GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ציון פיניאן: מה עם העזרה לחגים?
רבקה לויפר: איזו עזרה?
ציון פיניאן: דיברה בישיבה הקודמת.
משה גפני: כן, שזה קוצץ.
רבקה לויפר: אני לא קיבלתי פנייה כזאת.
משה גפני: חברת הכנסת רוחמה אברהם העלתה את זה, ואחרי זה דיברנו על כך שהסיוע של משרד הרווחה לעמותות שמסייעות לפני החגים פחת באופן דרמטי.
רבקה לויפר: יש קמחא דפסחא לפני פסח - -
משה גפני: לא קמחא דפסחא.
ציון פיניאן: אושר 200 מיליון, אבל לא - -
רבקה לויפר: היה הסכם של עמותות במשבר בעקבות המשבר העולמי.
רבקה לויפר: זאת הייתה החלטת ממשלה שנגעה לשנים 2010-2009 לשנתיים בלבד.
רבקה לויפר: זה היה הסכם לשנתיים.
ציון פיניאן: מה עם השנה, אין כלום?
רבקה לויפר: לא היה הסכם כזה.
רבקה לויפר: החלטת ממשלה הייתה לשנתיים.
רבקה לויפר: זה מה שאני מכירה.
משה גפני: זה ל-2010-2009, ומה נעשה ב-2011?
רבקה לויפר: אני לא הייתי בדיון, אבל אם מדובר על זה היה מדובר על סיוע ממשלתי לעמותות שנפגעו בשל המשבר הכלכלי.
משה גפני: בישיבה הקודמת ביקשנו לפנות למשרד הרווחה.
משה גפני: אם אפשר, בבקשה, לפנות למשרד הרווחה, גם בעקבות מה שחבר הכנסת ציון פיניאן העלה בעניין הסיוע – מה הולכים לעשות ב-2011.
משה גפני: אני לא מתכוון שנעבור על זה לסדר היום.
קריאה: ב-2011?
משה גפני: כן, ב-2011.
משה גפני: מה שהיא אמרה נוגע ל-2010-2009.
משה גפני: הייתה אז תוספת של 200 מיליון, וזה צומצם באופן דרסטי.
משה גפני: צריך פשוט לפנות לשר ולומר שזה היה כאן בדיון בוועדה.
משה גפני: אני בעד לאשר למשרד הרווחה את מה שמבקשים.
ציון פיניאן: אני זוכר שלקראת פסח הייתה תוספת של 9-8 מיליון לשר ורואים את זה פה.
משה גפני: הצבעה בעד הפנייה – רוב נגד – אין נמנעים – אין הפנייה אושרה
משה גפני: אנחנו נפנה לשר.
משה גפני: האמת היא שאני הייתי צריך לדבר איתו.
משה גפני: צריך להוציא לו מכתב.
משה גפני: אני גם אדבר איתו, אני לא הספקתי.
משה גפני: פנייה מס' 527 – הפנייה האחרונה בסדר היום.
משה גפני: משרד הקליטה.
רבקה לויפר: גם זה שינויים פנימיים בתקציב משרד הקליטה.
רבקה לויפר: זה תוספת לסל קליטה, תקצוב פיצויי פרישה ובעיקר גם לתוכנית החומש לעולי אתיופיה.
משה גפני: אני מבין שזה גם עבור העולים מאתיופיה.
רבקה לויפר: על-פי החלטת ממשלה.
משה גפני: "טיפול שכונתי לקליטת בני העדה האתיופית".
משה גפני: זה תוכנית החומש?
: אין מתנגדים, אין נמנעים.
: הפנייה אושרה.
: תודה רבה, הישיבה נעולה, ושתהיה לכולם שנה טובה וכתיבה וחתימה טובה.
משה גפני: על סדר היום: הצעת חוק המים (תיקון - פיקוח על תעריפי מים), התשע"א-2009.
משה גפני: זה חוק של ועדת הכספים, שאני הראשון בין החברים החתומים על הצעת החוק הזאת.
משה גפני: אני מקדים ואומר - אני עושה הפסקה בשעה 11:00 עקב ההלוויה של חבר הכנסת לשעבר חנן פורת, שהיה חבר כנסת הרבה שנים, גם טוב באופן יוצא מן הכלל, אדם שהיה בו אהבת תורה, אהבת ישראל, אהבת ארץ ישראל.
משה גפני: אנחנו נכנסו לכנסת יחד, באותה כנסת, ולא היו חילוקי דעות בינינו - רק על המינימום – כמה אהבת ארץ ישראל צריך, כמה אהבת תורה צריך, מה סדרי העדיפויות.
משה גפני: זו אבידה קודם כל לציונות הדתית ואבידה לעם ישראל, ואני שולח תנחומים למשפחה שלו, לבניו, לנכדיו, לחבריו.
משה גפני: כאמור, בשעה 11:00 אעשה הפסקה.
משה גפני: יש חילוקי דעות, האם תעריפי המים צריכים להיות בפיקוח של הכנסת, כפי שהיה עד הקדנציה הקודמת, בפיקוח ועדת הכספים, או זה צריך להיות על-ידי רשות עצמאית – רשות המים וכל מה שנלווה לעניין הזה.
משה גפני: לכל דבר יש מעלה וחיסרון.
משה גפני: המעלה בפיקוח של הממשלה או של רשות עצמאית, זה שזה כאילו גוף שאינו גוף פוליטי וגוף מקצועי וכל מה שנלווה לזה, יש לזה מעלה מול ועדת הכספים.
משה גפני: הבעיה היא, שהגופים הממשלתיים והגופים הציבוריים על-פי רוב, הם גופים עצלנים, שלא מעניין אותם מהציבור – לא תמיד, כלומר ברור לגמרי לרשות המים ולמשרד האוצר, ברור לחלוטין שנכים צורכים פי שלושה מאשר אדם רגיל.
משה גפני: ברור גם לכולם, שצריך לתקן את זה.
משה גפני: אבל ברור לכולם – יש בדיחה: אחד הגיע לשמיים, שאלו אותו: איך זה שם?
משה גפני: הוא אומר: הכול פי מיליון.
משה גפני: אז שאלו אותו: מה עשית?
משה גפני: אומר: ניגשתי למלאך, אמרתי לו: תלווה לי שקל, כי הכול פי מיליון, אז המלאך אמר לו: בסדר, רק עוד דקה – הכול פי מיליון.
משה גפני: כלומר ברור שצריך לתקן את זה.
משה גפני: מאז שהתחייבו לנו שיתקנו - זו אחת הדוגמאות, אני לא יודע כמה זמן עבר.
משה גפני: לוועדת הכספים יש חיסרון – זה גוף פוליטי, יושבים פה אנשים פוליטיים, ויש שיקולים פוליטיים, שהם לגיטימיים לחלוטין, אבל הוא גוף חרוץ; כדי לאשר העלאה, כדי לעשות דברים, אנחנו מייד מתכנסים.
משה גפני: זה יכול להיות בפגרה, זה יכול להיות בכל עת, ואנחנו מאשרים, לא מאשרים, דנים בכל הנושאים הציבוריים, מקבלים את הפניות של כולם.
משה גפני: מה לעשות, הכנסת בקדנציה הקודמת חוקקה – אגב, היא חוקקה את זה בוועדת הכלכלה, שזה יוצא מהפיקוח של ועדת הכספים.
משה גפני: היה שר די בכיר בממשלה הקודמת, שתקף אותנו על זה, שהפיקוח על המים יצא מהכנסת.
משה גפני: אמרתי לו: אדוני חבר הכנסת, אתה היית שר שהצבעת בעד.
משה גפני: הוא אומר: לא יכול להיות.
משה גפני: אסור להתערב, אבל כמעט שהתערבנו על זה, אבל הוא הצביע בעד.
דוד רותם: לך מותר להתערב.
משה גפני: זו היתה הוכחה נוספת, שבממשלה, על-פי רוב, השרים לא יודעים על מה הם מצביעים, והתוצאה של הדברים היתה, שזה יצא מוועדת הכספים, זה עבר לרשות המים או לגוף מקצועי, ששם גם נמצא משרד האוצר.
משה גפני: כל ההתחייבויות בעניין הזה לא קוימו - לא נכים ולא דברים אחרים, ואנחנו מקיימים עכשיו דיון, לאחר שמליאת הכנסת אישרה להחזיר את הפיקוח על המים לכנסת, אנחנו מקיימים דיון בהכנה לקריאה ראשונה.
משה גפני: פנה אליי גם חבר הכנסת זבולון אורלב.
דוד רותם: אתה לא התחייבת פעם, שתקדם את החוק הזה עד שלב מסוים, ולא תמשיך אתו?
דוד רותם: אני שומר מצפונו של גפני, אני רוצה לדעת מה התחייבת.
משה גפני: תאמין לי, אני אעמוד בהתחייבויות שלי, אני מבטיח, וההתחייבויות שלי היו מאוד ברורות.
משה גפני: לא יחזיקו אותי עד סוף כל הדורות, ויגידו: היתה לך התחייבות, ולכן הם לא יעשו שום דבר, ויש התחייבות.
משה גפני: דיברתי גם אתמול עם השר עוזי לנדאו.
משה גפני: הנכים יעקלו להם, והצריכה המשותפת וכל המדרגות וכל מה שהעלו פה את הנושאים הפנימייתיים וההוסטלים – אין התחייבות כזאת.
משה גפני: את ההתחייבויות שלי, חבר הכנסת רותם, אני אשמור עד תום.
משה גפני: לא תהיה שום חריגה בהתחייבות שלי.
משה גפני: זה לא אומר שתהיה הצבעה או לא תהיה הצבעה.
משה גפני: למשל, אם יגידו עכשיו, שאין שום שינוי בעניין הזה, היום תהיה הצבעה, וזה חלק מההתחייבות שלי.
משה גפני: נשמע, נקיים דיון, נראה מה הולך להיות.
משה גפני: חבר הכנסת אורי מקלב, הוא היה בראש הוועדה שעסקה בנושא של המים, בהיטל הבצורת, בכל הנושאים הללו, והוא ישב גם בישיבות עם משרד האוצר.
משה גפני: שאול מרידור דיבר אתי בבוקר, כמעט באמצע התפילה.
משה גפני: חבר הכנסת אורי מקלב, מה היו הדברים שהעלינו, ושהם היו אמורים לתת לנו תשובות ולא נתנו?
משה גפני: "הם" – הכוונה למשרד האוצר ורשות המים.
משה גפני: סליחה, אני מברך את המנהל החדש של רשות המים, אלכסנדר קושניר, שתהיה לך הצלחה.
משה גפני: נושא רשות המים הוא נושא מאוד מרכזי בחיי המדינה, בחיי האזרחים ובעבודה שלנו, ואני מאוד מקווה, שמה שאמרתי על רשויות ממשלתיות ועל משרדי ממשלה, שאמרתי ברוב המקרים, שבמקרה שלך זו תהיה רשות חרוצה, ושתדע לתת תשובות מהר, ושהתשובות תהיינה חיוביות.
משה גפני: על כל פנים, אני מאחל לך הצלחה, ויהיה לך שיתוף פעולה מלא בוועדת הכספים.
ציון פיניאן: אם אפשר היום איזה פרסום בעיתון של הדרישות של הרשויות המקומיות בנושא המים.
אלכסנדר קושניר: אני מניח שיש מגוון רחב של הדרישות, אבל תרשה לי קודם כל להודות על הברכות, ואני אשמח מאוד ואזדקק לתמיכתכם, לניסיון ולסיוע, כי המטרה היא מטרה משותפת.
משה גפני: בבקשה, חבר הכנסת מקלב.
אורי מקלב: כפי שאמרת, אנחנו לא דנים עכשיו בהצעת החוק הזו על עצם הקמת רשות המים, על תאגידי המים, אלא על דבר מאוד ספציפי.
אורי מקלב: בסופו של תהליך, אחרי שרשות המים דנה, ואחרי כל התהליך שרשות המים מבצעת, בסופו של דבר זה יגיע לכנסת ולוועדת הכספים, כדי לאשר את התעריפים, ואי-אפשר להתעלם מזה, שהעם מחולל, שכל המחאה החברתית היתה העלאה במחירי המים.
אורי מקלב: הדבר הראשון שנעשה לאורך כל התקופה – זה נעשה אמנם בכנסת, והמלחמה על עליית מחירי המים נעשתה כאן בכנסת, ושם התחילה המחאה על ההעלאה, שהיא לא מתחשבת, דורסנית, לא קשובה לעם, לא מציאותית בהרבה דברים.
אורי מקלב: במקביל היה לנו גם מס הבצורת, ששם ראינו איך מוציאה רשות המים, עם כל הכבוד, המקצועיות שיש בהם, מוציאה חוק של היטל הבצורת, שבא לכנסת, כי היה חייב להגיע לכנסת, ושונה, לאחר הרבה מאבקים, אבל שונה, שאינו דומה איך שהוא יצא, למה שהוא נכנס, והרבה יותר מתחשב, מציאותי, אפשר לעמוד בו.
אורי מקלב: לאורך תקופה ביקשנו לבצע שינויים רבים בנושא התעריפים, בנושא מכסות המים.
אורי מקלב: הדברים לא נעשו, או נעשו מעט מדי.
אורי מקלב: אי-אפשר גם היום להסתכל – אני מניח שאחרי שנדבר, רשות המים יגידו: העלינו את המכסה- - -
משה גפני: אל תגיד בשמם; תגיד מה היו הדרישות.
אורי מקלב: מראש אני אומר – זה לא בא על-ידם; זה בא אחרי מאבקים, כמין פיקוח או חוק, בגלל שהיתה מחאה ציבורית, כי הכנסת דרשה מאוד, ואחרי הרבה עבודה בסוף שינו כאן ושינו שם, ורוב הדברים שדיברנו הם לא שינו, ואנחנו באמת צריכים להתמקד בדברים.
אורי מקלב: הנושא של מכסה זה דבר ראשון.
אורי מקלב: המכסה זה שקבעו 2.5 קוב – היא מראש לא מציאותית, היא לא מעשית.
אורי מקלב: ידוע שהממוצע הוא 5 קוב, אולי זה ירד, לנפש, וכשקובעים לך שהתעריף הוא תעריף עליית מחירים על 2.5, ומכאן ואילך זה נהיה מחיר גבוה, מחיר שמשלמים אותו, הוא מחיר מופקע, מחיר שהוא צריך להיות מחיר יקר, זה לא מציאותי.
אורי מקלב: כולם צריכים להשתמש במחיר יקר.
אורי מקלב: וכשמשנים את זה ל-3.5, זה עדיין נשאר שזה 14 שקל לקוב.
אורי מקלב: זה המחיר של קוב אחד, וזה מחיר יקר לפי כל קנה מידה, וצריך לקחת בחשבון, שאם לא הקמנו בוועדת כספים ועדה, המחיר היה היום 20 שקל.
אורי מקלב: על אף ישיבות לא הגיע לשום שינוי, על אף ישיבות שקיימת פה בנושא הנכים, בנושא הקשישים, בנושא החולים הסיעודיים.
אורי מקלב: זה קשת שלמה של אנשים מיעוטי הכנסה, שהם לא יכולים.
אורי מקלב: סטודנטים ודברים שהם טריוויאליים.
אורי מקלב: סטודנט או כל מי- - -
משה גפני: מה זה "סטודנט"?
אורי מקלב: שוכר דירה ליד האוניברסיטה- אם הוא מעביר את הכתובת שלו למקום שהוא גר בו, זה מתמעט מהבית.
אורי מקלב: אני לא מדבר על מוסדות.
אורי מקלב: ארבעה סטודנטים שוכרים דירה, הם משלמים היום תעריף יקר, מעל 7 קוב, אפילו שהם נמצאים שם ארבעה, וגם אם נמצאים ששה, כי הם לא יכולים להעביר את הכתובת שלהם לאותה דירה שהם שוכרים, כי אם מעבירים את הכתובת, הם גורעים מההורים שלהם.
אורי מקלב: אז זה או כאן או שם.
דוד רותם: אבל הם לא גרים שם.
דוד רותם: למה הם צריכים?
אורי מקלב: גרים עד יום ששי, ובסוף שבוע הם חוזרים הביתה.
יעקב אדרי: מצד שני, אתה מבקש כפל הנחה.
משה גפני: מישהו נתן את דעתו על זה?
משה גפני: מישהו חיפש פתרון?
משה גפני: לא כפל הנחה.
משה גפני: אף אחד לא דיבר על זה.
אורי מקלב: כשהתעריף הוא קנס, אתה לא יכול לומר: הנחה.
אורי מקלב: הוא משלם קנס מהקוב הראשון שהוא משתמש.
אורי מקלב: הסטודנט השלישי והסטודנט הרביעי משלם קנס – 14 שקל מייד.
אורי מקלב: גם כיום, בלי שאנחנו רוצים או כן יודעים או כן מסכימים, הצרכן הביתי מסבסד ב-500 מיליון שקל לשנה את החקלאות, ומציגים לנו כאן בכנסת - הצרכן צריך לשלם את עלות המים.
אורי מקלב: המים הם לא מסובסדים – כך מציגים את זה בפני הכנסת, ובמציאות 500 מיליון שקל לשנה הצרכנים הביתיים הם אלה שמסבסדים את החקלאות, ומציגים לך כאן מצג שווא, שהמים הוא מחיר עלות, מה אני יכול לעשות?
אורי מקלב: האדם צריך לשלם את מה שזה עולה.
אורי מקלב: איפה הצריכה המשותפת?
אורי מקלב: הבעיה של הצריכה המשותפת, שנמצאת ב-80 אחוז מהצרכנים, בבתים המשותפים, לא מסיבות שלהם אתה מטיל קנס מסוים על צרכן, שעובר את ה-3.5 קוב, ולפעמים זה לא בשליטה שלו.
יעקב אדרי: כמו פיצוץ צינור.
משה גפני: ואז הוא משלם קנס.
ציון פיניאן: הצריכה המשותפת תמיד בכפול.
אורי מקלב: היו אצלי ממש לאחרונה ארגון הורים של ילדים בעלי תסמונת דאון.
אורי מקלב: ההורים אומרים לי: אני לא אכנס להגדרה של נכה, אומר: יש לי ילדה עם תסמונת דאון.
אורי מקלב: אתה יודע מה זה בחורה בת 17 עם תסמונת דאון, שנכנסת למקלחת?
אורי מקלב: אתה יכול לדבר אתה על לצאת?
אורי מקלב: כמה זמן זה לוקח לה?
אורי מקלב: כמה מים נשפכים?
אורי מקלב: אני יכול להתערב?
אורי מקלב: הוא אומר: אנחנו מחנכים אותה לעצמאות.
אורי מקלב: אנחנו יכולים להתערב בזה?
אורי מקלב: וכך זה שורה שלמה.
אורי מקלב: הורים לילדים בעלי תסמונת דאון שמספרים לנו: הילד שלי לא נכה, הוא לא נכה גפיים, והוא לא ייכנס להגדרה של נכה, ואני היום צריך לשלם תעריף יקר, מעל 3.5 קוב.
אורי מקלב: כמה קוב הילד הזה צורך?
אורי מקלב: ואני צריך לשלם על זה קנס?
אורי מקלב: מה שקרה עד היום, כל מה שנעשה עד היום בתעריפים זה היה מסכת של שמיכה אחת - לסחוב אותה לפה, לסחוב אותה לשם.
אורי מקלב: הנושא של פניות זה באמת כר רחב של מוסדות היום, שאומרים לך- - -
משה גפני: תשאיר את זה, זה אורלב.
אורי מקלב: גם התמודדנו ברשויות המקומיות עם תעריף גבוה, הורידו לרשויות המקומיות את התעריף.
אורי מקלב: יכול להיות שזה דבר נכון, אבך איך נעשה – על חשבון הצרכנים.
אורי מקלב: אנחנו עדים לכך, שמחירי המים עלו ב-30 אחוז בשנתיים האחרונות.
אורי מקלב: זו עלייה שלא נעשתה בשום דבר.
אורי מקלב: אנחנו צועקים על הדלק, אנחנו לא צועקים על המים.
אורי מקלב: אני חושב שהנושא העקרוני הוא שאין ביקורת ציבורית על קביעת התעריפים.
אורי מקלב: מה שנעשה היום, קביעת התעריפים, נעשים בדרך שהיא לא שקופה לציבור, אין השפעה, אין נציגי ציבור.
אורי מקלב: יגידו כאן היום שמונה אנשים, שמתוכם שני נציגי ציבור, שממונים על-ידי השר או ממונים על-ידי המנכ"לים, שהם צריכים לרצות את אלה ששלחו אותם, אבל מעבר לכך, הם לא נציגי ציבור אותנטיים; הם נציגי ציבור, יכול להיות מהאקדמיה, שאולי עוזרים לפתור את בעיית משק המים, יכול להיות שהם עוזרים בנושא ההתפלה, אבל אף אחד לא מדבר, איך הצרכן בסופו של דבר מתמודד עם עלות המים.
יעקב אדרי: לזה יש פתרון – שהפיקוח יחזור לוועדה.
משה גפני: זה הנושא, זה מהות החוק.
אורי מקלב: אני חושב שאפשר להשתמש מאוד בנושא מס הבצורת.
אורי מקלב: איך חוק יצא מרשות המים, עם כל הכבוד, בלי שום הסתכלות צרכנית, בלי שום התחשבות, ושבסופו של דבר, עשתה את אותו תהליך, ובהצלחה גדולה מאוד, ואין ספק שמס הבצורת, ההסברה מסביב, הדרישה שלנו להסברה, הדברים האחרים, הדברים המשולבים יחד, עשו את הדברים.
אורי מקלב: ביקשתי – תנו לי את הפרוטוקולים של רשות המים, ועד היום לא קיבלתי אותם.
אורי מקלב: אני רוצה לראות מילה אחת שנאמרה שם בהסתכלות של הנכים, בהסתכלות של הצרכנים – מילה אחת שנאמרה לפני שרשות המים החליטה את ההחלטה שלהם, להעלות מחירים, אם מישהו אחד העלה את זה, איך הצרכן מתמודד עם זה.
אורי מקלב: זה לא נעשה, ולכן זה חייב להישאר בכנסת.
אורי מקלב: השיטה מראש לא היתה טובה.
אורי מקלב: זה היה ניצול ציני של משבר המים, ובאוצר חרשו את כל התהליך של קבלת החלטות על-ידי המהלך הזה של משבר המים, הקימו רשות המים כדי לפתור בעיות חשובות מאוד למדינה, ועשו את זה בהצלחה.
אורי מקלב: על הדרך הזו הוציאו את כל הנושא של התעריפים מידי הציבור, ובאותו זמן אני לא יודע מה הביא את הדבר הזה, אבל קיבלו החלטה שההשלכה של זה היום – אמרתי את זה לאוצר – היום לא תוכלו להביא רפורמה לכנסת, ולדעתי, עוד הרבה זמן, לאחר הכישלון הזה.
אורי מקלב: בחוק הזה אנחנו מחזירים את האמון שלנו בתהליכים שהממשלה רוצה לעשות, תהליכים של התייעלות.
אורי מקלב: אם זה רפורמה, איך אפשר לאשר היום רפורמה?
אורי מקלב: הממשלה גם צריכה לדעת את זה – אם מישהו חושב שהממשלה רוצה לענות תשובה למחאה חברתית, היא צריכה דבר ראשון לקבל את החוק הזה ולא להתנגד לו.
אורי מקלב: עוד לפני ועדת טרכטנברג החוק הזה הוא באמת חוק שהוא היה מחולל של כל המחאה החברתית, שזה היה בכל בית לאורך כל הזמן, זה דבר שלא ירד מהפרק, וכמה זמן, אדוני היושב-ראש, אתה חושב שתוכל ללוות עליית תעריפי מים, כמו שאתה עושה את זה בשנתיים האחרונות?
אורי מקלב: אם לא יהיה חוק, הדבר הזה ייצא מידי שליטת הכנסת, וכל מה שנעשה עד היום, לפני התיקונים שהוועדה הזאת עשתה, ועדת המשנה, אתם כוועדת הכספים עשו את זה – כך צריך להסתכל על הדברים, איך הדברים יצאו מרשות המים.
אורי מקלב: מי שיציג לך היום מצג, לא אומר את האמת, כי זה נעשה לאחר מאבק, ואנחנו צריכים לעשות את זה דרך חוק; צריך להציג את הדברים, איך נעשה לפני שהכנסת דנה בזה.
אורי מקלב: חוכמה היום להציג: אני מראה לך נתונים כאלה ואחרים, אחרי שהכנסת היא פעלה ויזמה בעניין הזה?
משה גפני: יפה דיברת, תודה.
משה גפני: חבר הכנסת אורלב, אתה פנית אליי על דיון דחוף על הנושא של מוסדות חינוך פנימייתיים וכפרי נוער, ואמרתי לך שאעלה את החוק הזה לדיון, ואז אבקש ממך שתעלה את הנושא, בבקשה.
זבולון אורלב: אני כחבר ועדת החינוך והתרבות וגם כיושב-ראש הוועדה לזכויות הילד, קיבלתי פניות רבות של מוסדות חינוך פנימייתיים, שמאז החוק החדש תעריפי המים שלהם עלו בהיקפים ניכרים, בעשרות-אלפי שקלים, עד כדי כך שהם מסכנים את קיומם של המוסדות.
זבולון אורלב: לא זו אף זו, דווקא באותם מוסדות שהממשלה משלמת פר תלמיד, בתחשיבים לא העלו את מחיר המים, והמוסדות, ביניהם מוסדות חשובים מאוד – אחד המוסדות שהעברתי לך זה רשת כפרי הנוער של SOS, מוסדות, כפרי נוער שמטפלת בנוער בסיכון, ילדים שאין להם אלטרנטיבה וכדומה, עד כדי הסיכון.
זבולון אורלב: לפני שרצתי אליך, אדוני היושב-ראש, קיימתי כמה פגישות, בין היתר פגישה עם רשות המים, והיתה לי גם שיחה עם שאול מרידור בעניין הזה, כי יש פה אבסורד ממדרגה ראשונה: אותו ילד, בשעה שהוא מדיח את האסלה בכפר הנוער, הוא לא עושה את זה בביתו, וכשהוא מתקלח בבית, באותה שעה הוא לא מתקלח בכפר הנוער – הוא נמצא או פה או פה, ובכל מקום שהוא נמצא, המים צריכים ללכת אחריו, ולא יכול להיות, שאו המשפחה או כפר הנוער, יצטרך לשלם מחיר כפול.
זבולון אורלב: במדינת ישראל, אנחנו מדינה מובילה בעולם בחינוך פנימייתי.
זבולון אורלב: אני מכיר את הרפרנטית של מערכת החינוך לשעבר, שיודעת את הנתונים, שכל ילד חמישי בחינוך העל-יסודי מתחנך במוסדות פנימייתיים.
זבולון אורלב: אצלנו זה בעיקר מסיבות סוציו-אקונומיות גם מסיבות אידיאולוגיות כמו אצלנו בישיבות התיכוניות ובישיבות החרדיות וכדומה.
זבולון אורלב: וכן גם הדבר לגבי כל אלה שמסיבות אלה ואחרות המדינה מכירה בצורך שלהם להוציא – אני מדבר גם בשירותי הרווחה, הוסטלים וכדומה, שהמדינה מכירה ולפעמים גם מממנת- - -
משה גפני: לא לפעמים; היא מממנת.
זבולון אורלב: לכן, אדוני היושב-ראש, אני הגעתי למסקנה, מניסיוני הפרלמנטרי, שאין ברירה אלא להגיש הסתייגות להצעת החוק שלך, ואני מתכוון להגיש הצעת הסתייגות – אנסה כבר בקריאה הראשונה להכניס סעיף, ואם לא אצליח להכניס את הסעיף המתאים בקריאה הראשונה, אגיש הסתייגות לקראת הקריאה השנייה והשלישית.
משה גפני: הוא חושב שזה נושא שצריך שיהיה בחקיקה לפני הכול.
זבולון אורלב: מי שנכווה ברותחין, נזהר בצוננין.
אורי מקלב: גם נכניס את הנכים בהסתייגות.
אורי מקלב: אני חשבתי שאם מחזירים לכנסת, אז- - -
זבולון אורלב: לא, אז הקואליציה תאמר לך: זה וזה לא.
זבולון אורלב: היתה להם הזדמנות שנתיים לסדר את זה, לא סידרו, דברים טריוויאליים.
משה גפני: זבולון, עם כל הכבוד, אין לך בעלות על להתעצבן בנושא המים, כי כולנו עצבניים עוד יותר ממך.
אלכסנדר קושניר: קודם כל, אני חייב בתוקף תפקידי, ברור לחלוטין שאין לי תשובות לכל הדברים שהועלו, אך לפני שאבקש מסמנכ"ל הכלכלה שלנו להציג את תמונת המצב, לפחות דינמיקה נוכחית- - -
משה גפני: סליחה, אני רוצה לדעת תשובה, ולכן לא הייתי בטוח שאתה תשיב ראשון – אני רוצה לדעת, למה לא נתנו לנו תשובה על הנכים?
משה גפני: מה, אנחנו סטיסטיים?
משה גפני: מצגת תענה לי על זה?
משה גפני: אני לא מדבר על מוסדות פנימייתיים, לא מדבר על צריכה משותפת.
משה גפני: על נכים – הבטיחו לנו תשובה, למה אין?
משה גפני: שבוע, שבועיים, חודש, ארבעה חודשים.
משה גפני: החוק שלי כבר היה במליאת הכנסת בסוף מושב החורף, ובא אליי הממונה על התקציבים ודיבר אתי – הממונה על התקציבים אז, ומנהל רשות המים אז, הוא אמר: תוך שבוע זה יסודר.
משה גפני: אז הגענו שוב לחורף.
משה גפני: לכן הייתי בטוח, שישיב מישהו קודם על השאלה, כי הוא באמת לא אשם בזה – מישהו מהאוצר או מישהו מרשות המים, שהיה אז.
משה גפני: אבל זה יפה, שאתה נכנס מייד לעניין.
אלכסנדר קושניר: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת, בפירוש ידעתי לאן אני נכנס, גם קראתי את הפרוטוקול הקודם.
אלכסנדר קושניר: מן הראוי היה להיכנס לדבר הזה.
אלכסנדר קושניר: מהבדיקות והשיחות וההערכות הקודמות, הבנתי שהמחלוקת, אם היתה מחלוקת, כי לא הייתי נוכח בשיחות – האם רשות המים, בכלל בסמכותה להכליל את כל הנושא של התמיכות בנכים, ואנחנו שומעים גם בפנימיות דברים אחרים, במסגרת התעריף, כי לפי הנחיות, לפי חוק ולפי החלטת הממשלה, אנחנו חייבים לממן הכול מהתעריף, ועצם החלטה כלשהי שתתקבל, משמעות הדבר, שאם אנחנו מורידים תעריף למישהו, אנחנו מעלים תעריף לאחר, ופה הממשלה וגם הוועדה- - -
זבולון אורלב: צריכים שינוי בחוק.
זבולון אורלב: אם תישאר באותה מסגרת, שהתעריף צריך לממן את המים, הוא צודק.
זבולון אורלב: אם אתה מוריד למישהו, אתה צריך להעלות למישהו, ואנחנו לא רוצים להעלות לאף אחד; רוצים שהאוצר יממן את זה.
קריאה: אין צורך בזה בכלל.
אלכסנדר קושניר: מהבחינה הזאת, הממשלה ומערכת החוקים מחייבת אותנו, ואנחנו גוף מקצועי, וכולנו בני אדם, ואני לא גדלתי ברשות המים - רק חודש ימים כאן, גם עבדתי בגופי ביצוע, והרגישות שלנו החברתית והציבורית היא אותה מידת רגישות.
אלכסנדר קושניר: אלא מה – אנחנו מונחים על-ידי חוק והחלטות הממשלה.
אלכסנדר קושניר: אתם הריבון שלנו כמחוקק, והממשלה – המנהל שלנו כמפעיל אותנו.
אלכסנדר קושניר: כל ההחלטות שיתקבלו בשני המישורים האלה יחייבו אותנו, ונדע לממש אותן- אולי לא במהירות כפי שאתה מצפה, מיידית, אבל ברור שזו תהיה יעילות והתחשבות ורגישות בכל המישורים.
אלכסנדר קושניר: מכיוון שמהבירורים שלי הבנתי, אל"ף, שלא גובשה פלטפורמה, באיזו מתכונת צריך לעשות שינוי חקיקה, ובי"ת, לא ידוע מה ההיקף, כי לא אני צריך להסביר לכם, שאם נדבר על היקפים משמעותיים מאוד של הקובים, זה מייד מקפיץ תעריף שאתם כריבון וגם ככנסת, לא תאפשרו לנו את זה, ולזה רציתי להתייחס, אדוני היושב-ראש; אני רוצה להזכיר לכולנו, שאני נכנסתי לרשות המים ולניהול משק המים שנמצא בתום העשור הכי קריטי בכל ההיסטוריה של משק המים; בעשר השנים האחרונות שבע שנות בצורת, שתי ועדות חקירה, שתי רפורמות ענקיות במשק המים ואין ספור תוכניות חירום.
אלכסנדר קושניר: אפילו הגוף הכי יעיל, ברור שקשה לו להתמודד בכל החזיתות.
אלכסנדר קושניר: אין ספק שגם בתעריפים הראשוניים שנקבעו באיחור מסוים ב-2009 נעשו שגיאות.
אלכסנדר קושניר: תיקנו אותן עם מה שלמדתי, ותראו את זה.
אלכסנדר קושניר: תיקנו את זה תוך כדי הליכה כבר באמצע 2010, כבר נעשה איזון.
אלכסנדר קושניר: לא עצרנו בזה; אנחנו גם ממשיכים בבניית המודלים שמתחשבים יותר.
אלכסנדר קושניר: אחת הבעיות הקודמות, ברגע שאנחנו בונים מודל כלשהו, אנחנו לוקחים את בסיס הנתונים הקיים, נתוני צריכה, עושים פילוח, פילוג, ועל זה אנחנו בונים.
אלכסנדר קושניר: זו כלכלה, זה מקצוע אמיתי.
אלכסנדר קושניר: הבסיס הקודם היה בסיס לקוי חלקי.
אלכסנדר קושניר: היום יש לנו בסיס הרבה יותר רחב, יש לנו כמעט 50 תאגידים, שמתוכם 30, 40 כבר עם בסיס נתונים ברור, אנחנו כבר יודעים לפלח ולומר, מה המחיר של כל החלטה.
אלכסנדר קושניר: ברגע שאנחנו יודעים מה מחיר החלטה, אנחנו יודעים לומר: זה אפשרי, זה מחייב שינוי חקיקה.
משה גפני: מה אני אמור להבין מהדברים שלך?
משה גפני: זה שמצב משק המים קשה, שמענו את זה פה בהרצאות רבות, כבר השתכנענו בזה.
משה גפני: זה שהיו שתי ועדות חקירה – גם הרצו לנו על זה הרבה.
משה גפני: הדיון הוא מאוד פרטני.
משה גפני: תענה לי על הנכים.
אלכסנדר קושניר: אל"ף, אני לא יודע, כי אני לא יודע מה היקף הפתרון ומה המפתח.
אלכסנדר קושניר: ברגע שנלמד מה היקף הפתרון ומה המתכונת המקובלת, נוכל לבוא.
משה גפני: את היית גם קודם.
חנה פרנקל: בעוונותיי הייתי לאורך כל הדרך, אבל אני יכולה לומר לזכותי, שהייתי ואני עדיין עקבית באמירות שלנו.
חנה פרנקל: התשובה שלנו לשאלת הנכים – באופן הכי כן וישיר, התשובה שלנו נובעת מצניעות, מגבולות גזרה.
חנה פרנקל: לנכים אנחנו לא יכולים לתת במסגרת החוק.
חנה פרנקל: אתם אומרים, ובצדק, ואפשר לפתח דיון מורכב, ונסביר לכם מקצועית ומשפטית, למה נתתם לחקלאים- - -
משה גפני: לא, למה שיקרתם אותי?
משה גפני: על זה אני מבקש תשובה.
מירי רגב: זו פעם ראשונה שמשקרים אותך בוועדה?
משה גפני: בקול גדול – כן.
משה גפני: אוציא את הפרוטוקולים, מה שהיה כאן.
חנה פרנקל: אבל ישבנו גם לפני כמה חודשים, והאוצר הצהיר, שהוא יוצא באיזשהו חוזר על בסיס תקציב.
משה גפני: את היית מאוד פרודוקטיבית בישיבות שניהלנו בעניין הזה, וגם עכשיו את פרודוקטיבית.
משה גפני: האם יהיה פתרון לנכים – כן או לא?
משה גפני: בזה תלויה ההצבעה שלי על החוק.
משה גפני: יש לי התחייבות.
משה גפני: היא יכולה להביא תיקון לחוק.
חנה פרנקל: אנחנו סבורים כעמדה מקצועית, כמה שאנחנו יכולים לומר – הרי אנחנו לא מיוזמים תיקון חוק, שנכון להסתכל על נכים כאוכלוסייה נזקקת שצריכה יותר.
משה גפני: למה הסכמתם בהיטל הבצורת?
חנה פרנקל: כי המחוקק הרשה, אז בדיוק מאותם גבולות גזרה.
חנה פרנקל: אמרנו.
חנה פרנקל: בחוק הבצורת אנחנו לא יכולים להכריח את הצרכן.
חנה פרנקל: יש לנו גם עמדה מקצועית שתבהיר את הדברים: בחוק הבצורת בדיוק אותו דבר – אמרנו:
חנה פרנקל: אנחנו לא יכולים להשית על הצרכן מעבר לעלות, עם כל הכבוד לרצון לצמצם צריכה.
חנה פרנקל: צריך לבוא לבית המחוקקים, הוא יקבע היטל, והוא גם יקבע, למי נותנים הנחה.
חנה פרנקל: באותה ראייה עקבית אנחנו אומרים: אנחנו מנועים.
חנה פרנקל: מתחנו את החבל בגמישות מקסימלית, והוא עוד מעט ייקרע.
חנה פרנקל: המודל שאנחנו רואים מול העיניים זה חוק משק החשמל; כשהכנסת, כשהציבור ראה צורך לתת לנכים, תיקנו את החוק, קבעו גבולות גזרה, עד אחוז מסוים, ויש שרים שקובעים את הקריטריונים.
חנה פרנקל: מי שמנו לתת לנכים, לסטודנטים, אלה בדרום צריכים יותר?
חנה פרנקל: בישיבה האחרונה אמרנו, שכמועצת הרשות אנחנו מוכנים להעמיד את כל הפלטפורמה המקצועית, להקל את הדברים.
משה גפני: אני לא אשנה.
משה גפני: אביא את הפיקוח על המים לכאן.
משה גפני: לא לשנות, מה שהיא רוצה.
מירי רגב: הגיע הזמן לעשות את זה אחרי שנתיים.
משה גפני: הקואליציה לא נותנת.
משה גפני: היא נתנה להעביר את זה בטרומית.
מירי רגב: ה-25 מיליון שקלים - אז אל תעצבן אותי עם הקואליציה.
משה גפני: חוצפה שלא היתה כדוגמתה, הסיפור של ה-25 מיליון שהתפרסם ב"ישראל היום".
פניה קירשנבאום: לא רק שם.
משה גפני: בעוד מקומות?
משה גפני: העברנו מאות-מיליונים, ולא כותבים מילה על זה.
משה גפני: העברה שם תקציבית בתוך המשרד, שאני לא מעורב בכלל.
משה גפני: בושה וחרפה, איך מתייחסים לחרדים במדינת ישראל.
משה גפני: היו אתמול מאות-מיליונים של העברות.
משה גפני: היה על יהודה ושומרון - למה לא התפרסם על זה?
משה גפני: 25 מיליון שאני אפילו לא יודע על מה.
מירי רגב: לימודי ליבה, ואתה לא.
משה גפני: שיכתבו.
משה גפני: זה מה שיש להם לכתוב.
משה גפני: אפשר לזרוק את כותב זאב קליין: על אף שאמרו שצריך – אם מדברים על המים, אפשר גם לזרוק את החרדים לים.
משה גפני: למה צריך להעביר כסף בכלל?
משה גפני: אני הייתי בישיבה, ואני יודע, כמה כסף עבר אתמול.
משה גפני: 25 מיליון שמשרד החינוך העביר מסעיף לסעיף.
משה גפני: היו 250 מיליון או 300 מיליון שהעבירו במשרד התמ"ת, שיש לי הרבה מה לומר על זה, והעברתי את זה.
משה גפני: שאל אותי זרחיה, מה הכסף הזה, ואמרתי: אני לא יודע, זו העברה פנימית בתוך משרד החינוך, כמו שנעשה כל הזמן.
משה גפני: הסברתי לו, והוא לא כתב.
משה גפני: זאב קליין לא היה פה, אז הוא כתב.
משה גפני: אגב, זאב, הייתי בישיבה עם טרכטנברג.
משה גפני: בעיתון לא הייתי, אבל בישיבה הייתי.
משה גפני: רק בתמונה הייתי.
משה גפני: לא ייאמן, באיזו חברה אנחנו חיים.
חנה פרנקל: משפט סיום, ברשותך.