להם זה קרה.
משה גפני: איך התארגנה הקבוצה הזאת?
משה גפני: איך התארגן הוועד הזה?
שי חרמש: מבחינתנו משרד הביטחון, צה"ל, אצל המתאבדים שלו, כולל כל המשפחות השכולות, כחלק מהרוטינה אתה עובר לאגף השיקום והם פונים למשפחות.
משה גפני: אבל אך התארגן הוועד הזה?
משה גפני: איך התארגנה העמותה?
שי חרמש: אנחנו זכינו, עפרה ואני, שמשרד הביטחון יטפל בנו.
שי חרמש: הבן שלנו התאבד בצבא.
שי חרמש: אנחנו משפחה מגויסת.
שי חרמש: אנחנו זכינו שמשרד הביטחון העניק לנו שנתיים של פגישות כאלה ובסופו של דבר למרות שהייתי מאוד ספקן – אני ספקן בחלק המקצועי – הערכתי שהקבוצות האלה מאוד מאוד תרמו לנו.
שי חרמש: באותו זמן, כיוון שאני בגהה, פרופסור אלן אפטר שכרגע איננו, הוא אחד האנשים המרכזיים, הייתה לו עמותה נוספת, מקצועית מאוד.
שי חרמש: העמותה שלנו אותה הקמנו על סמך הניסיון הזה עם כל מיני אנשים אחרים, אנשי המקצוע חברו אלינו.
שי חרמש: הם היו מאוד מקצועיים, מאוד קרים – סליחה על הביטוי – ומאוד מדולדלים, ואנחנו היינו עם תחושת שליחות מאוד מאוד גדולה.
שי חרמש: כיוון שאנחנו מכירים, חברנו ביחד תחת השם "בשביל החיים" וכך קמה העמותה.
שי חרמש: העמותה הזאת היא עמותה טובה, האנשים טובים.
שי חרמש: לאיתן מגיע באמת פרס ישראל בבוא הזמן ואני לא מגזים.
שי חרמש: באמת אלה אנשים טובים.
שי חרמש: המשפחות מסורות לעניין הזה ואנשי המקצוע עושים את זה באופן מאוד מאוד מקצועי.
שי חרמש: זה מורכב מאוד למנוע, זה מורכב לעזור למשפחות.
שי חרמש: עמותת "בשביל החיים" היא באמת מהווה חיבור טוב גם בחלק הבין-אישי לעניין ואנחנו מושכים.
שי חרמש: אם אני אשמע מבועז או מימימה שהם רוצים להכניס את הרחבת תוכנית המניעה ב-2013, אנחנו נתנפל עליהם.
שי חרמש: אנחנו חושבים שזה צריך להיות ב-2012.
שי חרמש: אנחנו בתוך הפיילוט הצפוני.
אברהם מיכאלי: פרופסור חרמש אומר שבתקציב לוקחים בחשבון את התמיכה במשפחות.
פרופ' חגי חרמש: גם בגלל שהן במצוקה, אבל גם בגלל שהן בסכנה.
פרופ' חגי חרמש: המקרה הזה עליו סיפרתי הוא קיצוני, אבל הוא מקרה אמת.
פרופ' חגי חרמש: יש עוד כאלה ולכן אנחנו באמת פונים לוועדת הכספים שתעזור בנושא.
איתן גולדברג: אני רוצה להדגיש שאנחנו רוצים תקציב היום לפעילות השוטפת של קבוצות התמיכה.
איתן גולדברג: לא לחכות ל-2013 כי עבור בני המשפחה זה מאוחר.
משה גפני: לפני שאני ממשיך עם רשימת הדוברים אני רוצה לפנות אל רועי ממשרד האוצר.
משה גפני: בוועדה הרבה פעמים היו דיונים והרבה פעמים אני משתמש בחוש הומור והרבה פעמים זה יצא לי לא טוב.
משה גפני: התקשר אלי איש בכיר מאוד במשק הישראלי ושאל אותי למה אמרתי משהו כי פגעתי בו.
משה גפני: אמרתי לו שזה היה בהומור.
משה גפני: התברר שהפרוטוקול לא רושם שאני צחקתי.
משה גפני: רציתי לומר לך שהשתמע כאילו צחקתי.
משה גפני: מישהו יכול לראות את הפרוטוקול כאילו זלזלתי בעניין הזה.
משה גפני: אני אומר לפרוטוקול שאני לוקח את הדברים שלך מאוד מאוד ברצינות.
משה גפני: אני משתמש הרבה עם חוש הומור כי תאר לעצמך שאני אלך בקשיחות עם משרד האוצר, כי אז הם לא ייתנו לי כלום ולכן אני הולך אתם בהומור והם לא שמים לב ואני לוקח להם כסף.
משה גפני: רציתי שתדע שאני לוקח את הדברים ברצינות.
משה גפני: אני צוחק ואחרי כן אני הולך הביתה ובוכה.
משה גפני: רועי.
רועי כפיר: אם אפשר רק לחדד מה השאלה.
משה גפני: אנחנו רוצים כסף.
משה גפני: תשמע מה עושים האנשים החשובים האלה.
משה גפני: כמה לבקש ממנו עכשיו?
בועז לב: שמונה מיליון לשנה הראשונה.
משה גפני: יש תקציב לעניין או אין?
משה גפני: אתה יודע שמחר יש לי העברות שלכם.
משה גפני: כדאי לך לדבר בעדינות.
אברהם מיכאלי: מחר אני מופיע בוועדה.
רועי כפיר: גם אנחנו מתייחסים לזה מאוד ברצינות.
רועי כפיר: לפני הדיון הזה ביררתי באגף התקציבים של משרד הבריאות האם יש תקציב או האם הם מבקשים תוספת תקציב או האם זה נמצא בתוכניות העבודה שלהם.
רועי כפיר: אני חייב לומר שבשלב הזה הם לא כל כך ידעו לענות לי.
רועי כפיר: אני גם לא יודע אם נכון שאנחנו נקיים כאן דיון תקציבי ככל שנדרש בין המשרדים.
רועי כפיר: לגבי שנת 2012, ואת זה הוועדה יודעת, יש כבר מסגרת תקציב לשנת 2012.
רועי כפיר: המסגרת של מערכת הבריאות ומשרד הבריאות בתוכה, נקבעה בקביעה ל-2011-2012.
משה גפני: כן, אבל הפיילוט מסתיים.
משה גפני: מה שנאמר כאן קודם זה שהולכים לתוכנית שהיא תוכנית רב-שנתית ורוצים להגיע לסכום של 37 מיליון שקלים.
משה גפני: יש תוכנית כזאת אצלכם?
רועי כפיר: לא.
רועי כפיר: המטרה ראויה כמו הרבה מאוד מטרות אחרות שיש למשרד הבריאות.
רועי כפיר: לכן חלוקת העבודה בינינו היא שמשרד הבריאות הוא זה שיודע מה המשימות שהוא היה רוצה לבצע ומה סדרי העדיפויות והוא זה שקובע את החלוקה בתוך מסגרת התקציב שנקבעה.
רועי כפיר: ככל הידוע לי, מעבר לפיילוט, אין תקציב במסגרת התקציב ל-2012.
משה גפני: אנחנו נשמע את הדוברים האחרים.
משה גפני: בכל אופן, אני רוצה שאחרי כן תחזור על הדברים כי אני רוצה לשבת גם עם האנשים אצלכם כדי לנסות להגיע לתוכנית ממשית.
רועי כפיר: אני חושב שמן הראוי שקודם כל משרד הבריאות ישב אתנו ויקיים את הדיון הזה כי עוד לא קיימנו אותו.
רועי כפיר: אני לפחות לא נחשפתי אליו.
משה גפני: אני אבקש שאתם תשבו.
גיל זלצמן: הרב גפני, לפני שאתה יוצא, הייתי רוצה שתשמע את דבריי.
גיל זלצמן: אני לא חושב שכל יום ועדת הכספים עוסקת במשהו שיש לו הצלת חיים באופן ישיר.
גיל זלצמן: כבודו, חשוב לי לומר רק מסר אחד.
גיל זלצמן: התאבדות היא לא גזרה משמים, זה לא דבר שהוא נתון, אלא להפך.
משה גפני: השמים אוסרים על התאבדות.
גיל זלצמן: נכון, אבל גם אנשים יראי שמים לפעמים עושים זאת למרות שהם יודעים שזה אסור על פי ההלכה.
גיל זלצמן: הרגע שאדם נוטל את חייו, זה רגע של ייאוש עמוק מאוד.
משה גפני: זה חוצה את כל המגזרים.
משה גפני: לא אמרת מה תפקידך.
גיל זלצמן: דוקטור גיל זלצמן, אני חבר בוועדה הבין-משרדית ויש לי עוד עשרה תפקידים, סגן מנהל בית החולים גהה, פסיכיאטר במקצועי, מומחה להתאבדויות.
גיל זלצמן: האדם שנוטל את חייו, עושה זאת ברגע של ייאוש שכל אחד מהיושבים כאן בחדר יכול להגיע אליו.
גיל זלצמן: זה לא אומר שאם הוא יצליח לצאת מאותו רגע של ייאוש, הוא יתאבד.
גיל זלצמן: יש איזו סברה מוטעית שמי שנגזר עליו להתאבד, יתאבד כי הוא נחוש לעשות זאת ולא ניתן למנוע.
גיל זלצמן: הוא החליט להתאבד ולא יעזור כלום.
גיל זלצמן: אם לא יתאבד היום, יתאבד מחר.
גיל זלצמן: לא נכון.
גיל זלצמן: אדם מתאבד ברגע של מצוקה, ברגע של ייאוש ולפעמים התערבות פשוטה מצילה את חייו.
גיל זלצמן: התוכנית הזאת היא ממש תוכנית להצלת חיים.
אברהם מיכאלי: דוקטור זלצמן, שמענו נתון שמי שפעם אחת נמנע ממנו, שמונים אחוזים לא חוזרים על זה פעם שנייה.
אברהם מיכאלי: זה נתון ששמענו קודם בישיבת הוועדה.
גיל זלצמן: זה נכון מאוד.
גיל זלצמן: רוב ההתאבדויות, יש ניסיון אחד – או שמתאבדים או שאחר כך ניתן לעשות התערבות טיפולית.
אברהם מיכאלי: חשוב שאנשים יבינו את זה.
גיל זלצמן: אם התפרצתי ואני ברשימת הדוברים, אולי אני אעלה עוד כמה נקודות.
אברהם מיכאלי: אדוני היושב ראש, אני חושב שאתה כרגע הגעת לקיום מצווה הכי גדולה.
אברהם מיכאלי: (חילופי יו"ר)
ציון פיניאן: ונשמרתם מאוד לנפשותיכם.
אברהם מיכאלי: לא היית כאן בפתיחת הישיבה.
אברהם מיכאלי: אנחנו דנים כאן ממש בהצלת נפשות וכל שעה שאנחנו מונעים את הצלת הנפשות האלה, הצלנו עוד נפש בעולם הזה.
אברהם מיכאלי: מי שלא מכיר את היושב ראש שנכנס כרגע לתפקיד, הרב גפני הוא הדוחף הגדול אבל הוא זה שמביא את הכסף.
גיל זלצמן: ברשותך, אני יכול להמשיך?
גיל זלצמן: מאחר שלא היית בתחילת הדיון, אומר שתי מלים.
גיל זלצמן: מדובר בתוכנית שדומה לתוכניות שקיימות בכל העולם.
גיל זלצמן: אין כמעט מדינה נאורה באירופה ובארצות הברית שאין לה תוכנית למניעת התאבדות שהיא ברמה לאומית והיא חלק מתקציב המדינה.
גיל זלצמן: רוב היושבים כאן סביב השולחן נמצאים כאן בהתנדבות, כולל אני.
גיל זלצמן: אנחנו כולנו עוזבים את עיסוקינו ומגיעים לדבר על נושא האובדנות, אבל למעשה מדינת ישראל, פרט לשני מיליון השקלים שבוועדת הכספים הקודמת בראשות הרב ליצמן, לפני ארבע שנים, בעצם לא היה שקל אחד במדינת ישראל למניעת התאבדויות.
גיל זלצמן: 400 אנשים מתאבדים בשנה.
ציון פיניאן: מה היה התקציב?
גיל זלצמן: שני מיליון שקלים כדי להתחיל תוכנית פיילוט.
גיל זלצמן: זה כסף כיס.
גיל זלצמן: זה דמי כיס.
גיל זלצמן: אירלנד למשל עומדת לפשוט רגל כלכלית אבל היא מוציאה פי ארבע מהסכום הזה על מניעת התאבדויות.
גיל זלצמן: זה לא סביר ולא יעלה על הדעת שמדינה כמו מדינת ישראל שכל כך רגישה לחיי אנוש, לקדושת החיים, לא תוציא כסף על מניעת התאבדויות.
גיל זלצמן: מדובר ב-400 אנשים בשנה.
גיל זלצמן: כל אדם שמת בתאונת דרכים – עשינו חישוב קטן – מוציאים על מניעת המוות שלו מיליון שקלים.
אברהם מיכאלי: אדוני היושב ראש, זה נתון חשוב.
אברהם מיכאלי: על מניעת תאונות דרכים, שהיא מלחמה קדושה וחשובים, מוציאים כ-370 מיליון שקלים.
אברהם מיכאלי: אנחנו מדברים כאן על מספר יותר גדול של אנשים שמתאבדים, ולצערנו המדינה עד לפני חמש שנים לא הכירה בתופעה, כאילו אין מתאבדים.
אברהם מיכאלי: אמרו שזאת מחלה מדבקת.
ציון פיניאן: משרד הבריאות כבר דיבר?
אברהם מיכאלי: משרד הבריאות דיבר.
אברהם מיכאלי: דוקטור לב דיבר והציג תקציב רב שנתי.
גיל זלצמן: אנחנו מדברים על עשרה אחוזים מהסכום שמוצע על תאונות דרכים ויציל את אותו מספר של אנשים.
גיל זלצמן: כאנשי כספים, אני חושב שהחישוב הוא פשוט מאוד.
גיל זלצמן: כל החיים יקרים ואין תחליף להם, אבל לא יעלה על הדעת שבתקציב המדינה אין שורה אחת שנקראת מניעת התאבדויות.
גיל זלצמן: בכל מדינות אירופה יש שורה כזאת.
גיל זלצמן: אני חושב שזה המסר החשוב ביותר.
ציון פיניאן: נאמר לי שבשלב זה אתם מבקשים שמונה מיליון שקלים.
אברהם מיכאלי: תקציב רב שנתי להפעיל את הפיילוט כתוכנית לאומית קבועה לכל הישובים.
אברהם מיכאלי: עד עכשיו, אדוני היושב ראש, הפעילו תוכנית פיילוט בשלושה ישובים והתוכנית הצליחה.
אברהם מיכאלי: באותם ישובים שטיפלו במניעה, יש ירידה דרסטית.
אברהם מיכאלי: מעבר לכך, כל האנשים שיושבים כאן הם מתנדבים ולצערם חוו כבר את החוויה הנוראה הזאת.
אברהם מיכאלי: יש כאן משפחות מרוסקות כתוצאה מההתאבדות ולכן גם בהן צריך לטפל ולעזור.
אברהם מיכאלי: ביחד אנחנו כנראה נוביל את החקיקה בעניין הזה, כך שהמדינה תחליט לפצות את המשפחות האלה כמו שמפצים נפגעי תאונות דרכים ומשפחות ואת נפגעי העבירה.
אברהם מיכאלי: את החוקים האלה אנחנו חוקקנו.
אברהם מיכאלי: אנחנו כוועדת כספים צריכים לסייע להם בתוכנית אותה הם הגישו.
אברהם מיכאלי: מדובר בתקציב רב שנתי של חמש שנים בסכום של כ-37 מיליון שקלים כך שהם יוכלו לתפקד גם כמשרדים שנוגעים בדבר וגם לעזור כאן למשפחות שסובלות.
ציון פיניאן: יוסף וייס.
יוסי וייס: שלום אדוני ותודה.
יוסי וייס: אני אב שכול מעמותת "בשביל החיים".
יוסי וייס: שני אספקטים קטנים כאשר אחד מהם הוא להביא את הנקודה האישית של הורה שמסתכל דווקא על הכסף.
יוסי וייס: דיבר דוקטור גיל על תאונות הדרכים.
יוסי וייס: רבותיי, מניעת מוות באובדנות זאת מניעת המוות הזולה ביותר שיש.
יוסי וייס: לא צריך גשר, לא צריך מחלף, לא צריך מיליארד שקלים לכביש עוקף ולא צריך שאם אתה שותה, היא תנהג ולא צריך לבדוק צמיגים או עייפות הנהג וכולי.
יוסי וייס: במקרה הזה צריך לדבר ישר עם הפציינט.
יוסי וייס: בתאונות דרכים אנחנו מדברים עם כל העולם ובונים דברים, אבל במניעת התאבדות אנחנו מדברים ישר עם הפציינט.
יוסי וייס: הטיפול הוא ישיר, הכסף הוא ישיר ואין בזבוזים בצד, ובדרך כלל הוא גם פותר את הבעיה.
יוסי וייס: זה במישור הכספי.
יוסי וייס: אם אנחנו רוצים להציל אנשים, כאן זה הכי זול.
יוסי וייס: רבותיי, יש מבצע.
יוסי וייס: אצלנו בהתאבדות אחד ועוד אחד, נותן עשרה שקלים ולפי היחס שנאמר, נותן מאה שקלים כי אנחנו דורשים הרבה פחות בשביל להציל את אותו בן אדם.
יוסי וייס: הדבר השני הוא בקטע של אחרי.
יוסי וייס: אני בוגר קבוצת תמיכה של "בשביל החיים" וכך הכרתי את העמותה.
יוסי וייס: מאז נכנסתי לקבוצת התמיכה הצלחתי – הצלחנו, זוגתי ואני – איכשהו לעבור את החיים והנה אנחנו כאן והכל בסדר, למראית עין לפחות, אבל הפכנו להיות מה שנקרא בכלכלה סוכני שינוי.
יוסי וייס: אנחנו הולכים ומטיפים.
יוסי וייס: אנחנו המחזירים בתשובה של עולם האובדנות.
יוסי וייס: אנחנו עם האוזן הקשובה במקום העבודה ובבית הספר.
יוסי וייס: כשיש איזו סיטואציה, אני הראשון ששומע זאת באוזן.
יוסי וייס: למה?
יוסי וייס: כי עברנו את זה ויש לנו שליחות.
יוסי וייס: אנחנו כולנו כאן מטעם של שליחות.
יוסי וייס: תנצלו אותנו, תנו לנו את הכוח לדבר עם אנשים שחברים במועדון הארור שאף אחד לא ביקש להיכנס אליו אבל גם אף אחד לא יכול לצאת ממנו.
יוסי וייס: לכן אני מצטרף לקריאתו של איתן – לא 2013 אלא היום.
יוסי וייס: המעט הזה, יש לו תשואה ענקית בהצלה של חיים.
ציון פיניאן: ברשות ידידי חבר הכנסת מיכאלי, שהוא נציג בכיר בקואליציה ומייצג מפלגה מאוד מאוד בכירה, אני אסכם.
ציון פיניאן: אני מבקש ממשרד הבריאות וממשרד האוצר לשבת ולהגיע להסכמה בנושא התקצוב.
ציון פיניאן: לאחר שאתם מגיעים להסכמה, אני מבקש להביא את הסיכום לוועדת הכספים וכל זה במטרה להפוך את התוכנית הניסיונית לתוכנית לאומית.
ציון פיניאן: לא מדובר בהרבה מאוד כספים.
ציון פיניאן: את השמונה מיליון שקלים, אני מאמין שאפשר להשיג במיוחד בתקופה הזאת, בתקופת סוף השנה.
אברהם מיכאלי: מחר יש ישיבת העברות.
ציון פיניאן: יש שיטות שאני מקווה שלא נשתמש בהן אבל אם נצטרך להשתמש בהן, נעשה זאת.
ציון פיניאן: כדאי לשבת ביחד ולהביא את סיכום הדברים ויפה שעה לעשות זאת תוך שבועיים.
ציון פיניאן: אני חזור, הנושא הוא הזמן ובחודש הזה אנחנו עוסקים בהעברות כי זאת שנת תקציב ויש כסף.
ציון פיניאן: שבו ביחד ואני מקווה שלקראת סוף שנת התקציב הזאת תביאו את הנושא הזה ואנחנו נטפל בו.
ציון פיניאן: לאחר שתשבו אני מבקש לעדכן אותנו ואנחנו נעזור.
ציון פיניאן: אפשר למנוע את המקרים האלה עם מעט כסף.
ציון פיניאן: במעט כסף אפשר להציל נפש.
ציון פיניאן: תודה רבה לכם.
משה גפני: פניות מספר 621 ו-622 – משרד השיכון, משרד הנגב והגליל דיבר אתי מנכ"ל משרד השיכון – אמרתי את זה גם לראובן קוגן – והוא מאוד מרוגז על העברה שעשינו לנושא של השמירה במזרח ירושלים.
משה גפני: הוא טוען שהורדתם את זה מסעיפים חברתיים במשרד.
משה גפני: הוא אומר שלקחתם את זה משיקום שכונות, מתקציבים חברתיים.
צחי דוד: לא לקחנו את זה משיקום שכונות.
משה גפני: כך הוא אומר.
צחי דוד: לא לקחנו משיקום שכונות.
משה גפני: מנכ"ל משרד.
צחי דוד: לא לקחנו תקציב משיקום שכונות.
צחי דוד: לקחנו ממוסדות ציבור.
משה גפני: מוסדות ציבור ושיקום שכונות.
משה גפני: אבל גם מוסדות ציבור.
צחי דוד: א
צחי דוד: בטחת מזרח ירושלים הוא נושא ככל יתר הנושאים בתקציב המשרד.
משה גפני: אבל אתם קובעים מאיפה מוציאים את זה?
משה גפני: המנכ"ל בא בטענות אלי איך אישרתי דבר כזה.
משה גפני: השאלה היא מי מנהל את הדברים, מנכ"ל משרד השיכון או אתם?
משה גפני: אני אקבל כל החלטה שלכם.
צחי דוד: מנכ"ל משרד השיכון ידע.
משה גפני: יש לכם כסף של המשכנתאות.
משה גפני: כשהבאתם את זה בשבוע שעבר, עדיין לא היה החוק שמקלים במשכנתאות לזכאי משרד השיכון ותמיד חזרו אליכם חמישה מיליון שקלים.
משה גפני: עכשיו יחזרו אליכם פחות אבל הייתם יכולים לקחת מזה והשאלה היא למה לקחתם מתקציבים חברתיים.
צחי דוד: זה לא מתקציבים חברתיים.
צחי דוד: למשרד יש סיכום תקציבי, חלק ממנו היה אמור לממן גם את הנושא הזה.
צחי דוד: היינו צריכים לעשות הסטה פנימית.
משה גפני: אנחנו נצטרך לברר את זה כי הרגשתי מאוד לא נעים מול המנכ"ל, כאילו פעלתי נגדו.
משה גפני: אני לא ידעתי.
משה גפני: בבקשה, מה אלה ההעברות האלה?
צחי דוד: להעביר שני מיליון שקלים ממשרד השיכון למשרד הנגב והגליל להקמת קרייה חינוכית שיקומית לאוכלוסייה הבדואית בהתאם להחלטת ממשלה.
משה גפני: בעד אישור פניות מספר 621 ו-622 – פה אחד הבקשה אושרה.
משה גפני: מה זה העברת עובדת משרד השיכון למשרד הנגב והגליל?
צחי דוד: אלה שתי פניות שונות ממשרד השיכון למשרד הנגב והגליל.
צחי דוד: עובדת של משרד השיכון ממחוז תל אביב שהועברה למשרד הנגב והגליל.
צחי דוד: חוסר התאמה במשרד השיכון והיא נקלטה במשרד הנגב והגליל.
צחי דוד: יש עובדת במחוז תל אביב של משרד השיכון.
צחי דוד: בסיכום בין המשרדים היא הועברה למשרד הנגב והגליל.
משה גפני: מה זאת אומרת חוסר התאמה?
משה גפני: היא לא מתאימה לעבוד במשרד השיכון?
צחי דוד: היעילות שלה תהיה יותר גדולה במשרד הנגב והגליל.
רוחמה אברהם-בלילא: איזו הגדרה.
משה גפני: העובדת הזאת לא מ-ש"ס אלא מהליכוד?
משה גפני: למה כאן היא כן מתאימה?
צחי דוד: זה לא עניין שלא מתאימה.
צחי דוד: במשרד השיכון יש עודף כוח אדם.
משה גפני: יש כאן מישהו ממשרד השיכון?
משה גפני: יש לך ידיעה בעניין הזה?
משה גפני: אם אתה יודע, תאמר.
צחי דוד: מילה.
צחי דוד: במשרד השיכון יש עודף כוח אדם ולעתים, במקום להביא עובד חדש, מסיטים עובד ממשרד שיש בו עודף כוח אדם למשרד שיש בו פחות כוח אדם.
רוחמה אברהם-בלילא: לעתים מסיטים.
רוחמה אברהם-בלילא: מתי הייתה ההסטה האחרונה?
צחי דוד: אנחנו עושים את זה כל שנה כמה פעמים.
צחי דוד: לפני מספר חודשים.
מגלי והבה: כל הזמן יש.
רוחמה אברהם-בלילא: אפשר לדעת באיזה עובדת מדובר?
משה גפני: אני מחכה לשמוע ממשרד השיכון.
דרור סורוקה: יש עובדת שלא מילאה תפקיד משמעותי במשרד השיכון ובהסכמה בין שני המשרדים היא תעבור למשרד נגב וגליל.
מגלי והבה: כמה שנים היא עבדה במשרד השיכון?
רוחמה אברהם-בלילא: זה אומר שמשרד השיכון מוותר על תקן?
דרור סורוקה: כן, מוותר על תקן.
רוחמה אברהם-בלילא: רק כדי להיפטר מאותה עובדת.
רוחמה אברהם-בלילא: אדוני היושב ראש, אתה יודע כמה זמן לוקח לשר להשיג תקן דרך הנציבות, להגדיל את התקן דרך הנציבות במצבת כוח אדם?
רוחמה אברהם-בלילא: כשרה הייתי צריכה צוות ואתה יודע איזה משא ומתן התקיים?
רוחמה אברהם-בלילא: לא שהנציבות לא באה לקראתי, היא בהחלט באה.
משה גפני: באיזו מחלקה היא עבדה?
דרור סורוקה: פניות ציבור.
רוחמה אברהם-בלילא: ולאיזו מחלקה היא עוברת?
משה גפני: ומי בא במקומה?
דרור סורוקה: בבינוי ושיכון יש אגף גדול של פניות ציבור שכולל כמה וכמה עובדים.
דרור סורוקה: בנגב וגליל אין.
דרור סורוקה: הקימו אגף ולכן העבירו אותה כדי שתהיה אחראית על פניות הציבור בנגב וגליל.
דרור סורוקה: זה בהסכמה עם הנציבות.
משה גפני: העובדת מסכימה?
דרור סורוקה: העובדת כבר עובדת במשרד מנובמבר 2010.
משה גפני: איפה היא עובדת?
דרור סורוקה: אצלנו.
דרור סורוקה: בנגב וגליל.
דרור סורוקה: זאת העברה חוזרת של התקן.
דרור סורוקה: כיוון שההעברה הייתה ב-2010 בפעם הראשונה, אחרי שאושר תקציב 2011-2012, צריך להעביר את התקן מחדש גם ב-2011 וגם ב-2012.
דרור סורוקה: היא כבר עובדת.
משה גפני: אתה עובד במשרד נגב וגליל.
דרור סורוקה: דרור סורוקה.
דרור סורוקה: אני תקציבן המשרד.
משה גפני: אנחנו מסתמכים עליך ואתה אומר שהעובדת מרוצה מזה.
דרור סורוקה: היא עובדת מנובמבר 2010.
משה גפני: והיא מביאה תועלת במשרד הנגב והגליל.
דרור סורוקה: היא עושה את העבודה שלה, כן.
דרור סורוקה: זה משהו שלא היה במשרד.
דרור סורוקה: היא מטפלת בכל פניות הציבור שלנו.
משה גפני: והיא עובדת טובה.
דרור סורוקה: היא עובדת בסדר גמור.
ציון פיניאן: זה יותר מטובה.
משה גפני: אישרנו את הפנייה הזאת.
משה גפני: פניות מספר 644 ו-645 –
רועי כפיר: רפרנט בריאות.
רועי כפיר: הפנייה נועדה להעביר שני מיליון שקלים מהמשרד לאזרחים ותיקים למשרד הבריאות לתקצוב פרויקטים.
רועי כפיר: מיליון שקלים בגין ביטול השתתפות והעברה בין גגות למימון פרויקטים בתחום הגריאטריה, חצי מיליון שקלים עבור רכש מסועי העלאת קשישים בעלי מוגבלויות במעלה מדרגות בבתי מגורים ועוד חצי מיליון שקלים עבור מיזם אש"ל לקשישים בשיתוף ארגון הג'וינט.
משה גפני: בעד אישור פניות מספר 644 ו-645 – פה אחד הבקשה אושרה.
משה גפני: פניות מספר 646 עד 648 –
רועי כפיר: הפנייה נועדה להעברת מיליון שקלים ממשרד ראש הממשלה למשרד הבריאות עבור חיזוק מבנים מפני רעידות אדמה ועוד רבע מיליון שקלים מהמשרד לביטחון פנים למשרד הבריאות לצורך פרויקט שנקרא זיהוי אלמונים במכון לרפואה משפטית.
משה גפני: מה עושים עם הרבע מיליון?
משה גפני: איך מגלים את האלמונים?
רועי כפיר: באיזה אמצעים טכנולוגיים?
רועי כפיר: אני לא יודע.
משה גפני: מה עושים עם רבע מיליון השקלים?
רועי כפיר: זה משמש לאיזה שהם אמצעים לזיהוי.
משה גפני: אנחנו מעבירים רבע מיליון שקלים לזיהוי אלמונים, ואני חושב שזה פרויקט חשוב, אבל מה עושים?
רועי כפיר: אני מודה שלא ביררתי את ההיבט הזה.
רועי כפיר: אנחנו נוכל לברר את זה ולהשיב לוועדה.
משה גפני: אני אאשר את זה כי סגן שר הבריאות הוא ליצמן וגם הנושא הוא חשוב, אבל אני אגיש רביזיה עד שתיתן לנו הסבר ואני רוצה את ההסבר לכל חברי הוועדה.
משה גפני: אם חברי הוועדה מסכימים, נאשר את זה ונגיש רביזיה עד שתיתן הסבר.
משה גפני: אני מאוד מבקש, ואני מבקש מכל הרפרנטים, לבוא עם הסברים.
משה גפני: יושבים כאן אנשים שמעבירים כסף.
משה גפני: כתוב שההעברה היא 250 אלף שקלים אבל בפנייה עצמה כתוב 800 אלף שקלים.
רועי כפיר: אני בודק.
משה גפני: אם כן, בינתיים אני לא מאשר אלא אני מבקש שתבדוק.
משה גפני: אם תוכל לבדוק עד שנסיים את הדיון.
משה גפני: תבוא עם הסברים.
משה גפני: אני חוזר ואומר מה שאני אומר כל הזמן, אני אגיע גם לשר.
משה גפני: אתם צריכים לבוא מוכנים.
משה גפני: עם כל הכבוד, אלה העברות של סכומים ענקיים.
משה גפני: פנייה מספר 656 -
אלי אלפסי: אני מרשות האוכלוסין.
אלי אלפסי: מדובר בשינויים פנימיים בתוך המשרד, כדי לממן הרשאות להתחייב ויציאה מרצון בעיקר.
משה גפני: למה אתם לא יכולים להיות בפרויקט מרכבה?
אלי אלפסי: אנחנו במרכבה.
משה גפני: לא, פיתוח מערכת אביב.
אלי אלפסי: לאביב אין קשר למרכבה.
אלי אלפסי: אביב זה פיתוח מערכת של מרשם שמחויב על פי חוק למסור את זה לכל הגופים בארץ.
אלי אלפסי: אנחנו עובדים על זה.
אלון סבג: מערכת אביב היא מערכת למרשם אוכלוסין של המדינה והיא למעשה מנהלת את כל תהליך של כל אזרחי המדינה ותושביה החל מלידה ועד פטירה, כל תהליך של כניסה ויציאה מגבולות המדינה.
משה גפני: המערכת מנותקת ממערכת המרכבה.
משה גפני: בישיבה הקודמת שאלנו האם כל אחד יכול להיכנס ולקבל פרטים.
רוחמה אברהם-בלילא: דיברנו גם על מערכת אביב.
רוחמה אברהם-בלילא: ביקשנו שיביאו לנו נתונים וילמדו אותנו על הפרויקט הזה, גם על זה וגם על מרכבה.
משה גפני: הגיע איש המחשבים.
אלון סבג: אני מסביר.
משה גפני: השאלה המרכזית שהייתה בישיבה הקודמת היא האם כל אחד יכול להיכנס למערכת הזאת ולקבל פרטים על כל אזרח במדינה.
אלון סבג: לא.
אלון סבג: התשובה היא לא.
אלון סבג: הלקוחות של המערכת הזאת, בסופו של דבר אלה הם האזרחים אבל מי שמשתמש במערכת אלה הם עובדי הרשות.
אלון סבג: המערכת פרוסה ממטולה ועד אילת, כל לשכות רשות האוכלוסין במשרד הפנים.
אלון סבג: אם אתה רוצה להוציא דרכון, אתה מגיע למשרדי הרשות ודרך המערכת אתה מקבל את השירות אותו אתה רוצה.
רוחמה אברהם-בלילא: היא מסונכרנת?
אלון סבג: עם מה?
רוחמה אברהם-בלילא: אמרת שהיא פרוסה ממטולה ועד אילת.
אלון סבג: לחלוטין.
רוחמה אברהם-בלילא: היא מסונכרנת און ליין.
אלון סבג: לחלוטין, כן.