GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יאסין תמים: בפועל לא ניתן לגדול בקיץ, וגם חוששים לגדול בקיץ, כי הכמות של אותם צרכנים בקיץ תהיה כפולה בחורף, ואם אין לך מספיק גז לספק להם – איך תגדל?
יאסין תמים: איך תסתכן ותיקח עוד לקוחות?
יאסין תמים: אנחנו, בהקצבות, לא מקבלים כפול.
יאסין תמים: בקושי אנחנו מקבלים את אותן כמויות שאנו רוצים.
יעקב ליצמן: אתה לא ממלא עבור אחרים?
אבי פרל: כשאין לי מתקן הוא ממלא לי, אבל זה לא רלבנטי להקצבות.
יאסין תמים: אני הבנתי שיושב הראש קיבל מידע מוטעה.
יאסין תמים: אני לא מוכר גז מהקצבות שאני מקבל.
יאסין תמים: אני נותן שירותי מילוי או הובלה, אבל לא מוכר גז לאחרים.
עופר חוגי: מה הבעיה שלך לקנות לחברות?
יאסין תמים: קודם כל אסור להם למכור, על פי התקנות.
יאסין תמים: דבר נוסף – הם גםלא ימכרו לי, כי אני מתחרה.
חגית אייזנמן: אין להם שום הגבלה למכור מהייבוא.
פינחס בידרמן: אני אתן לך כמה שאתה רוצה, במחיר העלות שלי, מחיר cost.
ויצמן שירי: חלק משמעותי מהרפורמה היא שהם יצרכו לשווק חלק יחסי מיכולת השיווק שלהם לשווק באמצעות ספקי משנה, במחיר cost, כמו שהוא אמר.
ויצמן שירי: אז הוא יחליט שלצורך העניין, 20 אחוז מהיקף הפעילות שלו ויכולת האספקה שלו יהיה במחיר ה- cost.
יאסין תמים: בקשר להצעה – אנחנו מברכים עליה, אבל אולי יש רעיון טוב יותר – שבז"ן יבואו וייקחו את ה- 80 דולר.
יאסין תמים: למה להתחיל להתעסק עם יבוא או לא יבוא, הם יעשו עלינו את מה שהם טוענים שאנו עושים – שאנו מספסרים.
יאסין תמים: דבר נוסף- אני מציע שבעת מחסור החברות הקטנות לא תפגענה, כי הגדולות בכל מקרה - -
יעקב ליצמן: ואם ה- 4 אחוז לא נוצל עד תום – אם ייתנו לכם, האם זה יספק אותך?
יאסין תמים: זה יעזור לנו, ולא במעט.
יאסין תמים: בפועל, ה- 4 אחוז האלה לא ניתנו לקטנות.
יאסין תמים: הם נשארו בקופה הכללית.
יאסין תמים: אולי , אם בז"ן ייבא, באמת לא יהיה מחסור בגז, כי לדעתי רוב המחסור הוא תרגילים.
יאסין תמים: את התקנות האלה לא צריך להעלות, אלא לתקופה קצרה.
יאסין תמים: לא צריך לשגע אותנו כל השנה.
יאסין תמים: בהזמנות ובדיווחים אין צורך.
יאסין תמים: הפרוצדורה משגעת אותנו.
ויצמן שירי: שמעתי שיש מחסור בגז במדינת ישראל?
ויצמן שירי: אז איך החברות המקומיות ביקשו להעביר הצעת חוק שאוסרת בשלוש השנים הקרובות - -
עופר חוגי: זה משהו אחר.
עופר חוגי: זה גז טבעי וזה גז בישול.
יאסין תמים: בפועל, לגדולות אין מחסור גז.
יאסין תמים: מחסור הגז הוא רק אצל הקטנות.
יאסין תמים: מה שלא יהיה בתקנות, לגדולות אין מחסור בגז.
יאסין תמים: הן מייבאות ופותרות את הבעיות שלהן.
יעקב ליצמן: כמה יש בקופה?
רות שרון: בקופה יש 4 אחוז, על פי התקנות היום.
רות שרון: נכון להיום, עבור חודש נובמבר, אין אף חברה שהיא בהגדרה חדשה, כך שכל ה- 4 אחוז מתווספים לחברות הקטנות.
רות שרון: זה נתון אחד.
עופר חוגי: השאלה אם הם בכלל ביקשו, אם יש להם צורך.
רות שרון: בלי שהם יבקשו.
עופר חוגי: למה את מעמידה לרשותם, כאשר יכול להיות שאין להם בכלל צורך?
רות שרון: אני אומרת שוב – על פי התקנות, אם אין ביקוש, או שמינהל הדלק לא חילק את ה- 4 אחוז, זה עובר לקטנות.
יעקב ליצמן: לפי דבריהם, לגדולות אין מחסור, ולקטנות – יש.
עופר חוגי: אבל אולי אין צורך.
אבי פרל: אם אין צורך זה נשאר בבתי הזיקוק, ועובר לגדולות.
אבי פרל: זה לא הולך לאיבוד.
עופר חוגי: אבל אני שואל למה זה עובר באופן אוטומטי לקטנות?
עופר חוגי: אם יעשו בדיקה, ויתברר שלכם אין צורך ב- 4 האחוז האלה, ולהם יש את הצורך?
עופר חוגי: אז יכול להיות שצריך להעביר את זה לגדולות.
אבי פרל: זה מה שאני אומר, שלנו יש צורך בהרבה יותר מ- 4 אחוז.
אבי פרל: יש בדיקות, וחברות הגז הקטנות לא יכולות לקבל צרכנים כי אין להם גז.
עופר חוגי: אתם עשיתם בדיקה?
יואב ערמוני: בוודאי, מייד אתייחס.
רותי שרון: נקודה נוספת בנושא היבוא – אנחנו תמיד אמרנו שהמתקנים שלנו, לפחות המתקנים בג'למה, יש בהם כושר אחסון לא מבוטל, ובחורף הוא ריק, ועומד לרשת כולם.
שלמה אביטן: אני חושב שכל הרעש על היבוא במדינה, מתרחש סביב 20 אלף טון לשנה.
שלמה אביטן: המדינה מייצרת לנו 420 אלף טון בשנה.
שלמה אביטן: אם לוקחים את ה- 50 ומחלקים את העלות ב- 420 זה מתבטא בשקלים בודדים.
שלמה אביטן: אז למה שבתי הזיקוק לא יעשו את השירות הזה, גם לחברות הגדולות, גם לחברות הקטנות, ובכך ייגמר הסיפור?
שלמה אביטן: שיפתחו את השוק, וכל מי שצריך גז יהיה לו כמה שהוא רוצה, ואז לא יהיה מחסור ולא תהיה ספסרות.
שלמה אביטן: בשנה האחרונה היה אולי 50 טון, אבל בשנים הקודמות גם היה 20 טון, 30 טון ואפילו פחות.
שלמה אביטן: השנה עדיין לא הביאו גז.
שלמה אביטן: יכול להיות שיש בדרך.
שלמה אביטן: בשנה שעברה, הגז בבתי הזיקוק היה יקר יותר מאשר בחו"ל, והחברות הגדולות הבינו שמבחינה כלכלית כדאי להביא את הגז הזה.
שלמה אביטן: היה זול יותר בערך ב- 80 דולר.
ארקה קורן: אני מצטרף בהחלט לדעתם של כל אלה שבאופן טבעי והגיוני טוענים שבתי הזיקוק הם אלה שצריכים לפתור את בעיית מחסור הגז בתקופת ההקצבות.
ארקה קורן: זה הכלי ההגיוני, החכם והמתאים ביותר לפתור את הבעיות האלה, ואז הישיבות שלנו בנושא ההקצבות תהיינה מיותרות, מה גם שהעלויות תהיינה נמוכות יותר, באופן טבעי.
ארקה קורן: דבר שני – אני רוצה להגיב על הדברים שנאמרו כאן, על ידי משה אולדק מחברת "סופרגז", על כך שאנו נתמכים על ידי המדינה, ולתהייה כמה זמן אפשר לתמוך בנו.
ארקה קורן: אני מצהיר בזאת שאנחנו לא מקבלים מהמדינה אפילו שקל.
ארקה קורן: לעומת זאת, לגבי התקופה שהוא מציע לקצוב לנו – אני מציע בזאת להתחייב בשם כל חבריי: שייתנו לנו חצי מהתקופה שסבסדו אותם, ונתנו להם.
ארקה קורן: שייתנו לנו עשרים שנה, או עשר שנים כאלה, לא חמישים שנה.
אלי משגב: אני לא יודע אם להגדיר את עצמי כ "קטן" או כ "גדול".
אבי פרל: יש קריטריונים.
אבי פרל: לפי הקריטריונים אתה גדול.
אלי משגב: קודם כל – לגבי שטחי האוטונומיה.
אלי משגב: לא אנחנו מקבלים החלטות.
אלי משגב: פנינו לממשלה והם הנחו אותנו לגבי מה לעשות.
אלי משגב: לא אנחנו מקבלים החלטות, כמובן.
יעקב ליצמן: אתה מקבל את הכספים המגיעים לך?
אלי משגב: לא, זה בעייתי.
אלי משגב: בשבוע שעבר גם ירו על מיכלית שלנו באלון שבות.
אלי משגב: כדי לסבר את האוזן – אני לא חושב שצריך לדון פה על מדיניות מחירים.
אלי משגב: יש עוד דברים שצריך לדון עליהם.
אלי משגב: גם מחירי ארנונה אינם זהים בכל המקומות.
אלי משגב: אם החליטו שכוחות השוק יפעלו – תנו להם לפעול, ושהרגולטור ידאג שאפשר יהיה להיכנס, אפשר יהיה לעבור, וכן הלאה.
אלי משגב: הערה נוספת – לגבי מרווחים.
אלי משגב: לפני חודשיים הציגו בעיתונות את השוק היפני, וכדי לסבר את האוזן, אלה הם הנתונים: בשוק היפני יש בין 25 ל- 30 מיליון צרכנים, ו- 20 אלף מפיצים.
אלי משגב: מחיר העלות הוא בערך 320 דולר, והמחיר לצרכן הסופי הוא 1,000 דולר.
אלי משגב: זה ביפן התחרותית, כאשר הצרכן צורך פי ארבע מאשר בארץ.
ויצמן שירי: זה גם פונקציה של גובה ההכנסה.
אלי משגב: נתתי את היחסים בין עלות למחיר, כדי לסבר את האוזן.
אבי פרל: אתם חייבים להבין את האבסורד: הם מוכרים את הגז שלנו בשטחי האוטונומיה, במרווח שהוא הרבה יותר נמוך ממה שאתה קונה היום גז.
אבי פרל: באוטונומיה מוכרים את הגז בחצי מחיר ממה שמוכרים בארץ.
ויצמן שירי: זה לא קשור, כי יש מיליון ואחת עלויות, שאין להם.
אבי פרל: אם יכולים למכור שם, למה שלא ימכרו פה, באותו מחיר?
ויצמן שירי: יש גם הסכמים בינלאומיים.
ויצמן שירי: קרוב לוודאי שאין בלו, ואין מכס, ועוד פרמטרים.
אלי משגב: אנחנו רוצים לדמות לשוק תחרותי.
אלי משגב: נשאלה השאלה לגבי מעבר לקוחות מחברת גז אחת לאחרת.
אלי משגב: גם בארצות הברית, שהיא מדינה תחרותית, אין מצב שבו בכל יום לקוחות עוברים מחברה לחברה.
אלי משגב: חיבור לוקח ארבע שנים.
אלי משגב: יש תחרות ברמה הגלובלית.
אלי משגב: אני אומר זאת כדי לשים את הדברים בפרופורציה הנכונה, ולהשאיר לכם, כרגולטורים, לדאוג לזה שתהיה תחרות.
אלי משגב: חייבת להיות תחרות.
אלי משגב: במסגרת התחרות הזו, ודאי שיש תמיכה לחדשים.
אלי משגב: עד כמה?
אלי משגב: – אינני יודע.
יואב ערמוני: אני רוצה להאיר את העובדות, כי נאמרו פה כל כך הרבה דברים שהם חסרי שחר.
יואב ערמוני: זה פשוט מקומם.
יואב ערמוני: קודם כל מבחינת כמויות – אנחנו מדברים על שוק שהוא בסביבות 350 או 370 אלף טון בשנה.
יואב ערמוני: זה הביקוש לגז, לגפ"ם, בכל המגזרים למעט פטרוכימיה.
יואב ערמוני: אנחנו מדברים על שוק שנתוני המחירים של לפני השינוי במערך של פברואר 2000, הפער בין הביקוש להיצע, כלומר – חוסר היכולת המקומית לייצר מחוץ לתקנות הוא בין 15 ל- 0 אחוז.
יואב ערמוני: כלומר, אם אנחנו רוצים לקחת חברה כמו בתי זיקוק, שהיא ממשלתית, ולהורות להם לייצר מה שנראה להם, להיות חברה עסקית – ואנחנו רוצים לעשות את זה – אז חברה כזו יכולה לייצר מחלק מהבוטאנים בנזין, ולייצא אותו במחיר יותר רנטבילי מאשר גז.
יואב ערמוני: כך זאת, אם רוצים לחשוב כלכלית.
יואב ערמוני: יותר מזה, אם נרצה להתערב, נצטרך לבוא לכאן, לפי הוראות סעיף 4 א לחוק החברות הממשלתיות.
יואב ערמוני: לפי חוק זה, אם אני רוצה לומר לבית זיקוק, כפי שהציעו פה – שייבא גז בשביל הקטנים ותמכור במחיר כזה או אחר – אצטרך לבוא לוועדת הכספים, ולפעול לפי הוראות סעיף 4 א לחוק החברות הממשלתיות, ולקבל אישור להורות לחברת בז"ן לעשות משהו שלא עולה בקנה אחד עם הכדאיות הכלכלית.
יואב ערמוני: אם זה היה כדאי להם עסקית, הם היו עושים את זה ממילא.
יואב ערמוני: אם אני רוצה להכתיב להם, אני צריך לקבל את האישור של הוועדה הזו.
עופר חוגי: מתוך ה- 370 אלף טון, מה הצריכה של הרשות הפלשתינאית?
יואב ערמוני: 100 אלף טון.
עופר חוגי: אתה אומר שאתה לא מורה לבז"ן לייצר יותר עבור האוכלוסייה הישראלית, ומצד שני, אתה מייצר עבור הרשות הפלשתינאית, גם אם יש פה חוסר, וצריך לייבא.
עופר חוגי: כלומר, מה שיוצא הוא שממשלת ישראל מממנת היום את הרשות הפלשתינאית.
עופר חוגי: זה המצב.
יואב ערמוני: זה בדיוק העניין.
יואב ערמוני: אני לא אומר מה לעשות, ואני לא מתערב.
יואב ערמוני: אני נמצא כרגע במצב נתון, שהוא מצב של מחסור – פער בין ביקוש להיצע.
יואב ערמוני: אני בא לבקש את אישור הוועדה הזו להפעיל את התקנות האלה בימים שיש מחסור איך לחלק את זה.
יואב ערמוני: לפני 3 וחצי או 4 שנים, בטרם תיקון התקנות במהדורה הראשונה שלהם, הלכנו לשאול גם אצל היועץ המשפטי של הממשלה, וגם במשרד החוץ – וכל אלה שיודעים איך צריך להתייחס ביחס לאספקה לפלשתינאים.
יואב ערמוני: התשובה החד משמעית היתה שבתי הזיקוק מוכרים לחברות גז ישראליות – שהם ימכרו למי שהם רוצים.
יואב ערמוני: התקנות האלה לא יכולות לטפל בסיפור הזה של אספקה או אי אספקה לפלשתינאים.
עופר חוגי: לך, כרשות, אין בעיה לתת הוראה לבז"ן שבזמן חוסר הם לא מספקים לרשות הפלשתינאים.
עופר חוגי: שייבאו ממצרים.
יואב ערמוני: בז"ן לא מספקים לרשות הפלשתינאית.
ויצמן שירי: תן לי לחדד את הדברים, במספרים: אתה אומר שחסרים 20 אחוז, כשיש 370 אלף, כשאתה מנכה את ה- 120 אלף של הרשות הפלשתינאית.
ויצמן שירי: אתה אומר שאנחנו, בכל מקרה צריכים להבטיח את אותם 10 אלף, לא משנה מה יהיה.
ויצמן שירי: אני אומר בצורה ברורה: אם צריך להפחית, למה את אותה מסה של ה- 20 אחוז החסרים האלה לא להוריד מ- 120 אלף?
ויצמן שירי: אתה אומר על כך שיש הסכם בינלאומי, כזה או אחר.
יעקב ליצמן: האם יש הסכם בין הממשלה לרשות הפלשתינאית לגבי אספקת גז?
יואב ערמוני: אין הסכם בין המשלה לבין הרשות הפלשתינאית לגבי אספקה של שום מוצר דלק.
צדוק נתנאל: יש הסכם כזה.
עופר חוגי: בהנחיה של שר האוצר לבז"ן – אין שום בעיה.
יואב ערמוני: ההנחיה הזו צריכה לעבור דרך הוועדה הזו.
יואב ערמוני: בואו נבדוק את עצמנו כמה פעמים בכלל יש מחסור.
יואב ערמוני: אני חייב לסתור טענות שהושמעו כאן מצד החברות הקטנות.
יעקב ליצמן: לא ענית על השאלה – האם יפריע לך אם נחליט היום שדבר ראשון שצריך לדאוג לו הוא לצרכנים הישראלים?
יעקב ליצמן: האם יפריע שנקבע שקודם כל צריך לדאוג לצרכנים הישראלים, ובמידה שיש מחסור הרשות הפלשתינאית תשלם מחיר גבוה יותר מהיום?
ויצמן שירי: למה שהספק שמספק לרשות לא יהיה זה שידאג לייבא?
יואב ערמוני: בסל השיקולים של מנהל מינהל הדלק, כפי שאני מכיר את התפקיד, אין שיקול כזה לספק לאלה ולאלה.
יואב ערמוני: יש שוק שצריך לספק אותו, והכלכלה הישראלית והפלשתינית – לטוב ולרע, זה דבר אחד, נכון לעכשיו.
יואב ערמוני: מבחינה ערכית אני לא ידוע לתת על זה תשובה – זו תשובה שהמחוקקים צריכים לתת, לא פקידים.
יואב ערמוני: אני פקיד.
יואב ערמוני: אני צריך לחלק את מה שיש.
יואב ערמוני: יותר מזה – חברת דורגז היא הספק המוסמך של הרשות הפלשתינית.
יואב ערמוני: אומר לך מה הייתי עושה כמנכ"ל דורגז: נניח שפער המחירים בין בית זיקוק ליבוא זה 80 דולר.
יואב ערמוני: נניח שיש לי לקוחות בארץ שכל הכמות שהם מבקשים היא הכמות שניתנת לי בהקצבה בזמן מחסור, ומלבד זאת יש לי את הרשות הפלשתינית.
יואב ערמוני: מה אני, כמנכ"ל דורגז, עושה?
יואב ערמוני: – בשוק הישראלי יש לי כל מיני מתחרים.
יואב ערמוני: אני אקח מהגז של בז"ן, היותר זול ב- 80 דולר, ואתם אני אתמודד בשוק המקומי.
יואב ערמוני: אצל הפלשתינאים אני מונופול.
יואב ערמוני: את עלויות היבוא אני מעמיס עליהם.
יואב ערמוני: כך הייתי נוהג.
יעקב ליצמן: לכם זה מפריע?
יואב ערמוני: במנגנון הזה, כפי שתיארתי, הוצאתי החוצה את כל סיפור הרשות הפלשתינאית מהשולחן.
יואב ערמוני: זה באמת לא סיפור.
יואב ערמוני: הדברים האלה קורים.
יואב ערמוני: מדוע?
יואב ערמוני: – כיוון שתבדקו, לפי ההגדרות של הצו הקיים, שהוועדה אישרה לפני חצי שנה, כמה חודשים קורה בכלל המצב של מחסור.
יואב ערמוני: כמה חודשים קורה המצב שיש מחסור בכלל?
יואב ערמוני: – חודש בשנה, אולי.
יואב ערמוני: מה זאת אומרת?
אבי פרל: אנחנו לא יכולים לגדול כי אין לנו גב.
ויצמן שירי: אני מסתכל עכשיו על העניין בעין מספרית מצד אחד, ובעין עסקית.
ויצמן שירי: לא יכול להיות מצב מבחינת מדינת ישראל, שיהיה מחסור באיזה שהוא מוצר.
ויצמן שירי: אין שום הגיון לקבל את הנתון שלך שיש את השיא הזה, אפילו חודש בשנה.
ויצמן שירי: כמו שיש, לצורך העניין רזרבות של דלק בישראל.
ויצמן שירי: אתה אומר שאתם מחזיקים רזרבה.
ויצמן שירי: על כולם מוסכם שאין עודף בגז.
יואב ערמוני: לא נכון.
ויצמן שירי: אתה אומר שיש עודף?
יואב ערמוני: אני אומר שחברות מקבלות יותר ממה שהן מבקשות.
ויצמן שירי: אתה אומר שהיות וכל היבואנים שנמצאים כאן מוכנים לקבל את ההצעה הזו, זאת אומרת – אם הם היו יודעים שיכול להיות מצב שמקטינים את האספקה, לצורך העניין, לרשות הפלשתינאית, בשביל לקטין את הנזק יכול להיות שכדאי יהיה לגרום לכך שיהיה מחסור רק של 10 אחוז, ואז יהיה אותו שיא, רק שהאפקט שלו יהיה 50 אחוז מהנזק שעליו הם מדברים.
ויצמן שירי: על זה הם מדברים, על הנזק שנגרם, לא על המחיר מול ה- cost.
ויצמן שירי: במצב כזה כל אחד מחליט לאן כדאי לו לספק.
ויצמן שירי: אם היה עודף, באופן טבעי התחרות היתה גדלה.
ויצמן שירי: כאשר יש עודף, כל אחד רוצה לעשות תחרות ולמכור ראשון את המוצר שלו.
ויצמן שירי: כשיש חוסר, כל אחד רוצה ומעדיף למכור את המוצר למי שנוח לו.
ויצמן שירי: כמובן דואגים למכור למי שמשלם טוב יותר, דואגים למי שקרוב יותר, עם כל מה שמשתמע.
ויצמן שירי: תן לזה תשובה.
ג'ורג' דאבי: לפי התקנות, למנהל מינהל הדלק יש אינפורמציה חודשית מדויקת מכל חברה.
ג'ורג' דאבי: בתוספת לתקנות הנותנות עדיפות לחברות החדשות והקטנות, צריך שתהיה תוספת שגם תיתן עדיפות לתושבי המדינה על תושבים אחרים.
יעקב ליצמן: אני מודה לאורחים, הדיון הסתיים, ואנחנו, חברי הכנסת, נחליט בינינו.
יעקב ליצמן: אני רוצה לנסות לסכם.
יעקב ליצמן: ביקשתם הארכה של התקנות לשנה.
יעקב ליצמן: אני מתנגד.
יעקב ליצמן: אני רוצה שתוך שבועיים תוקם ועדה שתדון בתקנות הקבועות.
עופר חוגי: יש כבר ועדת משנה.
יעקב ליצמן: אם כך, תוך שבועיים יתקיים דיון על התקנות הקבועות.
יעקב ליצמן: אני מציע להחליט שתוך 3 חודשים מהיום אנחנו פונים שיעשו הסדר ושאם יש מחסור האספקה לאזרחי ישראל צריכה לקבל עדיפות ראשונה.
עופר חוגי: לבז"ן אין עודף.
עופר חוגי: אי אפשר לתת הוראה לבז"ן שתהיה עדיפות לחברות הגז הישראליות שמוכרות גז בישראל.
ויצמן שירי: אנחנו לא יכולים לקבל החלטה כזו בכלל.
יעקב ליצמן: הממשלה יכולה.
רותי שרון: אתם צריכים להבין שבז"ן לא מכירה את הלקוחות הסופיים.
יעקב ליצמן: אז תבדקו.
רותי שרון: אין לנו את הכלים לכך.
יעקב ליצמן: מאריכים לחצי שנה.
יעקב ליצמן: תוך שבועיים תשבו על זה בוועדת משנה.
יעקב ליצמן: אני מודה לכולכם, הישיבה נעולה.
אלי גולדשמידט: בוקר טוב לכולם.
אלי גולדשמידט: אנחנו פותחים בסוגיית השקם, ולאחר מכן תהיה לנו שורה של העברות תקציביות.
אלי גולדשמידט: מנהל הרשות החברות הממשלתיות, בבקשה.
ירון יעקובס: אנחנו נמצאים פה היום כדי לאשר מכירת של 23% ממניות השקם שנשארו בידי המדינה כתוצאה מההיסטוריה הארוכה והמפותלת של הפרטת החברה וכדי לבקש את אישור ועדת הכספים על פי חוק.
ירון יעקובס: בפניכם מונח נייר ובו ההליך המסודר של הפרטת שקם לאורך השנים.
ירון יעקובס: דבר אחד ברור, ואני מניח שגם עובדי שקם יאמרו זאת יותר מאוחר.
ירון יעקובס: עובדי שקם קיבלו את כל תגמולי ההפרטה בגין ההפרטה שהסתיימה כבר לפני מספר שנים.
ירון יעקובס: על זה אין מחלוקת, זו עובדה ואם יש בכל זאת עם זה בעיה אזי ישנן על כך החלטות בית משפט 2 שאפשר להראות אותן.
ירון יעקובס: אין ספק שהעובדים קיבלו את כל מה שמגיע לעובדים במסגרת תהליך ההפרטה.
יעקב ליצמן: השאלה היא האם העובדים מסכימים לדברים שאתה אומר?
ירון יעקובס: בנייר שמונח לפניך אתה יכול לראות כי בתאריך ה- 12.9.
ירון יעקובס: 1993 במסגרת ההצעה לציבור של 65% מהון המניות של השקם, העובדים קיבלו 6.5% מהמניות כאשר השווי הוא 18.3 מיליון שקל.
חיים כץ: אני רוצה לדעת כמה העובד קיבל בסופו של דבר?
ירון יעקובס: הוא קיבל בדיוק מה שמגיע לפי החוק.
ירון יעקובס: בחלק השני של ההפרטה ב- 1994 מכירה פרטית, מכירת 43% מהון המניות של שקם, 35% בדילול מלא.
ירון יעקובס: העובדים קיבלו בגין המכירה הפרטית הזו לפי נוהלי הרשות 20.4 מיליון שקלים.
ירון יעקובס: סך הכל 38.7 מיליון שקל קיבלו עובדי השקם בגין ההפרטה.
ירון יעקובס: בדיוק לפי החוק.
אלי גולדשמידט: זה 10% מה- 100% של הון המניות, כן או לא?
ירון יעקובס: 10% מתוך ה- 65% הוא ההפרש פה.
יצחק כהן: האם נציג הבעלים נמצא פה?
מאיר שטרית: נציג הבעלים הוא לא בעניין.
מאיר שטרית: המניות הן של המדינה.
ירון יעקובס: חבר הכנסת כץ שאל כמה העובד קיבל בסופו של דבר?
ירון יעקובס: אני רוצה לומר כי בסיבוב של הראשון של ה- 6.5% מניות שקיבלו העובדים, אז באותה תקופה לעובד הבכיר זה יצא 33 אלף שקלים, ולעובד הזוטר ביותר 5,420 שקלים.
ירון יעקובס: זה החלק הראשון ולא החלק השני.
ירון יעקובס: אני רוצה לומר ביושר כי אם היינו חושבים שאנחנו רוצים לרוץ קדימה מבלי לדווח לאף אחד, אז באופן אמיתי יכולנו לעשות זאת, מכיוון שישנן החלטות הפרטה מתחילת שנות התשעים, כולל אישורי ועדת הכנסת, לבצע את כל מהלך ההפרטה.
ירון יעקובס: אנחנו חשבנו שמכיוון שצריך לשמור על מינהל תקין ראוי שנביא לוועדת השרים ולוועדת הכספים של הכנסת גם את המהלך הזה.
ירון יעקובס: אני אומר שוב, לא היינו צריכים לעשות זאת על פי החוק, אלא חשבנו שנכון לעשות זאת על פי מינהל תקין ולכן אנחנו נמצאים כאן היום.
ירון יעקובס: אנחנו דנים היום בספח שהוא תוצאה של מהלך ההפרטה.
ירון יעקובס: 23% האחוזים עליהם מדובר הם אג"ח להמרה, ומכיוון שהם לא הומרו הם נשארו בידי המדינה.
ירון יעקובס: המדינה היום נמצאת בעמדת מיעוט קיצונית בחברה הזו.
ירון יעקובס: יש לנו דירקטור אחד מתוך 16 דירקטורים.
ירון יעקובס: כלומר, אפס יכולת השפעה על מה שמתרחש בחברה, ואין שום צורך כזה או אחר שהמדינה תחזיק את המניות הללו.
ירון יעקובס: מה גם, כפי שאתם רואים בהצעת ההחלטה, קיבלנו אופציית PUT מאלקו לרכוש את האג"חים הללו, ואנחנו חושבים שנכון וכדאי לממש את האופציה הזו מנקודת מבטה של המדינה.
ירון יעקובס: אני מזכיר שוב כי אין למדינה אין יכולת אמיתית, כזו או אחרת, להשפיע על מה שמתרחש בחברה.
אלי גולדשמידט: הרוכשים של ה –23% אג"ח להמרה תהיה חברת אלקו.
ירון יעקובס: אם יסתבר שהאופציה היא המחיר הגבוה ביותר, כי אנחנו נעמיד את זה למכרז.
ירון יעקובס: אנחנו לא נמכור לאף אחד שום דבר ללא מכרז.
ירון יעקובס: אנחנו נעשה מכרז ואחת ההצעות במכרז תהיה אופציה PUT.
אלי גולדשמידט: אתה מעמיד את זה למכרז לכל המרבה במחיר.
ירון יעקובס: נכון מאוד.
אלי גולדשמידט: איזה אופציה יש לאלקו?
ירון יעקובס: לאלקו יש אופצית PUT ופירושו שהמדינה יכולה לחייב את אלקו על פי התנאים של האופציה לקנות מאיתנו את המניות במחיר כפי שנקבע באופציה.
ירון יעקובס: אם זה יצא הטוב ביותר לדעת המדינה, נממש.
ירון יעקובס: אם לא, ניקח מחיר גבוה יותר כפי שיהיה במכרז.
נחום לנגנטל: מה מחיר של אופציית PUT יחסית למחיר הרכישה?
ירון יעקובס: החשבון של האופציה הוא 97% מערך המנייה במהלך 120 הימים שיקדמו למימוש האופציה.
ירון יעקובס: היום זה כ- 20 מיליון שקל.
ירון יעקובס: נושא העובדים.
ירון יעקובס: העובדים קיבלו במהלך השנים, לאורך תהליך ההפרטה, את כל תגמולי ההפרטה שמגיעים להם לפי נוהלי רשות החברות.
ירון יעקובס: השאלה האם הסכום הוא גבוה או נמוך, היא שאלה של מצב.
ירון יעקובס: הם קיבלו כל מה שמגיע להם לפי האחוזים שמגיעים לכל עובד שעובר תהליך הפרטה.
ירון יעקובס: על כך אין ויכוח.
ירון יעקובס: עכשיו נשאלת השאלה מהו מעמדם של העובדים נכון לעכשיו, בתוך התהליך שאנחנו מדברים עליו?
ירון יעקובס: אם העובדים יאמרו שהם לא באו לבקש עוד כסף מכיוון שלא מגיע להם עוד כסף, כי הם כבר קיבלו את כל הכסף, אבל הם יבקשו לשמור על זכויותיהם אז זוהי זכותם לומר זאת.
ירון יעקובס: כמנהל הרשות אני אמרתי כבר הרבה פעמים, וגם בחדר הזה, שאני חושב שחשוב מאוד לשמור על זכויות העובדים.
חיים כץ: האם אתה מוכן להגדיר מהם זכויות עובדים?
חיים כץ: מגיע לנו לדעת זאת פעם אחת ולתמיד.
ירון יעקובס: אני חושב שצריך לשמור על זכויות העובדים כפי שנגדיר אותם, אבל הדיון היום לא שייך ולא נוגע לזכויות העובדים באופן אמיתי כהוא זה.
ירון יעקובס: מדוע?
ירון יעקובס: באופן אמיתי אין היום למדינת ישראל ולו שמץ של יכולת השפעה על מה שמתרחש בחברה, בין אם היא נמצאת שם ובין אם היא לא נמצאת שם.
ירון יעקובס: אם חברת אלקו רוצה לעשות מהלך כזה או אחר היא יכולה לעשות אותו גם היום, גם לפני שנה וגם בעוד שנה לאחר מכירת ה- 23% האלה.
ירון יעקובס: יש לנו דירקטור אחד מתוך 16 דירקטורים, ולכן היכולת שלנו להשפיע שם היא כמעט אפסית.
ירון יעקובס: שנית, חברת השקם עצמה ובוודאי שאני לא מתחייב בשמם, הודיעה לנו מספר פעמים בכתב כי אין לה שום כוונה כתוצאה מהפיצול הזה לערוך איזשהו מהלך של פיטורי עובדים או שינויים רה-ארגוניים.
ירון יעקובס: הם נמצאים בכל מקרה במהלך של משא ומתן.
ירון יעקובס: צריך להבין כי אין לנו יכולת בשום מקרה להשפיע על המהלך הזה.
חיים כץ: האם אתה מוכן להגדיר מהם זכויות העובדים כאשר מדברים על הפרטה?
חיים כץ: כיצד אתה רואה את נושא זכויות העובדים בתהליך הפרטה?
ירון יעקובס: ישנן 107 חברות וזכויות העובדים יכולות להיות כאלו בחברה כזו ואחרות בחברה אחרת.
ירון יעקובס: באופן עקרוני לעובד יש זכות יסודית לתנאים סוציאליים, למקום פרנסה, לפנסיה וכן הלאה.
ירון יעקובס: מעבר לזה, יש הסכמי עבודה, בין אם הם קיבוציים ובין אם הם אישיים, בין בנוהגים ובנוהלים אחרים שמגינים על כל העובדים בחברה כזו או אחרת בצורה שונה.
חיים כץ: אני לא מבין את מה שאתה אומר.
חיים כץ: אילו זכויות יש לעובדים אחרי שאתה מפריט חברה וכאשר יש בעל בית חדש?
חיים כץ: איך אתה שומר על העובדים?
ירון יעקובס: הרשות פועלת בשני ראשים בהקשר הזה.
ירון יעקובס: ראשית, העובדים מקבלים תגמולי הפרטה כפי שנקבע על ידי ראש הממשלה לעובדים בתהליך הפרטה, זה הגמול הכספי.
ירון יעקובס: שנית, אנחנו מכניסים סעיף בהסכם המכר, ודיברנו על זה בעניין "צים", שכל ההסכמים כפי שהיו ישמרו גם לאחר ההפרטה.
ירון יעקובס: כל מה שהיה הוא שיהיה.
ירון יעקובס: ועדת הכספים היא זו שניסחה את הסעיף הזה ואם היא רוצה להרחיב אותו אז זו זכותה.
ירון יעקובס: מעבר לזה, יושב לידך חבר הכנסת עמיר פרץ ואני מניח שהוא יודע איך להגן על העובדים מעבר לעמדה של הרשות.
ירון יעקובס: הרשות אומרת: אנחנו לוקחים את המצב כמו שהוא ומעבירים אותו הלאה.
ירון יעקובס: מי שלא חותם על החוזה הזה לא יכול לרכוש את החברה.
אלי גולדשמידט: אני רוצה לשמוע את נציגי השקם.
יצחק מויאל: ברשות
יצחק מויאל: כם אני אנסה לתמצת את כל הסיפור כדי שתבינו את כל ההיסטוריה האומללה של הפרטת השקם.
יצחק מויאל: אני גם אעדכן את מנכ"ל הרשות החברות הממשלתיות.
אלי גולדשמידט: אני מאוד מבקש שבסוף הדברים שלך תגדיר בדיוק מה אתה מצפה מוועדת הכספים.
יצחק מויאל: בוודאי.
נחום לנגנטל: מה שווי המניה היום?
יצחק מויאל: 46 אגורות.
נחום לנגנטל: האם שקם מרוויחה בשנים האחרונות?
יצחק מויאל: היום החברה רווחית.
נחום לנגנטל: מה היה בשנה שעברה?
יצחק מויאל: היא הפסידה ואני אסביר גם למה.
יצחק מויאל: חברת שקם העסיקה 4,300 עובדים והיא עבדה עם מחזור שנתי של מיליארד ו- 400 מיליון שקל.
יצחק מויאל: באו ושיכנעו אותנו שרוצים לפתח את החברה ולהיכנס לתחרות.
יצחק מויאל: מייד עם הרכישה בעל הבית קנה את שקם ב- 54 מיליון דולר.
יצחק מויאל: נכון להיום שקם נדל"ן, בשווי הנכסים שנשאר לה היום, היא קרוב ל- 500 מיליון שקל.
יצחק מויאל: אני מבקש מכם לא למכור עכשיו את המניות.
יצחק מויאל: חכו לראות כיצד הוא הולך להשביח.
יצחק מויאל: אם אתם רוצים לתקן את הטעות שנעשתה בטעות בשנת 1994, אז אני בא וממליץ למדינה לא למכור את המניות היום.
יצחק מויאל: סגרו את מפעלי המזון, את המגדניה, מפעל בשר, והאריזה.
מאיר שטרית: האם אתה חושב שהמניות יעלו?
יצחק מויאל: שקם נד"לן.
יצחק מויאל: זו הייתה התוכנית מההתחלה.
מאיר שטרית: אבל לא מוכרים עכשיו את שקם נדל"ן.
יצחק מויאל: בוודאי שהוא לא מוכר עכשיו ואני תכף אסביר גם למה.
מאיר שטרית: לא, המדינה לא מוכרת את שקם נדל"ן.
יצחק מויאל: אני יודע למה היא לא מוכרת עכשיו.
יצחק מויאל: אני שש שנים במערכת הזו.
יצחק מויאל: הייתי לפני ועכשיו אחרי.
יצחק מויאל: תנו לנו לתקן עכשיו את מה שלא הצלחנו לתקן קודם.
יצחק מויאל: שבוע לאחר הרכישה ללא שום הסכם יציאה לפנסיה, רכישת זכויות פנסיה, פיצויים הוגנים לאנשים, פיטרו ביום אחד 600 עובדים שקיבלו את הודעות הפיטורין על ידי שליחים שהגיעו לבתיהם.
יצחק מויאל: 70% מהעובדים קיבלו שכר מינימום.
יצחק מויאל: לא מדובר בעובדי בזק או בעובדי חברת החשמל.
יצחק מויאל: מפעלי הייצור נמכרו ב- 30 מיליון דולר.
יצחק מויאל: חצי שנה לאחר מכן נמכרו כל חנויות המזון לסופר-סל ב- 77 מיליון דולר, ומנכ"ל רשות החברות הממשלתיות יכול לאשר.
יצחק מויאל: מכרו את חטיבת ההסעדה בעוד 12 מיליון דולר והכניסו את אירועים בכפר בתור שותף.
יצחק מויאל: לאחר מכן הוכנס שותף לחברת גלרי, והיום גלרי היא בבעלות המשביר לצרכן.
יצחק מויאל: בכל תהליך ההפרטה פוטרו למעלה משלושת אלפים עובדים.
יצחק מויאל: שקם היא חברה אדירה ומפוארת אשר פעלה למען המדינה קרוב לארבעים שנה.
יצחק מויאל: עובדיה הם אלה שבנו את הנכסים.
יצחק מויאל: המדינה מעולם לא תקצבה בשקל אחד את השקם.
יצחק מויאל: אתם יכולים לראות תמונות של יושב ראש ועדת הכספים, שר האוצר ושר הביטחון מצולמים עם הצ'ק שקיבלו מהשקם.
יצחק מויאל: שקם נתנה לאורך כל השנים דיוידנט לממשלה.
יצחק מויאל: רשות החברות הממשלתיות לקחה קבוצה חלשה מאוד של עובדים ופוררה את החברה הזו.
יצחק מויאל: דבר כזה לא היה נעשה בבזק או בחברת החשמל.
יצחק מויאל: אנחנו יודעים מה שווי המניות שהעובדים קיבלו.
יצחק מויאל: אני רוצה לראות איזו תשובה תקבלו כאשר תשאלו את העובדים מה הם מעדיפים לקבל מקום עבודה או מניות שאנחנו יודעים מה השווי שלהם.
יצחק מויאל: גם האוצר וגם רשות החברות הממשלתיות "עבדו" פה על העובדים.
יצחק מויאל: לא היה שום הסכם איתנו.
יצחק מויאל: אתם עשיתם הכל בכפייה.
יצחק מויאל: לא הייתה אף הסכמה איתכם.
יצחק מויאל: אנחנו נאלצנו לקבל את מה שאתם קבעתם.
יצחק מויאל: אני כתבתי את כל מה שאני אומר לכם כאן.
יצחק מויאל: גם פניתי בזמנו לשר האוצר דאז וליוסי ניצני.
יצחק מויאל: רימו אותנו, שיקרו לנו, ולא עשו איתנו הסדר.
יצחק מויאל: הכל נעשה בכפייה.
יצחק מויאל: אלפיים גימלאי השקם מנהלים במשך חמש שנים תביעה מול השקם על כך שביטלו להם את השי לחג ועל כך שזרקו אותם מהמשרד החוצה.
יצחק מויאל: ירון, האם זה כתוב בתשקיף ובכללים שלכם?
יצחק מויאל: אתה אמרת ששומרים על הסכמים קיבוציים.
יצחק מויאל: על אילו הסכמים קיבוציים שמרה חברת שקם?
יצחק מויאל: היא פיטרה שלושת אלפים עובדים.
יצחק מויאל: לפי ההסכם היא לא הייתה צריכה לפטר.