GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דב חנין: אני מברך על הביקורת הנוקבת שהיתה על דוח טרכטנברג, אבל אני מסכים שהטענה לא צריכה להיות לפרופסור טרכטנברג, ולא לשום פרופסור אחר.
דב חנין: הטענה היא לממשלה, והטענה היא אלינו – לכנסת.
דב חנין: הכדור נמצא במגרש שלנו.
דב חנין: אם נדע להרים את הכפפה ולהחליט על תקציב חדש למדינת ישראל, אפשר יהיה להציע לעם הזה מקום שבאמת אפשר לחיות בו.
ציון פיניאן: חבר הכנסת אמסלם, ואחר כך פרופסור ספיבק.
מרינה סולודקין: ואחר כך?
ציון פיניאן: אחריו – חבר הכנסת ראלב מג'אדלה, לא נמצא, ואחריו חברת הכנסת מרינה סולודקין.
חיים אמסלם: אדוני, ממלא מקום יושב-ראש הוועדה, נאמר: "קול המון כקול שדי", והקול של המחאה – הקול הרועם שנשמע מקצה הארץ ועד קצה, הוא קול חזק מאוד, הוא קול שהדהד.
חיים אמסלם: יש כאלה שאולי שמעו את הקול, אבל לא האזינו לו ולא הבינו באמת מה מסתתר מאחורי הקול הרועם הזה.
חיים אמסלם: אני רוצה לומר, חברים, כמי שהשתתף בלא מעט סיורים – וביקרתי במאהלים, בפריפריה בעיקר – וכמי שהיה, והינו עדיין בקשר, דווקא עם השכבות החלשות, דווקא עם השכבות המוחלשות מהעשירון התחתון, העשירון העני, אני רוצה לומר כי למרות ההערכה לעבודה של הוועדה הנכבדת שישבה עשרות ימים, וההוקרה לוועדת טרכטנברג שהופיעה כאן בפנינו, אבל צר לי לקבוע כי הרכבת – אולי שמו אותה על הפסים ואולי היא גם תיסע, אני לא יודע – אבל נשכחו ברציף הרבה מאוד נוסעים, והם השכבות החלשות.
חיים אמסלם: אלה, כשאנחנו ישבנו כאן היום לדיון הנכבד הזה, אנחנו שומעים שהם נזרקים ממקום למקום, כאשר אין להם אלטרנטיבה, ואין להם אופציה, הם נזרקים לרחוב.
חיים אמסלם: ודווקא בימים אלה – של ימי התשובה, וימי החמלה וימי הרחמים – נגמרה החמלה ונגמרו הרחמים.
חיים אמסלם: אז אני לא יודע, לא נראה לי שבעתיד הקרוב יהיה פה איזה פתרון מעשי.
חיים אמסלם: מדברים גבוהה-גבוהה על דיור ציבורי, ועל הצעות שתענינה על הצרכים של ציבורים נזקקים, כגון: משפחות מרובות ילדים, זוגות צעירים, סטודנטים, וכיוצא באלה – הכול נכון.
חיים אמסלם: אבל כשאנחנו מדברים על מענה מיידי, מענה היום, אין שום מענה לכאלה שנזרקים לרחוב, אין מענה.
חיים אמסלם: חז"ל כבר קבעו ש"עני חשוב כמת", וכאן מתרבים העניים, מתרבה הביזיון, והבושה נגמרה.
חיים אמסלם: אני לא תמים, וכולנו יודעים שקשה מאוד להמציא פתרונות מהיום למחר.
חיים אמסלם: נכון, אומרים: לנו אין פתרונות קסם.
חיים אמסלם: אמר פרופסור טרכטנברג קודם: אין לי פתרונות קסם, אני לא יכול לתת מענה מחר בבוקר.
חיים אמסלם: אבל אני אומר לכם, רבותי, במלוא האחריות, למאות משפחות שנזרקות לרחוב – פשוטו כמשמעו, ללא שום פירוש אחר – חייבים לתת פתרון.
חיים אמסלם: זו היתה המשימה הראשונה של ועדת טרכטנברג.
חיים אמסלם: היא היתה צריכה לומר: מקפלים את המאהלים, זורקים אותם מכל מקום, מדינת ישראל יכולה וצריכה לדאוג למי שאין להם שום פתרון, למצוא להם פתרון, וכשרוצים – יכולים.
חיים אמסלם: בל נשכח שהמחאה יצאה ממה שנקרא: מעמד הביניים והסטודנטים, וכל הכבוד להם.
חיים אמסלם: למחאה הזו – היו הרבה כאלה שהפנו לה אצבע ואמרו שזו המחאה של יפי הנפש, זו המחאה של האנרכיסטים, זו המחאה של מעמד הביניים, זו מחאה שמוּנעת על-ידי כוחות שמאל כאלה ואחרים.
חיים אמסלם: כולכם שמעתם את הדברים הללו, אבל מבלי להיכנס לשום ויכוח, אף אחד לא יכול לקחת את האמת הפשוטה והזעקה שנשמעה – שהיא אמיתית, ומי שרוצה לייצר לעצמו תירוצים, שיערב לו ושיבושם לו.
חיים אמסלם: הקבוצות הנחלשות, שאין להן יכולת לזעוק את הזעקה, מצאו במחאה של הקיץ הזה הזדמנות למצוא מי שיבוא ויזעק את זעקתם.
חיים אמסלם: כאן לא ניתן מענה.
חיים אמסלם: אני מבקש מכם, חברי חברי הכנסת, ובמיוחד אלה שחברים בוועדת הכספים:
חיים אמסלם: אנחנו נמצאים כאן בכנסת כדי להיות להם לפה, וצריכים להיות להם לפה.
חיים אמסלם: בקצרה – אין בדוח הזה מענה לנכים, לא בדיור, לא בשיטת הקצבאות.
חיים אמסלם: האם באמת – כפי שהזכיר קודם חברי, חבר הכנסת אילן גילאון – האם היה טיפול בנושא המע"מ?
חיים אמסלם: במרבית מדינות - - - המע"מ על מוצרי יסוד לא קיים, ודווקא במדינת ישראל כן.
חיים אמסלם: עוד נקודה שאני חייב לומר, ואני לא יכול להימנע, דווקא כחבר כנסת חרדי, ובזה אני מסיים.
חיים אמסלם: בהבלעה הוזכרה בעיית העוני בציבור החרדי, ושיש צורך לעודד את הגברים בציבור החרדי לצאת למעגל העבודה.
חיים אמסלם: אבל אמרו את זה בחצי משפט וזה טואטא מתחת לשטיח, כי הבון-טון לא מאפשר לומר את הדברים כפי שצריך לומר אותם.
חיים אמסלם: רבותי, הסקטורים העניים ביותר במדינת ישראל, כידוע, הם הציבור הערבי והציבור החרדי.
חיים אמסלם: נשאלתי לא פעם: למה לא ראו את החרדים במחאה?
חיים אמסלם: איפה הם היו?
קריאה: בישיבות, לא?
חיים אמסלם: אני אומר לכם: כשהיו בשני מקומות ניסיונות, תשמעו טוב, באלעד ובבית שמש, והקימו מאהל, כי העוני זועק ומשווע, תוך שעות, בהוראה ובאיומים, קופלו אותם מאהלים.
חיים אמסלם: ולמה?
חיים אמסלם: ואני אומר לכם: מי שמספר לעם ישראל שכל הציבור החרדי בוחר מרצון לחיות בחיי עוני, משקר ומוליך שולל.
חיים אמסלם: הציבור כבר זועק את הזעקה, לציבור זה נמאס - -
ציון פיניאן: אני מבקש, כבוד הרב.
חיים אמסלם: - - אבל האוליגרכיה השלטת, היא לא נותנת לדברים להשתנות, היא מעדיפה לשמר אותם באותם התנאים.
חיים אמסלם: וכאן, אני מאוד מקווה - - -
מרינה סולודקין: אתה נשמע כמו מרקסיסט.
חיים אמסלם: אני אומר את האמת, את האמת הכואבת, האמת שצריכה להיאמר.
קריאה: איזו אמת?
יואל חסון: והאמיצה.
חיים אמסלם: וצריכים לומר אותה, ואין ברירה אלא לומר אותה.
חיים אמסלם: גם הציבור החרדי יודע שלא כולם רוצים לשבת באותה מסגרת כובלת שנקראת: לימוד תורה, עם כל הכבוד וההערכה, שאני האחרון שאדבר נגדה.
חיים אמסלם: כולם יודעים שלא כולם מתאימים, ואני לא רוצה לומר אם 50%, אולי אפילו הרוב, "טוחנים" את הזמן שלהם שם.
חיים אמסלם: אבל ההנהגה מעוניינת בשימור המצב ובשימור אותו עוני מחפיר, כי בכך היא שולטת בציבור הזה.
חיים אמסלם: כשמדובר בוועדת טרכטנברג על הזעקה ועל המחאה, הציבור הזה שאין לו פה – הוא לא יכול היה לבוא למאהלים, הוא לא יכול היה להצטרף כי לא נתנו לו, הוא לא יכול היה לבוא ולומר את הזעקה הפשוטה והאמיתית: אנחנו לא רוצים ולא חייבים להיות עניים.
חיים אמסלם: תפקידה של מדינת ישראל לא למעול בתפקידה, ולא לתת למצב הזה להימשך – זה אחד הדברים הכי חשובים.
חיים אמסלם: אני רוצה לסיים בדבר אחד, וזה חשוב, כי הציבור החרדי – ואני כרגע משמש פה לציבור הזה – לא פעם מואשם: אתם לא משרתים בצבא- -
ציון פיניאן: כבוד הרב, אני מצטער, אני מבקש ממך לסיים.
חיים אמסלם: - - אתם לא נותנים את חלקכם.
חיים אמסלם: הציבור מעוניין, הציבור – נמאס לו שמאשימים אותו, אבל לא נותנים לו.
חיים אמסלם: והיום צריך לדבר בצורה מפורשת ואמיצה, שצריכים, כולם, לתת את חלקם בנטל החברתי של מדינת ישראל.
חיים אמסלם: אני חושב שאם ועדת טרכטנברג לא המליצה על זאת, לא הדגישה זאת, לא אמרה זאת בפירוש – אז היא מעלה בתפקידה.
ציון פיניאן: תודה רבה לך.
ציון פיניאן: פרופסור ספיבק, אחריו חברת הכנסת מרינה סולודקין.
אביה ספיבק: אני יושב-ראש משותף, יחד עם פרופסור יוסי יונה, של ועדת המומחים שמייעצת למחאה.
אביה ספיבק: אני צריך לומר, כפתיח, שאין לנו שום ויכוח אישי עם פרופסור טרכטנברג, אלא יש לנו ויכוח על השקפת עולם.
אביה ספיבק: מבחינתנו, מבחינה אישית, הוא בסדר גמור, כמו שכולם אמרו, הוא בן אדם נחמד עם יכולת אמפתיה.
אביה ספיבק: הבעיה עם השקפת העולם של ועדת טרכטנברג שהיא ממשיכה את מה שהיה קודם.
אביה ספיבק: אין פה שום שינוי.
אביה ספיבק: אין פה שום בשורה חדשה.
אביה ספיבק: מה שהיה – הוא שיהיה.
אביה ספיבק: מה היה קודם?
אביה ספיבק: מה שהיה קודם זו אידיאולוגיה שהשוק החופשי הוא חזות הכול.
אביה ספיבק: אידיאולוגיה שאומרת שמה שהממשלה יכולה לנסות לעשות בעצמה, יותר טוב שיעשה השוק החופשי.
אביה ספיבק: לכן צריך לעשות הפרטה, ולכן צריך לעשות מיקור חוץ, והדבר הזה נשאר.
אביה ספיבק: להיפך – יש בדוח אמירות על שכלול מיקור החוץ, על שכלול ההפרטה.
אביה ספיבק: כאשר הדוח מדבר על שיפור הסקטור הציבורי, הוא אומר שהדרך לשפר אותו זה לעשות עוד ועוד מיקור חוץ.
אביה ספיבק: אבל, רבותי, אנחנו מנסים את התרופה הזו כבר הרבה זמן, וזה לא עוזר.
דב חנין: מנסים את התרופה הרבה זמן, ומגלים שהיא מחלה.
אביה ספיבק: לכן, בדוח שלנו מוצעת גישה לגמרי אחרת.
אביה ספיבק: גישה שאומרת: הבה נעצור את ההפרטה מרגע זה ואילך, הבה נבדוק כל הפרטה שהיתה, וכל הפרטה צפויה, ננסה לבדוק אותה – האם היא טובה או לא.
אביה ספיבק: זאת לא גישה שאומרת שכל דבר הממשלה צריכה לעשות.
אביה ספיבק: יש דברים שהממשלה עושה יותר טוב מסקטור ציבורי, יש דברים שהיא עושה פחות טוב מסקטור ציבורי.
אביה ספיבק: אין לנו איזושהי אידיאולוגיה נגד הפרטה.
אביה ספיבק: אבל הבעיה היא שלצד השני יש אידיאולוגיה בעד הפרטה, והוא לא בודק.
אביה ספיבק: יש דברים שבבירור לא מתאימים להפרטה, יש דוגמאות, ואין לי יכולת להיכנס פה לדברים האלה.
אביה ספיבק: מצד אחד, יש באידיאולוגיה הזו הפרטה, וכאמור, יש כאן המשך הפרטה.
אביה ספיבק: כאמור, אנחנו קוראים להפסיק את ההפרטה, ואנחנו קוראים גם להפסיק את המנהג המגונה של עובדי קבלן.
אביה ספיבק: הממשלה היא זאת שמעסיקה אולי 200,000 עובדי קבלן, אין מספרים, והדבר הזה יכול להיפסק.
אביה ספיבק: ממחקר שערכתי לפני כמה חודשים – דווקא בהזמנת התאחדות הסטודנטים, עוד לפני תחילת המחאה –עולה שאם מתקיים המכרז של החשב הכללי כלשונו וככתבו, הרי אין עלות בהעברת עובדי הקבלן להעסקה ישירה, פשוט מפני שזה מה שהם יקבלו גם מהמעסיק הישיר שלהם.
אביה ספיבק: יתכן שבחלוף הזמן ישופרו התנאים שלהם – זה לא דבר כל-כך רע.
אביה ספיבק: אז הגישה שלנו שונה 180 מעלות מגישת הוועדה.
אביה ספיבק: היא אומרת: תפסיקו את ההפרטה, בבקשה, תתחילו להחזיר לאנשים את צלם האנוש.
אביה ספיבק: יש פה דבר טכני שאנשי ועדת הכספים צריכים להיות מודעים אליו, והוא דבר מאוד חשוב, ויש אנשים בוועדת הכספים – שחלקם היו קודם, וחלקם עדיין פה – שמבינים את הדבר הזה היטב, אבל הדברים לא נשמעים בקול מספיק רם.
אביה ספיבק: יש כאן שני דברים חשובים ביותר.
אביה ספיבק: הדבר האחד הוא אמירה ששמענו גם מפרופסור קנדל, אמירה לפיה: רבותי, אם נוציא יותר כסף, נסכן את היציבות.
אביה ספיבק: אמר חבר הכנסת דב חנין שהדבר הזה לא נכון.
אביה ספיבק: אם נוציא יותר כסף, ונוציא את הכול בעזרת מסים, אנחנו לא מגדילים את הגירעון.
אביה ספיבק: סוכנויות הדירוג – שחלק מהאנשים מסתכלים עליהן כעל דבר חשוב מאוד, וחלק מהאנשים כועסים עליהן – אותן סוכנויות דירוג מסתכלות רק על גירעון, הן לא מסתכלות על גודל ההוצאה.
אביה ספיבק: רבותי, גרמניה, שיש לה הוצאה הרבה יותר גדולה מאשר ליוון, יש לה הכנסות יפות ממסים, ולכן היא במצב יציב.
אביה ספיבק: יוון – יש לה הוצאות יותר נמוכות, אבל מה?
אביה ספיבק: ההכנסות קטנות.
אביה ספיבק: זאת אומרת, לא גודל הממשלה קובע, אלא בכמה מממנים אותו.
אביה ספיבק: זאת טענה שאומרים שוב שוב, וצריך לשרש אותה.
אביה ספיבק: זה סוג של אמירה לא נכונה.
אביה ספיבק: אז קודם כל יש פה הטעיה, ואני חושב שבמקום כמו ועדת הכספים חייבים להבין את הדבר הזה.
אביה ספיבק: הדבר שני, ואני לא אוכל להיכנס פה לכל הפרטים, הוא ההמשך של כלל ההוצאה הישן.
אביה ספיבק: אותו כלל הוצאה שגרם לזה שהממשלה הולכת ומצטמקת.
אביה ספיבק: רבותי, אין פה שום נסיגה מכלל ההוצאה הישן.
אביה ספיבק: לפי ועדת טרכטנברג, התקציב של 2013 יהיה יותר קטן במונחים יחסיים מאשר התקציב של 2012.
אביה ספיבק: זאת אומרת, כל אותן בעיות בוערות של חינוך, בריאות, וכן הלאה – אי אפשר לתת להן פתרון, כי התקציב הולך וקטן יחסית לתוצר.
אביה ספיבק: מבחינה זאת לא היתה שום התקדמות ושום דבר.
ציון פיניאן: ביקשת חצי דקה, נתנו לך חצי שעה, אבל אולי אפשר להתחיל לסכם.
אביה ספיבק: אני אסכם, כן.
אביה ספיבק: אני רוצה לבקש מכם שיתקיים דיון נפרד על המסקנות של הדיון הציבורי.
אביה ספיבק: לא רק הדיון הממשלתי ראוי לדיון פה, אלא גם הדיון הציבורי.
אביה ספיבק: הדיון שלנו היה דיון ציבורי פר אקסלנס – גם עם מומחים מהרבה מקומות, גם עם שיתוף ציבור גדול, וגם עם ראש יותר פתוח לגבי כל מיני דברים.
אביה ספיבק: אז אני מפנה את הבקשה הזאת, דרכך, ליושב-ראש, כדי שנוכל להציג את כל משנתנו בצורה מסודרת.
ציון פיניאן: חברת הכנסת מרינה סולודקין, בבקשה.
מרינה סולודקין: קודם כל אני רוצה להודות לך, אדוני היושב-ראש, שנשארת איתנו עד סוף הדיון, זה מאוד חשוב.
ציון פיניאן: לי זה חשוב, אני תושב שיכון ד' בטבריה.
מרינה סולודקין: הדיון היום חשוב מאוד, ואנחנו שומעים כאן הבדלים, גם בתפיסת עולם, גם באידיאולוגיה, וגם בגישות.
מרינה סולודקין: ואני רוצה לומר לכם שכאן אני רואה את ההבדלים בין שמאל ישראלי, ימין ישראלי, ומרכז ישראלי, בגלל שקדימה מייצגת את המרכז.
מרינה סולודקין: כל הזמן מפחידים אותנו שזו מפלגת העבודה שתעשה לנו מלחמות – איפה מפלגת העבודה?
מרינה סולודקין: אתם שמעתם היום את מפלגת העבודה?
מרינה סולודקין: יש עמדות למפלגת העבודה בנושא דוח ועדת טרכטנברג?
אילן גילאון: גם עם זה אני מסכים עם קדימה.
קריאה: אתם גיבורים גדולים פה כשחברת הכנסת שלי יחימוביץ לא נמצאת.
מרינה סולודקין: קדימה גיבשה עמדה שאנחנו נתמוך בחלק מהדברים שנכתבו בדוח ועדת טרכטנברג.
מרינה סולודקין: בגלל שאי אפשר לעשות כל דבר בבת-אחת, ואי אפשר לומר שעד היום הכול היה מאוד לא בסדר.
מרינה סולודקין: אני אגיד לכם: אנחנו עכשיו במעבר מניאו-ליברליזם – הודות למחאה, והודות לאנשים הצעירים שאמרו דברים מאוד נכונים – לעידן אחר.
מרינה סולודקין: אבל אני לא חושבת שזה יהיה עידן סוציאליסטי, כמו שאומרים לי כאן.
מרינה סולודקין: מי איפשר לפעול דרך חברות כוח-אדם, ושחלק גדול של הציבור עובד דרך חברות כוח אדם?
מרינה סולודקין: זו ההסתדרות וזה הוועדים הגדולים, שעשו - - - שזה דבר נורמלי ואפשרי.
מרינה סולודקין: אני מייצגת דווקא את הציבור שאומר גם את הסיסמאות הסוציאליסטיות, אבל זה כבר פאסה, זה כבר לא עובד במדינות אחרות, גם במדינות חזקות יותר מהמדינה שלנו.
מרינה סולודקין: אני רוצה לומר: יש ביקורת על דוח ועדת טרכטנברג, ואנחנו נאמר את הביקורת שלנו.
מרינה סולודקין: ואני אגיד לכם מה מפריע לי אחרי כל מה שקראתי במסקנות ועדת טרכטנברג, וגם בתפיסת העולם שלו.
מרינה סולודקין: הרבה דברים עמוקים ונכונים, אבל למה הגענו למצב שאין לנו תכנון לטווח בינוני ולטווח ארוך?
מרינה סולודקין: חבר'ה, למה אין לנו רגולטור שרואה שמחירים של מוצרים בסיסיים עולים פי כמה ממדינות אחרות?
מרינה סולודקין: בשנות התשעים סגרו את משרד הכלכלה, ועכשיו אנחנו צועדים בלי מורה דרך.
מרינה סולודקין: אני לא רואה בדוח טרכטנברג התייחסות לשאלה האם זקוקים למשרד הכלכלה או לא.
מרינה סולודקין: אני חושבת שזקוקים.
מרינה סולודקין: מה שעושים במשרד האוצר זה חוסכים כסף – זה משרד האוצר.
מרינה סולודקין: מה שעושים בבנק ישראל – הם מנתחים.
מרינה סולודקין: אבל לא כואב לכם יוקר המחייה בארץ?
מרינה סולודקין: ואם אלה מסקנות כלכליות, אני לא ראיתי הרבה הצעות כאלה כאן, כמו למשל על הצורך במשרד הכלכלה.
מרינה סולודקין: אני גם נגד העלאת הדפיציט של התקציב, כמו שפרופסור ספיבק אמר, אבל אנחנו יכולים להגדיל את ההכנסות של המדינה.
מרינה סולודקין: כשהיה דיון על מס על ירושות גדולות, ואמרו שאי אפשר לקחת את המס הזה, אנחנו לא מסוגלים, אז אני אומרת: לעזאזל עם כל מחלקת המס במשרד האוצר שלא יודע.
מרינה סולודקין: למה בארצות-הברית יודעים איך לקחת מס על ירושות גדולות?
מרינה סולודקין: אתם יודעים כמה הכנסות מתקבלות בשנה ממס שמוטל על ירושות של יותר מ-10 מיליון שקל?
מרינה סולודקין: 2.5 מיליארדים.
מרינה סולודקין: זה אותו סכום שרוצים לקצץ ממשרד הביטחון, ואת זה בלתי אפשרי לעשות.
מרינה סולודקין: אז כאן בוועדת הכספים, עם חברים שלנו, אנחנו צריכים לדון בדברים קונקרטיים, וכמו ב"ריאל-פוליטיק", בממשלה הזו חייבים לעשות מה שאפשר לעשות, ואחר כך נמשיך.
מרינה סולודקין: אנחנו צריכים גם לראות את הצעירים האלו, קודם כל, שיצביעו בעד מישהו, בגלל שלא הרגשנו שמצביעים.
מרינה סולודקין: ודבר שני – שלא יגיעו, היה לנו מצב שכוח ההצלה היה מפלגת שינוי, וכשאנחנו הגענו לכנסת עם מפלגת שינוי, ראינו מה שהיה.
מרינה סולודקין: קודם כל פגעו בעניים.
ציון פיניאן: חברת הכנסת נינו אבסדזה, בבקשה.
קריאה: מי אחר כך?
ציון פיניאן: אחריה חברת הכנסת מירי רגב, אבל כמה חברי כנסת לא נמצאים פה, אז התור מתקצר.
נינו אבסדזה: אני חושבת שניתנה לנו כאן זכות גדולה, אני לא מדברת על הזדמנות ראשונה או אחרונה, כי לצערי הרב, דוח טרכטנברג זה עוד לא הזדמנות בכלל.
נינו אבסדזה: את זה אני אומרת, אחרי שאני חותמת על כל מילה שנאמרה על הכוונות הטובות ביותר של פרופסור טרכטנברג, ושל כל הוועדה.
נינו אבסדזה: אבל אחרי ששמעתי את פרופסור טרכטנברג, ולידו את פרופסור קנדל, אני רואה שלא ניתנה פה, עד עכשיו, אני לא יודעת מה יהיה בהמשך, שום הזדמנות לשום שינוי רציני, והיתה לנו זכות בהחלט, וזה נפל נכון לרגע הזה, אולי לשנות כאן משהו.
נינו אבסדזה: קודם כל, ברור שבלי שיפתחו את התקציב אנחנו לא נממש את הזכות הזאת.
נינו אבסדזה: לצערי הרב, גם אחרי שיחות עם כל הצעירים האלה שפגשתי והייתי איתם באוהלים, וגם אחרי שיחות עם הדור היותר מבוגר, אני מבינה דבר אחד: בסופו של דבר, כצפוי, לצערי הרב, מדובר אפילו לא בניתוח פלסטי, מדובר בקוסמטיקה.
נינו אבסדזה: אדוני היושב-ראש, זה כמו אני שבגיל 46 אפילו לא אעשה ניתוח פלסטי, אלא אשים קצת איפור ואתחיל לספר לכל העולם שאני בת 16 ושאני יכולה להשתתף באולימפיאדה.
נינו אבסדזה: אז אני לא.
יואל חסון: לך היינו מאמינים.
זהבה גלאון: - - - במקרה שלך.
נינו אבסדזה: אז היית מאמין, אבל ברגע שהייתי יוצאת לשחייה או לטניס או לריצה, אז הייתם רואים שזה לא הגיוני.
ציון פיניאן: אם חבר הכנסת יואל חסון מאמין – מה אנחנו נגיד לו?
יואל חסון: אני הייתי מאמין.
נינו אבסדזה: כן, זה נכון, אבל עד לרגע שהייתי רצה באולימפיאדה, כי באולימפיאדה אני לא ארוץ כמו ילדה בת 16.
נינו אבסדזה: זה בדיוק מה שקורה שם.
נינו אבסדזה: אני אספר לכם על התוצאה.
נינו אבסדזה: אמר יושב-ראש הוועדה שאנחנו לא ועדה פסיכולוגית, ואני לא מבינה הרבה בכלכלה, לצערי הרב או לשמחתי הרבה, אבל אני מבינה במה שאומרים בחוץ.
נינו אבסדזה: אתמול בדרך לפירוק האוהלים, ראיתי במרכז תל אביב פרסומת ענקית, אבל ממש ענקית, כמובן שאני לא הולכת לספר של איזו חברה, ועליה כתוב באותיות גדולות: "דיור בר השגה".
נינו אבסדזה: אמרתי: וואו, יש פה תוצאות של דוח טרכטנברג.
נינו אבסדזה: משהו קורה, אם כבר מפרסמים והרי זה משהו פרטי, דיור בר השגה – 750,000 שקל לדירת שני חדרים.
יואל חסון: בגבעתיים.
נינו אבסדזה: 200,000 דולר זה – חבל שהרב אמסלם הלך – ליד אגם ז'נבה אפשר לקנות וילה ב-200,000, אמנם יורו או משהו כזה - -
אילן גילאון: את חושבת שאהוד ברק לא גר בדיור בר השגה?
אילן גילאון: זה בר השגה שהוא השיג את זה.
נינו אבסדזה: זה מדהים, ומוכרים לי את זה, וזה על רקע מה שקורה בארץ.
נינו אבסדזה: ולמה דיברתי על פסיכולוגיה?
נינו אבסדזה: מוכרים לי את זה כדיור בר השגה, ועוד פעם מנסים שהציבור יתרגל – אתם יודעים מה?
נינו אבסדזה: טוב שהצעירים האלה קמו, וטוב שהם צעקו.
נינו אבסדזה: ואנחנו, לא היחידים, כמובן, שכן יכולים לתת להם יד ולומר להם: תודה לכם, וסליחה שאנחנו והדור לפנינו לא צעקנו את שאתם צועקים.
נינו אבסדזה: כי אי אפשר, בלי שינויים דרמטיים ביותר.
נינו אבסדזה: קוסמטיקה זה דבר מעולה – אגב, זה עולה המון כסף, וחבל על הכסף הזה – צריך לשנות משהו - - -
ציון פיניאן: חברת הכנסת מירי רגב, לאחריה חבר הכנסת אלקין – לא נמצא, חברת הכנסת ליה שמטוב – לא נמצאת, אם חבר הכנסת מגלי והבה לא יגיע, אז חבר הכנסת יואל חסון.
ציון פיניאן: חברת הכנסת מירי רגב, בבקשה.
מירי רגב: חשוב לי שהדברים שאני אומרת, ונשארתי בכוונה עד הסוף כדי שהם ייכתבו בפרוטוקול של ועדת הכספים, וגם שכבוד היושב-ראש יתייחס לזה.
מירי רגב: אני חושבת שדוח מהסוג הזה חייב, קודם כל, להיות מונח בפני ועדת הכספים.
מירי רגב: הבנתי היום שכל העולם הגיע לוועדה, שחלקם בכלל לא קשורים לוועדת הכספים – זה בסדר, זה חשוב, הוציאו כולם אוויר, יש כותרות טובות בעיתונים.
מירי רגב: עכשיו צריך להתחיל לראות מה אנחנו עושים כדי לקחת את הדוח הזה ולראות מה מתוך זה מיישמים, ומה מתוך זה לא רלוונטי.
מירי רגב: רציתי לשאול את כבוד היושב-ראש, שהציג פה קודם את דוח טרכטנברג: האם הדוח היה נראה אחרת, אם הוא היה כותב אותו לפני 4 שנים או בעוד 5-6 שנים?
מירי רגב: למה אני שואלת את השאלה?
מירי רגב: כי בעצם הדוח לא נותן מענה אמיתי לנושאים שבעקבותיהם המחאה התחילה.
מירי רגב: אני בוודאי יכולה להגיד את זה ביד נקייה, ואתה יודע את זה, אתה חבר בקואליציה, אתה חבר שלי בסיעה, ואתה יודע שלא מעט פעמים, גם אתה באת ואמרת לי: ראי הוזהרת, מקומך בוועדת הכספים לא בטוח.
ציון פיניאן: למה את מגלה?
מירי רגב: לא, אני אומרת את זה, כי לפחות ידי נקיות – בשונה מהשאר.
מירי רגב: שנתיים דיברתי פה על שני נושאים: דיור ומיסוי עקיף.
מירי רגב: המיסוי על הדלק, על המים, על הפירות, ועל החשמל.
מירי רגב: ולשני הנושאים האלה הוועדה לא נתנה פתרון.
מירי רגב: ומדוע אני אומרת את זה?
מירי רגב: כי מחר בבוקר קם אזרח, שוטף את הפנים, מצחצח שיניים, שותה קפה עם חלב, נוסע לעבודה שלו, מתדלק בדרך, חוזר אחר כך לבית שלו – שהוא שכור או שהוא קנה אותו, ויש לו עד-לכאן משכנתא, והוא שואל את עצמו שאלה מאוד פשוטה: האם בעקבות הוועדה אני אוציא פחות על היום-יום שלי?
מירי רגב: והתשובה שלי היא: לא, אני לא אוציא פחות על היום-יום שלי.
מירי רגב: הוועדה עשתה דברים מאוד חשובים.
מירי רגב: חוק חינוך חינם – היה לנו חוק כזה, אני חושבת שגם אתה חתום עליו.
מירי רגב: הקפאת שכר דירה – להזכירך, ביום שפרצה המחאה, היתה כתבה בעיתון, ברביעי כבר היו האוהלים, ביום ראשון ועדת שרים לחקיקה פסלה את הצעת החוק שלי על פיקוח על שכר דירה.
מירי רגב: פיקוח על שכר דירה לא עולה שקל למדינה.
מירי רגב: שינוי של קריטריונים למחיר למשתכן – אין כאן.
מירי רגב: בניית דירות זה לא כסף – אפשר לבנות גם ב-BOT (Build Operate Transfer), אנחנו מעבירים את כל עיר הבה"דים (בסיסי הדרכה) לדרום בשיטת ה-BOT.
מירי רגב: אפשר לבנות פה דירות בשיטת ה-BOT, וזה לא בא לידי ביטוי.
מירי רגב: אני אומרת לך חבר הכנסת ציון פיניאן, גם כחברי בסיעה: אם לא נתעורר ונבין שאי אפשר לתת פתרון – דרך אגב, עוצמתו של הדוח הזה היא גם חסרונו, ואני אומרת גם לך פרופסור ספיבק – אם נבוא עם גודל כזה של המלצות, לא נצליח לעשות כלום.
מירי רגב: החוכמה שלנו זה לבוא ולהגיד: אנחנו רוצים שינוי תפיסתי.
מירי רגב: אנחנו מבינים שאנחנו צריכים לשמור על כלכלה יציבה, ולכן אני אומרת: בוא נראה מה אנחנו עושים השנה.
מירי רגב: השנה אם לא נטפל בהורדת המיסוי על המים, הדלק, לא שלא יעלו את מחירי הדלק, את הבלו, אלא שיחזירו את הבלו לשני שקלים – זה מה שצריך לעשות, צריך להחזיר את הבלו על הדלק לשני שקלים.
מירי רגב: צריך לבטל את המע"מ על המים, וצריך להוריד את מחירי החשמל.
מירי רגב: ברגע ששלושת הדברים האלה יקרו, באופן אוטומטי מחיר רוב המוצרים במשק יפחת – ואת זה הם לא אומרים, הם לא מתעסקים בזה בכלל.
מירי רגב: בנושא הדיור – אם אנחנו נעשה בדיוק את מה שעשה מר אריאל שרון, שבנה בשנות התשעים, בשנתיים, 100,000 יחידות דיור – אנחנו ניתן פתרון גם לשכירות וגם לקנייה, ואנחנו לא עושים את זה.
מירי רגב: ואם אנחנו לא נצליח לשכנע את הממשלה שלנו, ואת הסיעה שלנו, חבר הכנסת ציון פיניאן, עד ליום ראשון, נאמץ דוח שלא ייתן פתרון.
מירי רגב: אנחנו נראה את האנשים בחזרה ברחובות, וזה יגיע לנו משום שלא נתנו להם פתרון אמיתי ביום-יום.
מירי רגב: אני אומרת שוב, מי שמצפה לבוא עם רשימת מכולת ולהגיד: נטפל גם בזה, וגם בזה, וגם בזה – אנחנו לא נטפל בכלום.
מירי רגב: אבל אם נבוא ונגיד: אלה הנושאים שצריך לטפל בהם, זאת החלוקה בשנה ראשונה, בשנה השנייה, בשנה השלישית, בשנה הרביעית.
מירי רגב: ובשנה הראשונה מטפלים, קודם כל, במה שהוציא את האנשים לרחובות: זה הקוטג' כסמל והדיור.
מירי רגב: שני הדברים האלה זה מיסוי עקיף ודיור – אנחנו צריכים לבוא לראש הממשלה, ולבקש ממנו לטפל, ובאופן מיידי.
מירי רגב: לקראת הסוף אני רוצה להגיד: חשוב לי מאוד שפה יציגו, כשדנים על הדוח, את כל מה שקשור לביטוח לאומי.
מירי רגב: יש כאן כספים מאוד מאוד גדולים - -
ציון פיניאן: הרבה מאוד.
מירי רגב: - - שהולכים לטובת העשירים, זה פשוט מדהים.
מירי רגב: כי מי שמרוויח מעל 40,000 שקל עוד מקבל בונוס של 2,000 שקל מהביטוח הלאומי – זה הרי אבסורד, אתה לוקח מצד אחד ואתה מחזיר מצד שני.
מירי רגב: ולכן אנחנו חייבים ללמוד פה את מה שקורה עם הביטוח הלאומי, לא בתשובות מתחמקות מאנשים אלא מאנשי מקצוע שיבואו לפה.
מירי רגב: ומצדי נשב כאן יום שלם, ונלמד את העניין ושייתנו לנו תשובות אמיתיות.
ציון פיניאן: חבר הכנסת יואל חסון, היות ונשארת איתן במקומך, אז מגיע לך.
יואל חסון: הידרדרתי מאז, התחלתי שם...
מירי רגב: הבנת שצריך להתרחק ממקור הכוח...
מגלי והבה: חבר הכנסת חסון, צריך להגיד לזכותך: באת מהראשונים פה, ואתה עוד יושב פה, ויישר כוח.
ציון פיניאן: נכון, אמת.
ציון פיניאן: בגלל זה הגיעו שני חברי כנסת, ואתה לפניהם.
מירי רגב: סליחה, ומה איתי?
ציון פיניאן: לא, הוא נשאר לאורך כל הישיבה.
יואל חסון: היה שווה לבוא.
ציון פיניאן: בבקשה, חבר הכנסת יואל חסון.
יואל חסון: תודה רבה לך, אדוני יושב-ראש הישיבה, חברי חברי הכנסת, אני באמת מצטער שלא נשארו כולם, והעוצמה של הדיון היא לא כמו שהיתה בתחילת הדרך.
יואל חסון: לדעתי זה חבל, חבל גם שהיושב-ראש עצמו לא נשאר עד הסוף.
יואל חסון: שלא נדבר על פרופסור טרכטנברג, שאנחנו מתייחסים מאוד ברצינות אליו.
יואל חסון: אני חושב שהוא היה צריך לכבד את ועדת הכספים ולהישאר בדיון כולו, ולהקשיב לכל חברי הכנסת ולכל האורחים.
יואל חסון: אבל לגופו של עניין, אני רוצה לומר דווקא לחברי חברי הכנסת, ונשאר גם עיתונאי אחד, אם אני מזהה טוב, יש פה רק אחד חרוץ, אני לא מדבר על הצלמים – שהם תמיד איתנו.
יואל חסון: אבל העיתונאי החרוץ שיש כאן ועוד אחרים – שלושה, כל מי שכאן, ומי שוותיק ויודע: חבל שאנחנו מזלזלים בעצמנו – חברי הכנסת.
יואל חסון: מי שקורא הרבה מהדברים שכתובים או מומלצים על-ידי טרכטנברג – אלה דברים שנאמרו בצורה חד משמעית וחזקה, על-ידי רוב חברי הכנסת בכנסת.
יואל חסון: הרבה מהדברים שטרכטנברג מדבר עליהם – והיום ראש הממשלה מאמץ בשמחה או מנסה, לפחות, לאמץ – נאמרו כאן על-ידי חברי הכנסת.
יואל חסון: אבל צריך להגיד גם את האמת:
יואל חסון: נכנענו ונפלנו כולנו לתוך, אני קורא לזה: התבניות שגדלנו בהם.
יואל חסון: כל אחד מהר מאוד, גם כשהיו לו רעיונות מאוד טובים, נכנע.
יואל חסון: נכנע אל מול משמעת סיעתית, נכנע אל מול איומים של מרכז הקואליציה בוועדת הכספים.
ציון פיניאן: ראית מה עשית לי?
מירי רגב: לא נכנעתי, לפחות אני יכולה להגיד שלא נכנעתי.
מירי רגב: הייתי מוכנה שידיחו אותי מוועדת הכספים.
יואל חסון: את בין האמיצים, אבל בסוף, בשורה התחתונה, עבר תקציב דו שנתי.
מירי רגב: לא אמיצים, אני הולכת עם דברים שאני מאמינה בהם.
יואל חסון: הרבה מהדברים שהיום אנחנו אומרים: איזה יופי, יכלו כבר להיות בתקציב האחרון לשנתיים קדימה, ולצאת לדרך.
יואל חסון: אבל אנשים נכנעו למשמעת סיעתית, והיום הם קופצים ואומרים: זה הכיוון, או אלו חלק מהכיוונים.
יואל חסון: חבל, הפסדנו המון המון זמן.
יואל חסון: הדברים שנכתבו – אי אפשר להגיד שכל מה שטרכטנברג כתב לא מעניין, לא חשוב, או שאנו לא תומכים בו.
יואל חסון: יש שם דברים שחלקם נכונים.
יואל חסון: גם אני, כמוך – מר איציק שמולי, מאמין וחושב שהקטע של החינוך הוא נגיעה חשובה, והוא התחלה מאוד חשובה.
יואל חסון: זה צריך להיות מגיל אפס, אבל יש פה התחלה שהיא כיוון חשוב.
יואל חסון: ויש פה גם פספוסים, בתחום הדיור, בדברים אחרים שחברת הכנסת רוחמה אברהם-בלילא ייצגה אותנו נאמנה כאשר ציינה מה הם הדברים שאנחנו חושבים שחסרים שם.
יואל חסון: אבל כדי לייצר את השינוי, ופה אני מציע הצעה שהיא באמת מקורית, ואני אומר אותה באופן הכי אמיתי: עיזבו אתכם עכשיו מעניינים של קואליציה-אופוזיציה.
יואל חסון: אני חושב היום שאנחנו עומדים, ועמדנו כבר, ואנחנו על סף, אומרים את זה כל הזמן, היום אנחנו באמת על סף המצב שקבוצות גדולות מאוד בציבור מאבדות את האמון ביכולת של הבית הזה לייצר את השינוי.
יואל חסון: 500,000 איש יצאו לרחובות, ואולי ייצאו מיליון, אך בסוף, ה-120 – אנחנו אלה שמסוגלים לעשות את השינוי הזה.
יואל חסון: כל אחד מאיתנו צריך להיות פה בתוך מצפונו, במה שהוא מאמין, ואני חושב שיש כאן מכנה משותף מאוד רחב, אם אנחנו נתעלה מעל שיקולים של קואליציה ואופוזיציה.