GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיה מוהליבר: בשנת 1999, לאחר שנקבעה ועדת בדיקה שאני עמדתי בראשה, משרד האוצר הסכים להוסיף 135 מיליון שקל כי הוא הכיר בזה שבתי החולים מתדרדרים ושהם לא יכולים לשאת את התקציב כפי שהוא מופיע בספר התקציב.
מיה מוהליבר: בשנת 2000 היה סיכום בין שר הבריאות ושר האוצר, כדי לאזן את התקציבים של בתי החולים, להוסיף כ-90 מיליון שקל לתקציב בתי החולים.
מיה מוהליבר: נקבע אומנם יעד הכנסות בלתי ראלי, אך האוצר הסכים לכך שאם היעד של ה-2.5% הנוספים לא התממש הוא יתקצב לנו אותם.
מיה מוהליבר: התוצאה היתה שבשנת 2000, למרות הכל, עוד היו בעיות.
מיה מוהליבר: לגבי שנת 2001 האוצר מחק את ה-90 מיליון שקל.
מיה מוהליבר: הוא הגדיל אומנם את יעד ההכנסות בעוד 2.5%, אבל מחק את רשת הביטחון.
מיה מוהליבר: 90 מיליון שקל שהוסכם בין שר הבריאות דאז לשר האוצר דהיום נמחקו.
מיה מוהליבר: את כל הגידול בהוצאות השכר, כפי שהסברתי קודם, שזה עוד 90 מיליון שקל, לקחו מסעיפי הקניות.
מיה מוהליבר: לגבי סעיפי השכר, הוחלט בשנה שעברה על קיצוץ אחוז אחד לרוחב במשרדי הממשלה, כאשר האוצר הבין שלא ניתן להכיל את זה על בתי החולים הממשלתיים.
מיה מוהליבר: יש לנו הסכמי תקינה עם האיגודים המקצועיים כאשר השירותים רק הולכים ותופחים.
מיה מוהליבר: להוריד ולצמצם את מכסת התקנים בבתי החולים זה דבר בלתי סביר.
מיה מוהליבר: האוצר משתמש בחוות הדעת של הנציבות.
מיה מוהליבר: זה דבר בכלל לא רלוונטי, כי צריך להשתמש רק בשכל הישר.
מיה מוהליבר: אי אפשר כאשר סל השירותים בבתי החולים רק הולך ומתרחב לצמצם בתקנים ולצמצם בשעות נוספות.
מיה מוהליבר: האוצר לגבי ההכנסות עשה שני דברים: הוא הגדיל פיקטיבית את ההכנסות ב-190 מיליון שקל.
מיה מוהליבר: .
אלי גולדשמידט: האחד זה ה-2.5%?
מיה מוהליבר: נכון.
מיה מוהליבר: הוא הגדיל באופן פיקטיבי לחלוטין את ההכנסות ב190 מיליון.
מיה מוהליבר: את זה הוא הוסיף לקניות.
מיה מוהליבר: קרנות המחקר מחוייבות ב-20% לתת תקורה לבתי החולים.
מיה מוהליבר: את ה-20% תקורה האלה כמעט כל הקרנות נותנות ממילא, אבל האוצר החליט, משום מה, שזה לא מופיע, והוא אמר: תוכיחו לי ואני אמחוק.
מיה מוהליבר: בינתיים הוא הגדיל את ההכנסות.
מיה מוהליבר: זה שהגדילו באופן פיקטיבי את ההכנסות ומגדילים באופן פיקטיבי את הקניות, זה דבר שלא תורם שום דבר.
אלי גולדשמידט: כמה כל מה שאמרת מתבטא בפער תקציבי בתקציב שנת 2001 כפי שהוא מופיע בספרי האוצר?
מיה מוהליבר: לבתי החולים הממשלתיים מדובר על 300 מיליון שקל.
אלי גולדשמידט: זאת אומרת שהפער הוא 300 מיליון שקל כדי להשאיר אותם במצב של שנת 1998.
גבי ברבש: אני ברשות
גבי ברבש: כם רוצה להתייחס לשני נושאים שמטרידים אותנו כמנהלי בתי החולים: 1.
גבי ברבש: השלכה של תקציב הקניות על מה שאנחנו עושים בבית החולים 2.
גבי ברבש: הנושא של התשתיות.
גבי ברבש: בצנתור לב, למשל, יש בלון.
גבי ברבש: לפני 3,4 שנים נכנס איזה שהוא מכשיר חדש, שזה הסטנט, שמונע מחולים לחטוף התקפי לב מחדש.
גבי ברבש: היום כמעט כל חולה שעובר צנתור לב בבלון מקבל שני סטנטים, שעלות כל אחד מהם היא למעלה מאלף דולר.
גבי ברבש: זה דבר שבתי החולים סופגים מכיוון שאף אחד לא מעלה את המחיר או את התשלום שבתי החולים מקבלים עבור הדבר הזה.
גבי ברבש: עוד נתון שמצביע על ההחמרה במצב החולים שמאושפזים בבתי החולים, זה שעות הנשמה שאנחנו משקיעים בחולים האלה.
גבי ברבש: אפשר לראות את הגידול משנה לשנה.
יעקב ליצמן: מה הסיבה לגידול?
גבי ברבש: הסיבה לגידול היא שמספר המיטות לא גדל, האוכלוסייה גדלה והמסתננים לבתי החולים הם החולים היותר קשים.
גבי ברבש: היום בתי החולים מטפלים בהרבה יותר חולים קשים ממה שטיפלו בעבר.
גבי ברבש: זה מוצא את ביטויו גם בצריכת החמצן.
יוסף יצחק פריצקי: ממי אתם קונים תרופות?
גבי ברבש: תרופות אנחנו קונים בצורה מאורגנת דרך חברת "שראל".
גבי ברבש: יש גופים מאורגנים שקונים עבורנו את התרופות ומוזילים את המחירים בגדול.
גבי ברבש: פה מדובר על עליות אחרי כל ההוזלות האלה, כאשר אלה עליות ראליות שאנחנו לא מתוגמלים עבורן.
גבי ברבש: מה שקורה לתקציב הקניות שלנו זה שהוא מקוצץ בקיצוץ פיקטיבי שהממשלה מחליטה עליו כל שנה.
גבי ברבש: הם מקצצים אחוז אחד בתקנים של כל משרדי הממשלה.
גבי ברבש: משרד האוצר בעבר וגם השנה יודע שאי אפשר לקצץ בתקנים של בתי החולים, ולכן הוא אומר:
גבי ברבש: אנחנו לא נקצץ לכם את התקנים, רק נוריד לכם את הכסף.
גבי ברבש: הממשלה חותמת על הסכמי שכר עם אירגוני האחיות, עם הרופאים, מוסיפה מיטות נוספות ואחרי זה היא באה בטענות שיש לנו גרעון בתקציב השכר.
גבי ברבש: תראו את מספרי התקנים למיטות שמקובלים בארץ.
גבי ברבש: הדסה וקופת חולים כללית נעים על 2.2, 3 אנשי צוות למיטה, כאשר באירופה וארצות הברית זה נע בין 5 ל-8 תקנים למיטה.
גבי ברבש: אנחנו לא משתוללים פה בגדול במספר האנשים שעומדים לשרת את החולה.
גבי ברבש: אם אנחנו רוצים לחזור לשקלים שהיו לנו בתקציבי הקניות בשנת 1998, אז חסרים לנו בתקציב של השנה 78 מיליון שקל.
גבי ברבש: מה קורה באמת?
גבי ברבש: בפועל, יש לנו 190 פחות, כי ה-190 הזה שהולך על חשבון הכנסה, שאולי פעם תהיה, תתקבל רק כשתהיה ההכנסה.
גבי ברבש: בפועל אנחנו הולכים לעמוד על תקציב של מיליארד 29.
גבי ברבש: תסתכלו לרגע מה קורה לתקציב ההכנסות של בתי החולים.
גבי ברבש: תראו את הגידול שיש השנה.
גבי ברבש: מבחינה אחוזית ירדנו ב1999 ב-2%, ב-2000 ב6%,7%, והשנה, אם אנחנו מקבלים את הצעת האוצר, נרד ב-20%.
גבי ברבש: המשמעות של זה היא 300 מיליון שקל.
גבי ברבש: אם אני מסכם את הנושא הזה של תקציב הקניות, ברור שההוצאות שלנו על טיפול בחולים הולכות ועולות הרבה מעבר למה שאיזה שהוא מדד מתגמל אותנו עבורן.
גבי ברבש: יש גידול גם בפעילות וגם בכך שהחולים הופכים להיות יותר קשים.
גבי ברבש: הסל של ההוצאה האמיתית שלנו מתייקר ואנחנו לא מתוגמלים עבורו כמו שצריך.
גבי ברבש: אנחנו את שנת 2000 הולכים לסיים עם גרעון של 80 מיליון שקל בתקציב הקניות.
ויצמן שירי: מה מספר המבוטחים בכל בתי החולים הממשלתיים במדינת ישראל?
מיה מוהליבר: 50%.
גבי ברבש: יש לנו שתי ברירות: להגיד שאנחנו מתחילים לקצץ, ואפשרות שנייה להגיד: חבר'ה, אנחנו לא מסוגלים לעבוד בצורה הזאת, אנחנו מצפצפים על התקציב ונעשה מה שבא לנו.
גבי ברבש: בידיים שלכם ושל פקידי האוצר להחליט אם נותנים לנו תקציב ראלי שאנחנו מסוגלים לחיות איתו או לא.
גבי ברבש: עכשיו אני רוצה לדבר על תשתיות.
גבי ברבש: מה זה תשתיות?
גבי ברבש: אנשים מדברים על תשתיות כאשר הם לא יודעים מה זה.
גבי ברבש: מדובר על מבנים, כמו חדרי ניתוח ברמב"ם שמושבתים.
גבי ברבש: הבנייה שלהם הופסקה באמצע כי אין כסף, כי קיצצו את תקציב הפיתוח של משרד הבריאות.
גבי ברבש: תשתיות זה חדר מיון בפוריה שעומד 50 שנה ולא עונה על גודל האוכלוסייה שאותה הוא צריך לשרת; זה צריף שבו מתבצעת דיאליזה בהלל יפה בתנאים סמי סטריליים עם דליפה של גשם בחורף; וזה חדר ניתוח באיכילוב שנבנה לפני 50 שנה לשרת בית יולדות ל-200 נשים ומשרת היום בית חולים עם 1100 מיטות.
גבי ברבש: בבית חולים גדול יש ציוד רפואי בעלות של בין 50 ל-60 מיליון דולר.
גבי ברבש: אין אגורה שחוקה שבית חולים מקבל בשביל לחדש אותו.
גבי ברבש: החידוש של הציוד הוא בזכות תרומות.
גבי ברבש: מה עושה בית חולים בפריפרייה שאין לו תרומות?
גבי ברבש: הנושא האחרון הוא נושא הבטיחות.
גבי ברבש: שנים שבתי החולים לא מקבלים אגורה שחוקה לחידוש התשתיות של בתי החולים.
גבי ברבש: יש תקן של גנרציית חירום, שבית חולים צריך להיות עם גנרטורים לחירום אם קורה משהו.
גבי ברבש: התקן מדבר על 75%.
גבי ברבש: בפועל, בתי החולים עומדים ב25%.
גבי ברבש: לוחות החשמל הם בני 50 שנה.
אלי גולדשמידט: היו לך מקרים שההנשמה הופסקה באמצע?
גבי ברבש: בית החולים שלי, למשל, עובד עם מערכות UPS על מכשירי הנשמה, כי אנחנו לא סומכים יותר על מערכת החשמל.
גבי ברבש: אם לא היה כך, אז בשנתיים האחרונות אותם האנשים היו מופיעים בכתבות של חיים שבי ב"הארץ".
גבי ברבש: בתי החולים אינם מוגנים מפני שריפות.
גבי ברבש: כשקורת שריפה בבית חולים קשה לך לשנע את האוכלוסייה.
גבי ברבש: מנסיון שלי, לפני שנה בדיוק היתה שריפה בחדר ניתוח.
גבי ברבש: היינו צריכים להוציא 5 חולים דרך העשן והאש על שולחנות חדר ניתוח.
גבי ברבש: אחרי שאתה עומד מול כזה מראה אתה משנה את כל הקונספציות שלך.
גבי ברבש: אני הודעתי למשרד הבריאות אחרי זה שאותי לא מעניין תקציב.
גבי ברבש: חלק מהגרעון שלי השנה זה על חשבון הדבר הזה.
גבי ברבש: הודיעו לי ממשרד הבריאות שאם מישהו מהחולים האלה היה הולך לעולמו, אני הייתי הולך לכלא, כיוון שיש המלצות כתובות של כיבוי אש שמשרד הבריאות היה צריך לעשות אותם אבל לא עשה.
גבי ברבש: בשנת 1997 ממשלת ישראל חתמה על הסכם עם קופת חולים על מימון תשתיות של בתי החולים של קופת חולים בסדר גודל של 80 מיליון שקל.
גבי ברבש: אנחנו לא קיבלנו אגורה.
גבי ברבש: אנחנו חייבים לקבל על זה מימון.
יעקב פרבשטיין: אני אכנס לאותן דוגמאות פרטניות שגבי העלה.
יעקב פרבשטיין: מדובר על אותם חדרי ניתוח בבית חולים רמב"ם, שהודיעו למנהל בית החולים שאין לו מספיק תקציב ושעליו לבחור על מה הוא מוותר ועל מה הוא לא מוותר.
יעקב פרבשטיין: גבי הציג את הנושא של חדר המיון בבית חולים פוריה.
יעקב פרבשטיין: מדובר על חדר מיון שבנו אותו בשנות ה-60.
יעקב פרבשטיין: בשנות ה-60 היו בערך 18 עד 20 אלף ביקורים בשנה וזה היה יופי, היום בבית חולים פוריה יש 52-54 אלף ביקורים בשנה ואף אחד לא חושב להרחיב את המבנה הזה.
משה שני: אני מכיר את יחסי משרד הבריאות והאוצר 30 שנה.
משה שני: תמיד ידענו למצוא פתרון.
משה שני: זו השנה הראשונה שיש דו-שיח של חרשים.
משה שני: אני מנהל בית חולים מאוזן.
משה שני: לדעתי, הגענו לקצה היכולת גם אצלינו.
משה שני: אנחנו נצטרף, לפי מה שקורה פה, לבתי החולים הגרעוניים.
משה שני: יש פה אי הבנה אבסולוטית של המצב.
יהודה רון: כל ההוראות בנושא התשתיות הן לא בשביל להפחיד, אלא באמת על-מנת לעמוד בחוקים, תקנות וסטנדרטים של משרד הבריאות.
יהודה רון: אנחנו ניסינו לכמת את הצרכים על-מנת לעמוד בחוקים ובתקנות.
יהודה רון: סך הכל הסכומים שנדרשים הם כ-224 מיליון בשביל לעמוד בחוקים ובתקנות הקיימות.
אלי גולדשמידט: זה חוץ מה-300?
אלי גולדשמידט: זאת אומרת שבסך הכל מדובר על 524 מיליון שקל שחסרים.
יהודה רון: לכל 2000 ביקורים במיון צריך מיטה אחת, ולכל 500 לידות חדר לידה אחד.
יהודה רון: יש תקנים בינלאומיים.
אלי גולדשמידט: מה הפער שלנו, למשל, בתקנים לחדרי לידות אם נדבר על בית חולים סורוקה?
יהודה רון: הפרוייקט לחדרי לידה בסורוקה עולה סדר גודל של 24 מיליון דולר.
יהודה רון: הבעיות שאנחנו מציגים כאן הן בעיות של מערכת הבריאות הממשלתית, אבל אין ספק שבצורה כזאת או אחרת הן נוגעות גם לבתי החולים האחרים.
בועז לב: אנחנו רוצים שתזכרו שחסרים לנו 500 שקל פר חולה, פר מאושפז.
בועז לב: הכסף שאנחנו מבקשים יחזיר אותנו ל-1998, הוא לא יקדם אותנו.
בועז לב: מה שאנחנו רוצים בעיקרון זה הגדלת תקציב תשתיות בתי החולים ב-200 מליון שקל למשך 4 שנים, כי מדובר כאן בחסר של כמיליארד שקל לתשתיות בתי חולים.
בועז לב: בנוסף אנחנו מבקשים ביטול ההגדלה הפיקטיבית בתקציב ההכנסות והגדלת תקציב הקניות ב-300 מיליון שקל.
גל הרשקוביץ: בשנת 1998 הביצוע של בתי החולים בתקציב הקניות שלהם לעומת 1997 גדל במעל 9%.
גל הרשקוביץ: מדובר על חריגה בתקציב במספרים דו-ספרתיים.
גל הרשקוביץ: מה אומרים לנו?
גל הרשקוביץ: אומרים: חרגנו מהתקציב, ועכשיו אנחנו ברמה כזאת גבוהה שברגע שאתה מחזיר אותנו לתקציב אתה שוחק אותנו.
גל הרשקוביץ: זה בעצם מה שהם אומרים.
גל הרשקוביץ: אני רוצה להתייחס לשני נושאים: 1.
גל הרשקוביץ: נושא הבזבוזים של בתי החולים 2.
גל הרשקוביץ: בתי החולים אל מול תאגידי הבריאות.
גל הרשקוביץ: כשבאים ומציגים בעיות תקציביות צריכים לראות אם המערכת יעילה.
גל הרשקוביץ: יש הרבה מאוד מקורות מבוזבזים במערכת.
גל הרשקוביץ: צריך להסתכל גם על תאגידי הבריאות כחלק אינטגרלי מבתי החולים.
גל הרשקוביץ: כאשר באים ומדברים על מספרים והוצאות צריך לנתח מה קורה בשתי הפאזות הללו.
גל הרשקוביץ: בתי החולים מדברים על מכסות גבוהות, מחסור במיטות.
גל הרשקוביץ: יש פה הקצאת מקורות לא נכונה בתוך בתי החולים האלה.
גל הרשקוביץ: כולם יודעים שיש במחלקות הפנימיות מחלקות ריקות.
גל הרשקוביץ: אני רוצה להראות לכם חריגות בבתי חולים.
גל הרשקוביץ: בבית חולים א', לצורך העניין, תראו מה קורה בכירורגיה הכללית ומה קורה במחלקות העיניים.
גל הרשקוביץ: כאשר מדברים על ירידה במספרי המיטות שוכחים מה קורה בסיעודי הממושך, שהוא תחליפי פנימי.
גל הרשקוביץ: בבית חולים ב' התמונה דומה: מחלקת כירורגיה כללית ומחלקת נשים בתת פעילות אבל עם הצמדה מלאה של כוח אדם, של תשתיות וכו'.
יעקב ליצמן: האם אין זמנים שיש תפוסה מלאה?
גל הרשקוביץ: זה ממוצע.
יעקב ליצמן: מה לעשות בבית חולים שהתפוסה היא 105%, 120%?
גל הרשקוביץ: אין תפוסה של 105%.
גל הרשקוביץ: בפנימית שיעור התפוסה יותר גבוה.
גל הרשקוביץ: בבית חולים בנהריה התפוסה היא 120% לעומת בית החולים בצפת שהוא ריק.
גל הרשקוביץ: אם אתם אומרים שבית החולים בצפת הוא בית חולים שלא נותן את הטיפול הרפואי הנכון, נסגור אותו.
שלום שמחון: מבין כולם זה נוגע רק לי.
שלום שמחון: המשמעות של העניין היא שאחד כמוני במקום ללכת לנהריה, שזאת הדרך הנוחה והקלה בשבילי, אני אצטרך ללכת לצפת, ואת זה אני לא מוכן.
שלום שמחון: על תעשה את זה על הגב שלי, תעשה את זה על הגב שלך.
גל הרשקוביץ: הנושא הבא הוא נושא השתלות האיברים.
גל הרשקוביץ: ישנה תחרות בין בתי החולים על שם בית החולים, מי מושך את הרופא היותר מומחה אליו.
גל הרשקוביץ: ישנו מכתב שנשלח ב1997 לשר הבריאות מצא על ידי שני מנהלי מחלקות בבתי חולים גדולים, והם כותבים לו: "לאור המספר הנמוך של תרומות איברים, אין כל סיבה רפואית, כלכלית, חברתית או לאומית לפתיחתו של מרכז חדש להשתלות כבד.
גל הרשקוביץ: יתירה מזאת, הקמת מרכז נוסף המצריך השקעה בכוח אדם יפחית את מספר ההשתלות במרכזים הקיימים ותגרור ירידה..."
אלי גולדשמידט: אתה אומר שמספיק בית חולים אחד שיהיו בו כל ההשתלות.
גבי ברבש: ומה שקרה מאז זה שמספר ההשתלות הוכפל.
גל הרשקוביץ: הנושא הבא הוא תאגיד הבריאות אל מול בתי החולים.
גל הרשקוביץ: מה שאנחנו רואים זה תאגיד פורח לצד בית החולים.
ויצמן שירי: תגיד לי, את השקופיות האלה אתם לא משנים?
ויצמן שירי: כל שנה אני רואה את אותו הדבר.
גל הרשקוביץ: קיבלנו את הנתונים רק השנה.
גל הרשקוביץ: תאגיד הבריאות זו עמותה שפועלת לצד בית החולים אחר הצהריים.
גל הרשקוביץ: זה חלק אינטגרלי מבית החולים.
גל הרשקוביץ: מדובר על אותם המנהלים, על אותם העובדים, על אותן התשתיות.
גל הרשקוביץ: הפעילות היא נכונה.
גל הרשקוביץ: תאגיד הבריאות אמור לשלם לבית החולים עבור השימוש במתקנים, בתשתיות, בציוד הרפואי המתקדם.
גל הרשקוביץ: זאת מערכת היחסים בין בית החולים לתאגיד.
גל הרשקוביץ: זה לא משהו OUT OF THE BLUE.
גל הרשקוביץ: כיוון שאי אפשר להפעיל את בית החולים במתכונת ממשלתית אחר הצהריים, מצאו את המבנה הזה.
גל הרשקוביץ: לפני 10 דקות הסבירו פה כולם שאין תרופות, אין כסף לסטנטים.
גל הרשקוביץ: חלק מתאגידי הבריאות אינם מעבירים לבית החולים תשלום עבור השימוש במתקניו.
גל הרשקוביץ: ישנם יחסים שבין שוכר לבין משכיר.
גל הרשקוביץ: המשכורות מגיעות שם לעשרות אלפי שקלים, ויש קיצור תורים לבעלי אמצעים על חשבון מיעוטי יכולת.
גל הרשקוביץ: אמרו לנו שאין הכנסות לבית החולים ולכן אין כסף לסטנטים וכו'.
גל הרשקוביץ: אפשר לראות פה בית חולים שהפעילות שלו צומחת, יש לו הכנסות, התאגיד פורח, אבל הוא בכל זאת הסביר לנו למה אין הכנסות.
גל הרשקוביץ: תראו מה קורה מבחינת ההכנסות של התאגיד אל מול בית החולים שלידו.
עופר חוגי: כמה מתקציב התאגידים עובר לבתי החולים?
מיה מוהליבר: 10%.
גל הרשקוביץ: בוא נראה מה קרה בשוטף בשנת 1998 בכל אחד מבתי החולים: גרעון שוטף של 23 מיליון בוולפסון, גרעון של 30 מיליון ביפה וברזילי וכו'.
גל הרשקוביץ: סך כל הגרעון במערכת הממשלתית היה 80 מיליון שקל, ממומן מכספים שאולי היו צריכים ללכת לדברים אחרים.
גל הרשקוביץ: אני חושב שזו דמגוגיה להגיד את זה כאן.
גל הרשקוביץ: לא ידענו את הנתונים אז, כי אם היינו יודעים לא היינו מממנים.
גל הרשקוביץ: באותו זמן היה 12 מיליון שקל עודף שוטף בבית חולים וולפסון, הלל יפה, ברזילי.
גל הרשקוביץ: לאסף הרופא היו 18 מיליון שקל עודפים שוטפים.
גל הרשקוביץ: בשנת 1999 לבית חולים וולפסון היה עודף של 50 מיליון שקל.
גל הרשקוביץ: הכסף הזה מושקע בפק"מים, בניירות ערך, במזומנים, ואז מתפלאים למה אין כסף לסטנטים, אין כסף לתרופות, אין כסף לתשתיות, אין כסף לחשמל.
שלום שמחון: האם מנהלי בתי החולים הם כל כך גרועים?
גל הרשקוביץ: קל מאוד במערכת ממשלתית להציג גרעון כאשר בעצם אתה בעודף.
יוסף יצחק פריצקי: למה שהממשלה תממן?
ויצמן שירי: פריצקי, אתה מדבר בשם המצביעים שלך.
ויצמן שירי: יש עדיין בעם הזה הרבה מאוד אנשים שזקוקים שהמדינה תממן אותם.
יוסף יצחק פריצקי: אם היו מציעים לך לקבל היום בית חולים פרטי בבאר-שבע, לא היית לוקח?
ויצמן שירי: אני עם הכסף שלי אלך לאן שאני רוצה, אבל עדיין ישנם הרבה מאוד אנשים שזקוקים למימון הממשלתי.
גל הרשקוביץ: אומרים לי שאני רושם לבתי החולים הכנסות פיקטיביות.
גל הרשקוביץ: אני כמתכנן לאומי צריך לעודד בתי חולים לרשום הכנסות מנופחות?
גל הרשקוביץ: להיפך, אני צריך לקפוץ על המציאה ולרשום 0.
גל הרשקוביץ: כשאני רק מעיז לשאול מה התחזית ל-2001 בתאגידים, אומרים לי: זה לא עניינך.
גל הרשקוביץ: אני אומר שיהיה שווה.
אלי גולדשמידט: גל, הנקודה של התאגידים ברורה.
גל הרשקוביץ: מה שאתם יכולים לראות הוא שבחלק גדול מהתאגידים הכספים לא הועברו.
אלי גולדשמידט: הכספים מגיעים ל-300 מיליון פער?
אלי גולדשמידט: נניח שהיו עושים בדיוק מה שאתה רוצה, כמה כסף היה?
גל הרשקוביץ: מה בתי החולים אומרים?
גל הרשקוביץ: רשמת 2.5% גידול בהכנסות, שזה סדר גודל של 120 מיליוני שקלים, רשמת עוד אקסטרה של 70 מיליון שקל תוספת הכנסות מהתאגידים, לכן חסרים 170 מיליוני שקלים.
יעקב פרבשטיין: לא נכון.
גל הרשקוביץ: ההצעה לממשלה לשנת 2001, כפי שמופיעה בספר התקציב, שומרת על תקציב הקניות של בתי החולים.
גל הרשקוביץ: אפשר לבדוק את זה.
גל הרשקוביץ: כל זאת כמובן בהנחה שהצגתי את צד ההכנסה של אותם ה-170 מיליוני שקלים שהלכו לצד ההוצאה.
גל הרשקוביץ: מה באים ואומרים לי?
גל הרשקוביץ: אין הכנסות.
גל הרשקוביץ: על התאגידים אל תשאל כי זה לא עניינך, רק תוריד את כל ה-170.
אלי גולדשמידט: כמה היה נכנס מהתאגידים בהנחה שהם היו פועלים על פי ההשקפה שלכם?
אלי גולדשמידט: מה פוטנציאל העברה?
משה שני: 40 מיליון חד פעמי.
גל הרשקוביץ: המצב הקיים מדבר על 20% מסך כל ההכנסות שמיועדות לשימוש.
אלי גולדשמידט: כמה כסף זה?
גל הרשקוביץ: 100 מליוני שקלים.
מיה מוהליבר: לא נכון.
משה שני: מתוך ה-100 האלה הוא מודה ש-40 הועברו, כי אני הוכחתי לו.
משה שני: בעוד יומיים מנהל בית חולים רמב"ם, מנהל בית חולים איכילוב ומנהל בית החולים אשקלון יראו לו במסמכי רואי החשבון שהעבירו להם כסף ואז ישארו לו 20 מיליון שקל בין ה-100 שהוא מדבר עליהם ובין הכספים שהועברו.
אלי גולדשמידט: בהנחה שהדברים האלה יואמתו.
גל הרשקוביץ: אני את הנתונים כבר ביקשתי לפני חצי שנה ולא קיבלתי.
אלי גולדשמידט: גם בהנחה שכל מה שאתה אומר נכון, לשיטתך עדיין יש פער עצום בנושא תקציב קניות ובנושא תקציב תשתיות.
גל הרשקוביץ: אי אפשר להגיד לי מצד אחד לרשום 0 הכנסות לבתי החולים, ומצד שני לא לומר לי מה קורה עם התאגידים כשאני שואל.
אלי גולדשמידט: הכנסתי את זה למשחק.
גל הרשקוביץ: צריך להפריד בין התקורות והאגרות לבין הגידול בפעילות.
אלי גולדשמידט: בהנחה שהדבר הזה יוסדר כפי שאתה רוצה עדיין יש פער עצום.
אלי גולדשמידט: איך אתה מסביר את זה?
גל הרשקוביץ: אנחנו נקבל את הנתונים.
גל הרשקוביץ: אני ביקשתי לפני כחצי שנה לבדוק את המשמעות.
גל הרשקוביץ: כרגע תקציב הקניות לשנת 2001 לא נפגע ביחס לשנת 2000.
גל הרשקוביץ: שימו לב מה קורה מבחינת השכר.
מאיר שטרית: האם השכר הזה מאושר על ידי האוצר?
גל הרשקוביץ: לא.
יוסף יצחק פריצקי: בטח שלא.
יוסף יצחק פריצקי: יש רופאים שלא מוכנים לעבוד בשכר X, וכאשר הם מאיימים בעזיבה לחו"ל נותנים להם דרך קרן המחקר.
גל הרשקוביץ: באו פה בטענות על כך שנתנו 75 מיליון שקל לבתי החולים של הקופה, שמבחינת החלק שלהם במיטות האשפוז הם קצת יותר גדולים.
משה שני: לא.
גל הרשקוביץ: סדר גודל דומה.
משה שני: פחות.
גל הרשקוביץ: תקציב הפיתוח של משרד הבריאות לשנת 2000 דומה לתקציב של שנת 2001.
גל הרשקוביץ: אם משרד הבריאות יש לו סידרי עדיפויות והוא רוצה לתת יותר לבתי חולים ממשלתיים ופחות מיטות במקומות אחרים שיעשה את זה, אני לא מפריע לו לעשות את זה, אבל למשרד הבריאות יש סדר עדיפויות אחר.
גל הרשקוביץ: אני מציע שמנהלי בתי החולים יזמינו אתכם לסיור בבתי החולים כדי שתראו את תנופת הבנייה הגדולה.
גבי ברבש: אבל התורמים לא תורמים מטבח.
גל הרשקוביץ: אבל אם תורמים לך למיטת אישפוז אז יש לך כסף למטבח.
אלי גולדשמידט: מה קורה כאשר התרומות מגיעות רק למרכז הארץ, לבתי החולים בעלי המוניטין?
גל הרשקוביץ: אני אענה על זה.
גל הרשקוביץ: באו וטענו שהחשמל קורס.
גל הרשקוביץ: אני רוצה להראות לכם מכרזים של משרד הבריאות על מרכזי נכסים, ספריות למיניהם, אודיטוריומים למיניהם.
גל הרשקוביץ: אלה סידרי העדיפויות של משרד הבריאות.
גל הרשקוביץ: אחרי זה אומרים שאין כסף לתשתיות.
גל הרשקוביץ: אם בתי חולים גדולים ניזונים מתרומות ויכולים לממן את תקציבי הפיתוח שלהם באמצעות תרומות, קרנות וכדומה, שיקח משרד הבריאות את תקציב הפיתוח שיש לו כחלוקה בסידרי העדיפויות ויחלק אותו לבתי החולים בפריפרייה, כגון בית חולים פוריה, בני ציון וכדומה.
גל הרשקוביץ: אבל מה, הם שכחו אותם בצד, והם באים אלינו בדרישה להוסיף להם עוד כסף.
בתיה לוי: אני מוכרחה להתריע בפני חברי הכנסת על כפל הלשון של משרד האוצר.
בתיה לוי: יושבים עם איגודי העובדים באפריל, חותמים איתנו כמינהל המשק הסכם על תוספת כוח אדם, על עלויות של רכב ועכשיו מדברים על קיצוץ.
בתיה לוי: כאשר מדברים על קיצוץ של שעות נוספות מדובר על האוכלוסייה שלנו.
בתיה לוי: אני מציעה לאוצר ללמוד את הנתונים איפה ומי עושה שעות נוספות במערכת הבריאות.
בתיה לוי: נותנים את זה לעובדי המינהל והמשק מהטעם הפשוט שאין להם תקנים.
בתיה לוי: אין ספק שהאיגודים המקצועיים יגיבו.
בתיה לוי: הנהלות בתי החולים כבר הודיעו לנו שבינואר לא נקבל את תקני רכב שירות א'.
בתיה לוי: אל תצפו שאנחנו נשב בשקט.
בתיה לוי: אני פונה לחברי הכנסת לא לבוא אלינו באצבע מאשימה שבפסח אנחנו עושים את הצרות למערכת.
אלי גולדשמידט: את שמעת אותנו אומרים את זה?
בתיה לוי: שמעתי את זה יותר מידי.
בתיה לוי: בכסא שלך, אל תשכח, ישב חבר הכנסת רביץ.
בתיה לוי: אני יכולה לכתוב ספר על ההבטחות שהוא הבטיח ולא קיים.
משה שני: אני מעריך את גל, אבל יש פה הרבה מאוד דמגוגיה.
משה שני: מזה 3 שנים אני זה שדחפתי את האוצר ואת הנציבות לקבוע כללים.
משה שני: סעיף 9 לסיכום, שמקובל על נציב שירות המדינה ועל גל, מגדיר את עקרונות השכר.
משה שני: מה שגל הראה עונה על העקרונות.
משה שני: מדובר על אנשים שעובדים בקיצור תורים במקום בקלינקות פרטיות.
משה שני: לגבי כספים, אין ספק שמספר בתי החולים נהגו בעבר לא כשורה.
משה שני: הבהרתי לגל שהבעיה קשורה ל-20 מיליון שקל.
משה שני: מה שהוא מראה זה סכומים מצטברים.
משה שני: בהתחלה דיבר משרד הבריאות על 0 גידול בהכנסות.
משה שני: ישבנו עם האוצר ודיברנו על אחוז אחד.
משה שני: האוצר בא והקפיץ ל-2.5 בלי הסכמה.
משה שני: מאחר והשוני בהיקף הפעילות בין תאגיד הבריאות ובין המדינה הוא לא זהה בהיקף או ביכולת, הצעתי נוסחה שהיתה מוסמכת על חיים פלץ אבל לא מקובלת היום.
משה שני: אני השקעתי השנה מצוואה 15 מיליון שקל בחשמל ובמיזוג.
משה שני: תורמים לא נותנים כסף שהם חיים לא לחשמל, לא למיזוג אוויר, לא לכיבוי אש, לא יעזור כלום.
משה שני: כמנהל בית חולים שלא קיבל מהאוצר אגורה שחוקה אחת לפיתוח, אני חוזר ואומר שמה שאמרת, גל, לא נכון, מחטיא את המטרה.
משה שני: צר לי.
גל הרשקוביץ: לפעילות תל-השומר ברמה של התאגיד וברמה התקציבית אין כל חלק.
משה שני: אני לא מדבר כמנהל שיבא.
משה שני: אני מכיר את תאגידי הבריאות לפני ולפנים.
משה שני: אני מוביל את הבעיה 3 שנים.
גל הרשקוביץ: יש 112 מיליון שקלים ב-4 בתי חולים ששוכבים היום אל מול המצוקות ששמעתם.
יעקב פרבשטיין: גל לוקח את המיטות הפנימיות, שהם 50% מהמיטות בחלק מבתי החולים, ואת יחידת פה ולסת שיש בה 4 מיטות או 6 מיטות והוא מדבר על השוואת אחוזים.
גל הרשקוביץ: משרד הבריאות דיבר על 200 מיטות כאלה מיותרות.
גבי ברבש: 200 מיטות מתוך 6000.
יעקב פרבשטיין: אם תיקח את אחוז התפוסה הכולל של המיטות בבתי החולים הממשלתיים, אתה תראה שהוא למעלה מ-96%.
יעקב פרבשטיין: אין לזה אח ורע בעולם המערבי.
יעקב פרבשטיין: בארצות הברית כשהם מדברים על בית חולים מוצלח הם מדברים על 70% תפוסה.
יעקב פרבשטיין: אם אנחנו מגיעים לסביבות ה-100% תפוסה, אוטומטית בתקופות מסויימות בכל מחלקה אתה מגיע ל-120, 130 ו-180 אחוז תפוסה.
יעקב פרבשטיין: לנושא הנגישות, הנגישות קובעת.
יעקב פרבשטיין: אתה לא יכול להכריח אדם מכרמיאל שלוקח לו רבע שעה לנסוע לנהריה לנסוע לצפת.
גל הרשקוביץ: כמה אחוזים יש בפנימית שהם סיעודיים ומחכים לבית אבות?
יעקב פרבשטיין: גל, תדבר על ממוצעים.
יעקב פרבשטיין: תדבר על שהייה ממוצעת במחלקה פנימית.
יעקב פרבשטיין: השהייה הממוצעת במחלקה פנימית היא 3.8 ימים.
יעקב פרבשטיין: תדבר על מספרים כלליים ולא על בודדים.
יעקב פרבשטיין: בבית חולים פוריה 10% מהחולים חוזרים תוך חודש, זאת אומרת הם משוחררים לפני הזמן.
יעקב ליצמן: האוצר טוען שיש 4 תאגידים שיש להם פלוס של 100 מיליון שקל.
יעקב ליצמן: אני לא יודע, יכול להיות, אבל יש עוד כאלה שאין להם.
יעקב ליצמן: אם הוא היה בא לוועדת כספים והיה אומר של-4 האלה הוא לא רוצה לתת כסף כי יש להם, אז הוא היה בא בידיים נקיות, אבל לפי מה שהוא אומר כאן הוא לא בא בידיים נקיות.
יעקב ליצמן: בתי החולים דיברו על הנושא של העלאת משכורת לעובדים.
יעקב ליצמן: לא יעלה על הדעת שהאוצר יעלה את המשכורת ויעשה הסכמים עם כל מיני עובדים, ואחר כך ידרוש מהם לשלם.
יעקב ליצמן: אם הוא רוצה להיות טוב לעובדים והוא רוצה להוסיף להם, אז הוא צריך לממן ולהגדיל את התקציב.
יעקב ליצמן: זה לא יכול להיות שהאוצר כשהוא יושב איתנו אומר לנו שאין כסף לישיבות כי צריך את הכסף לבתי החולים, כשהוא בא לבתי החולים הוא אומר שאין לו כסף לבתי החולים כי הוא צריך לתת למשטרה, כשהוא בא למשטרה הוא אומר שהוא צריך לתת לצבא, וכאשר הוא בא לצבא הוא אומר שהוא מקצץ.
יעקב ליצמן: זה מה שקורה כאן.
יעקב ליצמן: אני חושב שעובדים עלינו בעיניים.
יעקב ליצמן: אני מציע שניקח משרד אחד כמו הבריאות, נדון בו ונעשה את התקציב לבד.
יעקב ליצמן: זה שצריך להטיל את אחריות על מנהלי בתי החולים זה דבר נכון, אבל אני הייתי גם מטיל את האחריות על פקידי האוצר.
מאיר שטרית: איש איננו יכול לומר שאין בעיה של תשתיות בבתי החולים.
מאיר שטרית: יש בעיה חריפה של תשתיות שנסחבת כבר שנים ושמחייבת טיפול.
מאיר שטרית: יחד עם זאת, לא כל דבר שאומר נציג האוצר הוא איננו נכון.
מאיר שטרית: גם זה מחייב טיפול.
מאיר שטרית: אני חושב שצריך לפתור את הבעיה בצורה יסודית ולא לשפוך מים על השריפה.
מאיר שטרית: צריך לראות מה באמת הצרכים של בתי החולים, אם יש מקורות שלא יודעים עליהם, ולבנות תוכנית ל-4 שנים או ל-5 שנים שתתן תשובה.
מאיר שטרית: נראה לי שרק פתרון כזה יכול להביא לתוצאה רצויה.
מאיר שטרית: אין ספק שאי אפשר לפתור את בעיית התשתיות של בתי החולים בשנה אחת, אבל אפשר לטפל במה שדחוף יותר ראשון.
מאיר שטרית: אם ידעו מראש שיש תוכנית ל-4,5 שנים שפותרת את כל הבעיות על בסיס של דחיפויות, זה ירגיע את השטח.
מאיר שטרית: בזמנו, כשר אוצר, מערכת הבריאות היתה במצוקה.
מאיר שטרית: נקראתי על ידי שר הבריאות מצא כדי לשבת עם מנהלי בתי החולים.
מאיר שטרית: אז באמת עלתה בעיית התשתיות.
מאיר שטרית: הגשתי לממשלה הצעה שאמורה היתה לשגר משנת 2000 ואילך 100 מיליון שקל לתשתיות לבתי חולים.
יצחק כהן: היתה החלטת ממשלה?
מאיר שטרית: לא היתה החלטת ממשלה.
מאיר שטרית: מופיע בתקציב משרד הבריאות תקציב פיתוח, אבל הוא משועבד להרבה מאוד צרכים אחרים.
מאיר שטרית: יש פיגור בתשתיות של 400 מיליון שקל.
מאיר שטרית: כאשר שוכב חולה סיעודי במיטה רגילה של בית חולים הוא עולה פי כמה מאשר אם הוא מאושפז במיטה סיעודית.
יוסף יצחק פריצקי: אבל אין מיטות סיעודיות.
מאיר שטרית: אני לא רואה פתרון מהמותן שיתן תשובה לבתי החולים.