GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
משה גפני: אנחנו מצביעים על הצעת חוק סיוע לשדרות וליישובי הנגב המערבי (הוראת שעה) (תיקון מס') (הארכת תוקף הטבות מס), התשע"א-2011 כפי שניסחה אותו היועצת המשפטית של הוועדה.
משה גפני: ה צ ב ע ה הצעת החוק – אושרה פה אחד הצעת החוק אושרה לקריאה שנייה ושלישית פה אחד.
משה גפני: תודה רבה חבר הכנסת שי חרמש, תודה רבה לכל החברים שחתומים על הצעת החוק הזאת, תודה רבה ליועצת המשפטית, תודה רבה לממשלה.
משה גפני: על סדר היום המשבר במפעל פרי הגליל.
משה גפני: אנחנו בוועדת הכספים נכנסים לנוהל חירום אחרי שיש אוהלים, יש פאניקה ויש ישיבות ממשלה.
שלי יחימוביץ': בפרי הגליל אנחנו דנים כבר כמה שנים טובות וזה עוד לפני שהיו האוהלים.
משה גפני: הקדמתי לפרי הגליל.
משה גפני: יש פאניקה וכל מה שאנחנו אומרים שנתיים בוועדה, ומה שאנחנו מצליחים לתקן בכוחות עצמנו אנחנו מתקנים, ומה שלא, פתאום מתברר שהולכים לשנות דברים ואנחנו נצטרך לעבוד בפגרה כנראה הרבה מאוד בנושאים הללו.
משה גפני: אף על פי כן אני סברתי שהבקשה לדיון מהיר של חברי הכנסת שלי יחימוביץ, שלמה מולה, מירי רגב, יצחק וקנין וציון פיניאן בנושא של המשבר במפעל פרי הגליל, לאחר דיון שאנחנו קיימנו בעבר, דחוף.
משה גפני: אני מקיים את הדיון הזה עכשיו ואבקש מחברי הכנסת המציעים להציג את הדברים ואם אפשר לתמצת אותם כי כבר קיימנו דיון בנושא.
משה גפני: לאחר הדברים נראה לאיזה כיוון אנחנו הולכים.
משה גפני: חברת הכנסת שלי יחימוביץ ואחרי החבר הכנסת שלמה מולה.
שלי יחימוביץ': אדוני היושב ראש, גורלו של מפעל פרי הגליל הגיע כבר לוועדה הזאת.
שלי יחימוביץ': המפעל עמד לפני משבר כבר לפני שנתיים כאשר אז חצי ונוהל ממש קרב על עתידו של המפעל והוא ניצל, קרב שהוביל אותו יושב ראש הוועד מוטי חזיזה בגיבוי של ההסתדרות - ויושב כאן גם יונה פרטוק, ראש המרחב בהסתדרות – והמפעל נשאר על כנו.
שלי יחימוביץ': אני לא רוצה להיכנס לכל ההיסטוריה שהיא מפותלת מאוד.
שלי יחימוביץ': כרגע אנחנו ניצבים לפני סיטואציה בה בעל המפעל שהשקיע 86 מיליון שקלים במפעל ובהכנסת פסי ייצור נוספים של מוצרים חדשים, גורס שמגיע לו סיוע ממשרד התעשייה והוא לא מקבל אותו.
שלי יחימוביץ': אני רוצה לדעת איפה זה עומד.
שלי יחימוביץ': מראש אני אומרת שאני לא מתכוונת להצליף כאן במשרד התעשייה.
שלי יחימוביץ': אם מגיע, מגיע.
שלי יחימוביץ': אני רוצה גם לברר האם נעשו כל המהלכים מצד המנכ"ל כדי לקבל את הסיוע, האם הדברים הוסדרו והאם הבקשה עומדת בקריטריונים של משרד התעשייה.
שלי יחימוביץ': אני רוצה שאנחנו בוועדה נעשה הכול כדי שאם הבקשה לא הוגשה בנוהל מסודר או אם יש דברים שמונעים את אישור הסיוע, כי משרד התעשייה ובדין לא נותן סיוע למפעלים בתנאים מסוימים.
שלי יחימוביץ': למשל הוא לא נותן סיוע למפעל שמפטר עובדים ובמקומם לוקח עובדים חדשים שהם יותר זולים.
שלי יחימוביץ': זה לשם דוגמה וזאת מגבלה שמקובלת עלי.
שלי יחימוביץ': לכן אנחנו צריכים כאן בעין בוחנת לבחון גם את משרד התעשייה אבל גם את הנהלת המפעל ולראות איך היא מתנהגת ואם היא לא מתנהגת לפי הקריטריונים שמשרד התעשייה מציב, לגרום לה להתנהג לפי הקריטריונים האלה.
שלי יחימוביץ': בסופו של יום ל להביא באמת לסיוע של משרד התעשייה, סיוע שיאפשר למפעל הזה להמשיך לעבוד.
שלי יחימוביץ': זה מפעל שמפרנס משפחות באמת קשות יום, גם מחצור, גם מכפרים בסביבה, והמשך התפעול שלו הוא ממש קריטי לתעסוקה והוא מהווה את חוט השדרה של חצור ושל ישובים נוספים.
שלי יחימוביץ': אם הוא ייסגר, זה ימית אסון גם על חצור וגם על ישובים נוספים ובוודאי יעלה למדינה יותר מאשר מענק של משרד התעשייה.
שלמה מולה: שלי בהחלט אמרה את הדברים ואין לי הרבה מה להוסיף.
שלמה מולה: אני באופן אישי ביקרתי במפעל לפני כשבוע ימים ונדמה לי שמיד אחרי כן גם שוחחתי אתך בטלפון.
משה גפני: שוחחת אתי מהמפעל.
שלמה מולה: שוחחתי כמובן גם עם שלי.
משה גפני: אתה יודע שאני לא מסרב לך.
שלמה מולה: אני מודה לך על כך.
משה גפני: התברר היום שכאשר יש שיתוף פעולה בינינו, זה גם מצליח.
שלמה מולה: כנראה כך עדיף.
שלמה מולה: האמת היא שביקרתי גם אצל ראש המועצה, שמעון סויסה, שנמצא אתנו וגם הוא היה שותף במאבק שלנו בפעם הקודמת מתוקף היותו ראש העיר חצור.
שלמה מולה: ישבתי ארוכות גם עם יושב ראש ועד העובדים, מוטי חזיזה, שנמצא כאן והוא מייצג נאמנה את העובדים.
שלמה מולה: אני מוכרח לומר מילה טובה גם לבעלים שקנו את המפעל.
שלמה מולה: באמת הם השקיעו הרבה מאוד כסף מכספם שלהם ומעבר למה שמצופה מהם.
שלמה מולה: הם קיבלו את המפעל במשבר והיום המפעל מתפקד.
שלמה מולה: יחד עם זאת, אני רוצה להיות דווקא נוקב, בניגוד לידידתי הטובה שלי יחימוביץ.
שלמה מולה: גם תשובה לא יכול להיות שמשרד ממשלתי לא ייתן להם אלא ימרח אותם כל כך הרבה זמן.
שלמה מולה: אני לא נכנס לקריטריונים.
משה גפני: המשרד כאן.
משה גפני: הוא יתייחס.
שלמה מולה: לכן התשובה חייבת להינתן בצורה ברורה.
שלמה מולה: יחד עם זאת, הבקשה שלנו גם לבעלים של המפעל היא לא לאיים על פרנסתם של 130 משפחות.
שלמה מולה: לא על זה נאבקנו.
שלמה מולה: אנחנו רוצים שהמפעל הזה ימשיך להיות מפעל שבו אנשים קמים בבוקר והולכים לעבוד.
שלמה מולה: כל המחאות שאנחנו מדברים עליהן היום, מחאות ששוטפות את המדינה, אם 130 משפחות הולכות הביתה בגלל שאנחנו לא הצלחנו למצוא פתרון, ובוודאי משרד ממשלתי לא מצא, אז מה אנחנו?
שלמה מולה: אני לא רוצה להרחיב בדיבור.
שלמה מולה: אני שוב מודה לך על קיום הדיון.
שלמה מולה: אני יודע שאנחנו לקראת פגרה אבל אתה מצאת לנכון לקיים את הדיון החשוב הזה.
ציון פיניאן: אני אוסיף מעט על מה שנאמר.
ציון פיניאן: מדובר במפעל עוגן שמחזיק את כל חצור.
ציון פיניאן: ברגע שאתה סוגר את המפעל, אתה צריך לסגור את חצור.
ציון פיניאן: לסגור עיירת פיתוח כזאת, זה אומר לסגור סמל שקם בשנות ה-50.
ציון פיניאן: אני רוצה לומר שהבעלים כאן לקחו הימור.
ציון פיניאן: פשוט לקחו הימור.
ציון פיניאן: הם לקחו מפעל מכונס והשקיעו בו 86 מיליון שקלים וזה דבר מדהים.
ציון פיניאן: אני לא יודע אם מישהו במדינה היה עושה את הדברים האלה.
ציון פיניאן: בנוסף לזה את ההטבות שהיו להם בשנים קודמות, כמו לדוגמה הטבה בארנונה, הטבה בתאגידי המים, כל הדברים האלה, היום הפכו לכישלון שלוחץ עליהם.
ציון פיניאן: אני לא רוצה חס וחלילה לתקוף את משרד התעשייה, אבל הייתי רוצה לשמוע את הדברים מהם כי לטענתם מה שהובטח, לא קוים.
ציון פיניאן: אנשי המפעל מאיימים בפיטורי עובדים וצריך להבין גם אותם אבל צריך להבין גם את הרשות המקומית שעושה את הכול כדי להשאיר את המפעל ולשמור על 126 משפחות עובדות, דבר שהוא לא פשוט.
ציון פיניאן: כל הזמן אני חוזר ואומר שברגע שאתה מפטר עובד, כדי להשיג לו עבודה אתה משקיע 150 אלף שקלים.
ציון פיניאן: הייתי רוצה לשמוע את נציג משרד התעשייה ולשם כך נמצא כאן ידידנו חזי שיוכל לתת לנו תשובות.
מגלי והבה: אדוני היושב ראש, גם אתה וגם אנחנו אלה שמכירים את הסוגיה של המפעלים ובמיוחד המפעלים בצפון ויודעים איזה מאמצים נעשו כדי לא לשלוח את העובדים האלה הביתה.
מגלי והבה: כל פעם אנחנו חוזרים לאותה התחלה.
מגלי והבה: שמענו כאן גם את דוברי הקואליציה וגם את דוברי האופוזיציה אבל כאן אין קואליציה ואופוזיציה אלא יש כאן משימה והיא להבטיח עבודה לתושבי הצפון, לתושבי קריית שמונה, לתושבי חצור שנזכרים בהם אולי רק כאשר יש חגים או חופשות בצפון.
מגלי והבה: האנשים האלה צריכים להתקיים ולהתקיים בכבוד.
מגלי והבה: עם כל הכבוד למשרדי הממשלה, משרד התעשייה הוא לא מי שמחליט.
מגלי והבה: הרבה פעמים אומרים שנחסוך בסיוע למפעל בצורה כזאת אבל אחר כך המדינה משלמת פי כמה לאותן משפחות אם חס וחלילה סוגרים את המפעל ושולחים את העובדים הביתה.
מגלי והבה: לכן אני חושב שיש כאן קונצנזוס ואני רואה את זה כנושא חוצה מפלגות.
מגלי והבה: נמצא כאן ראש העיר וגם יושב ראש ועד העובדים ואני מקווה שנחזור עם בשורה האומרת שפותרים להם כאן את הבעיה.
מגלי והבה: כאן זה המקום.
מירי רגב: האמת היא שחברי מולה הציג את הנושא בעניינו זימנו את הדיון המהיר.
מירי רגב: דיברנו על זה כבר בעבר בדיון שקיימנו בוועדה הזאת בראשותך חבר הכנסת גפני.
מירי רגב: דיברנו על כך שבעצם פרי הגליל הוא מפעל עוגן בחצור והוא בעצם מפעל שמעסיק את רוב העובדים שלו מתוך העיר.
מירי רגב: אנחנו יודעים שאין לנו עודף של מפעלים בצפון שיכולים להעסיק את תושבי העיר ואנחנו בוודאי לא רוצים לגרום לאבטלה.
מירי רגב: כשבאנו לכאן סיכמנו עם האוצר ועם משרד התעשייה מספר מהלכים, איך אנחנו בעצם הולכים ומסייעים לפרי הגליל.
מירי רגב: בעצם הצד של התמ"ת והאוצר לא בא לידי ביטוי.
מירי רגב: בא איש העסקים שאני לא יודעת מי הוא כי מעולם לא פגשתי בו ואמר שהוא רוצה להשקיע בפרי הגליל, שהוא רוצה להציל את פרי הגליל, אבל הוא ייתן את מה שהוא צריך לתת והמדינה תיתן את מה שהיא צריכה לתת.
מירי רגב: המדינה אמרה איקס והיא לא עושה את זה.
מירי רגב: זה אותו סיפור כמו שיש לנו באגרקסקו עליו קיימנו כאן דיון.
מירי רגב: כרגע באתי מוועדת העבודה והרווחה מדיון המשך לדיון שהתקיים כאן.
מירי רגב: לא יכול להיות מצב שהאוצר אומר שהוא והתמ"ת ילכו לתהליך מסוים, יש כאן אנשים שהשקיעו בזה כסף, שהם רוצים ומבינים גם את הציונות אבל גם רוצים כמובן להרוויח מהמהלך הזה, ואנחנו כמדינה לא עומדים במה שאנחנו מתחייבים.
מירי רגב: אנחנו מקיימים כאן דיונים.
מירי רגב: אם אנחנו סתם מקיימים דיונים בשביל כותרות בעיתונים, וזה לא העניין, אז בסדר, אבל אנחנו מקיימים כאן דיונים רציניים.
מירי רגב: באים לכאן חברי כנסת, באים לכאן ראשי ערים במקום להיות בעיר שלהם, באים לכאן אנשים כדי לסייע לעיר שלהם, באים לכאן יושבי ראש ועדי עובדים ואני אומרת שבואו נראה איך אנחנו עומדים לפחות במה שסיכמנו כאן בוועדה.
מירי רגב: איך בעצם האוצר אומר שהוא נותן את חלקו כאן בהסכם שהוא עשה.
מירי רגב: מי שקנה את פרי הגליל נותן את חלקו, פרי הגליל עושה את מה שהוא צריך לעשות ואיך הוא כאוצר נותן את מה שהוא צריך לתת כדי שההבראה הזאת תהיה מקום שבו הוא יוכל להמשיך ולתת את הבשורה גם לתושבי מקום וגם למפעל עצמו.
משה גפני: לגבי הנושא הזה, לא עשיתי מאזן אבל אני אעשה אותו בשלב מסוים כשאני אתכוון לעזוב את ראשות הוועדה.
מירי רגב: לא ניתן לך לעזוב.
משה גפני: אי אפשר לדעת.
משה גפני: אנחנו קיימנו הרבה דיונים על מפעלים וזה כאשר בעצם אנחנו לא צד לעניין.
משה גפני: אין לנו מעמד סטטוטורי או מעמד חוקי כדי לטפל בזה, אבל יש לנו רשימה של מקומות ושל מפעלים להם סייענו והנושא עלה על דרך המלך.
משה גפני: אני יכול להביא רשימה די ארוכה.
משה גפני: אני אגיד לך למה זה קורה.
משה גפני: אנשים באים עם כוונות טובות כמו במקרה הזה.
משה גפני: לפי דעתי גם הממשלה – ואני מתנצל שאני אומר עליה מילה טובה היום – גם המועצה וגם בעלי המפעל.
משה גפני: הוויכוחים לפעמים הם ויכוחים שאף אחד לא מסכים לוויכוח הזה אבל בסופו של דבר המטרה בעיני כולם היא שהמפעל ימשיך.
משה גפני: היה לנו את זה במקרים רבים אחרים.
משה גפני: הוועדה מהווה מעין מטריה לגשר בין הדברים.
משה גפני: נמצא כאן גם משרד התמ"ת, נמצא חזי, נמצאים העובדים, נמצא בעל המפעל, מנהל המפעל, נמצא ראש המועצה.
משה גפני: אם אנחנו נראה שהממשלה לא עושה את מה שהיא צריכה לעשות, ואני מקווה שזה לא יקרה, יש לנו כלים כדי לאלץ את הממשלה לעשות.
משה גפני: אני לא חושב שזה המקרה.
יצחק וקנין: לכולנו זכורים הדיונים על פרי הגליל וזכור גם הסיור שלנו במפעל לפני שנה-שנה וחצי.
יצחק וקנין: אני רוצה להגיד כאן משהו מרכזי בנושא הזה.
יצחק וקנין: כאשר אסתר המלכה הלכה למלך אחשוורוש ואמרה לו על המן, היא אמרה לו שאין הצער שווה בנזק המלך.
יצחק וקנין: זאת אומרת, לא שווה לך מה שהוא מציע לך כדי שאתה תחסל את העם הזה.
יצחק וקנין: אני אומר את זה על פרי הגליל.
יצחק וקנין: המדינה תפסיד יותר כסף אם המפעל הזה ייסגר.
יצחק וקנין: אין לי ספק בכך.
יצחק וקנין: המדינה תצטרך לשלם להם דמי אבטלה ועוד דברים אחרים ובטלה מביאה לידי חטא.
יצחק וקנין: רבותיי, אני אומר לכם שהאזור שלנו, היכן שאני גר, הוא אזור שההזדמנויות הן קטנות מאוד.
יצחק וקנין: אחוזי אבטלה אולי בתל אביב הם 5.3 אבל אצלנו הם הרבה יותר גבוהים כי אין מקומות תעסוקה.
יצחק וקנין: גם אם יש מקומות תעסוקה, רוב העובדים שם משתכרים בשכר מינימום פחות או יותר.
יצחק וקנין: למדינה שווה להמשיך ולהחזיק מקום בו לאזרחים שלה תהיה פרנסה.
יצחק וקנין: שווה למדינה לבוא ולומר שהיא עוזרת ומסייעת בשלב הזה.
יצחק וקנין: יכול להיות שבעוד שנה אנחנו נראה את המפעל במקום אחר, אבל לבוא ולגזור כליה על המפעל הזה, אני אוטומטית נגד.
יצחק וקנין: מדובר על עיירה שהיא לא משגשגת מבחינה כלכלית ומבחינת האפשרויות שלה.
יצחק וקנין: כולנו מבינים מה קורה בחצור, מה קורה בקריית שמונה כל יום שני וחמישי ומה קורה בשלומי.
יצחק וקנין: אני אומר לכם שאני קרוב לשלומי ואני יודע מה קורה שם.
יצחק וקנין: המצב קשה מאוד.
יצחק וקנין: לכן אני חושב שאנחנו צריכים לקרוא לממשלה, גם לאוצר וגם למשרד התעשייה להתערב יותר לעומק בעניין הזה ולא לתת בשום פנים ואופן למפעל הזה להיסגר אלא לעשות כל מה שאפשר על מנת שהמפעל הזה ימשיך להתקיים וייתן את הפרנסה לאותם אנשים שגם כך פרנסתם קטנה מאוד.
משה גפני: חבר הכנסת עמיר פרץ.
עמיר פרץ: אדוני היושב ראש, אני מאוד מודה לך על כך שאתה מכנס את הוועדה בדחיפות.
עמיר פרץ: אני רואה שלאחרונה מתגלגלים לפתחך נושאים ואנחנו חוזרים לימים שכל יום שני וחמישי מתגלגל איזשהו מפעל ועומד בפני משבר.
עמיר פרץ: עם כל הכבוד ליתר המפעלים, אנחנו מדברים עדיין על המודל של מפעל היה עיר והעיר הייתה מפעל.
עמיר פרץ: יושב כאן ראש העיר חצור שהוא מאוד מוכשר וכולנו מכירים את שמעון ומעשיו והוא כאן מתוך חרדה.
עמיר פרץ: הוא היה רוצה להיות ראש עיריית תל אביב שאם מפעל כלשהו נסגר שם, הוא בכלל לא יודע על כך אלא אומר שזה יותר טוב כי אולי יקימו במקומו בנק או משהו אחר ואז הארנונה תהיה יותר יציבה וכולי.
עמיר פרץ: ראש מועצה בעיר פיתוח, ראש עיר פיתוח, יודע שהוא גם הכתובת היחידה שמחר אותה קבוצת עובדים תתגלגל לפתחו הן במשרדי הרווחה והן בתוכניות הסיוע השונות,.
עמיר פרץ: יש גם עובדים מהסביבה וזאת לא רק חצור.
עמיר פרץ: יש שם תמהיל בלתי רגיל של פריפריה בהתגלמותה.
עמיר פרץ: יש עובדים מהמגזר הערבי, עובדים מהמגזר הדרוזי, עובדים מהאוכלוסיות השכנות.
קריאה: מגדלים, חקלאים.
עמיר פרץ: חכה, עוד לא הגעתי אליהם.
עמיר פרץ: זה הציר המרכזי.
עמיר פרץ: פרי הגליל, כנראה האוצר אומר שהוא צריך לשמח את חצור ואיך הוא משמח אותה?
עמיר פרץ: הוא סוגר להם כל פעם את המפעל ואומר שכאשר הוא ייפתח, תהיה מסיבה.
עמיר פרץ: אם זאת הכוונה, בסדר.
עמיר פרץ: אם זאת הכוונה, אנחנו מבינים.
עמיר פרץ: כל שלוש-ארבע שנים אנחנו חוזים במשבר הזה ומשתתפים במסיבה.
משה גפני: בחצור מציעים להעביר את המסיבה לתל אביב.
עמיר פרץ: יש גם גבול לחוצפה.
עמיר פרץ: הרי על מה מדובר?
עמיר פרץ: מדובר על אנשים קשי יום.
עמיר פרץ: אלה היו צריכים לקבל פרס ישראל.
עמיר פרץ: האנשים האלה מוכנים לשכב על הכבישים, לעשות הפגנות, על מה?
עמיר פרץ: כדי לחזור למפעל בו מקבלים שכר מינימום.
עמיר פרץ: כל מה שהם מבקשים, שומו שמים.
עמיר פרץ: מאיפה זה בא הדבר הזה?
עמיר פרץ: הרי האנשים האלה, מה יגידו מחר?
עמיר פרץ: הם יירשמו כפרזיטים.
עמיר פרץ: בן רגע הם עוברים לסקאלה של הביטוח הלאומי ומוגדרים כפרזיטים, כמוצצי לשדה של המדינה.
עמיר פרץ: אני חושב שכאן צריך לעצור את הטירוף הזה.
עמיר פרץ: על מה מדובר כאן?
עמיר פרץ: מדובר על מפעל שגם משרת את החקלאים בסביבה, מפעל עם תדמית בלתי רגילה, מפעל שהתוצרת שלו מבוקשת, אז אם יש איזשהו משבר, גם אם צריך לעשות גישור פיננסי, מה קרה?
עמיר פרץ: מה קרה לנו?
עמיר פרץ: אני כבר הייתי שותף להצלת מפעלים וחבר הכנסת גפני יודע כי היינו באים ביחד, סוגרים עניין ומקבלים תמיכת גישור כזאת או אחרת ונותנים למפעל להמשיך ולנוע.
עמיר פרץ: למה החבר'ה האלה צריכים להתמחות בהפגנות במקום להתמחות בעשייה יום יומית כפי שהם יודעים לעשות?
עמיר פרץ: יושב כאן יושב ראש ועד העובדים והוא נמנה על דור של לוחמים.
עמיר פרץ: משפחת חזיזה היא משפחה שמאז ומעולם הייתה משפחה של לוחמים.
עמיר פרץ: יש כאן שילוב בלתי רגיל של חברי ועד ועובדים.
עמיר פרץ: אנחנו אומרים לכם שהמחיר בניסיון לסגור את המפעל יהיה מחיר יקר.
עמיר פרץ: אני אומר לכולם כאן שאסור בשום פנים ואופן הפעם להסתפק באיזו תרופת ביניים.
עמיר פרץ: חברי אדוני ראש העיר, אם צריך, אם המקום היחיד ששומעים אנשים זה ברוטשילד, יכול להיות שהמדינה תבוא ותגיד לך מה רוצים לעשות שם.
עמיר פרץ: לא יתכן שישאירו אותך מחר לעמוד מול כל המשפחות האלה.
עמיר פרץ: אתה תיתן להם פטורים בחוגים, המתנ"ס שלך יתמוטט, בתי הספר שלך יתמוטטו כי בן רגע ממצב שהתושבים שלך משלמים עבור השירותים, אתה תצטרך להתעסק כל היום רק בוועדות הפטור.
עמיר פרץ: לכן מדובר כאן במפעל שהוא עיר ואנחנו צריכים להגן עליו בכל תוקף אדוני היושב ראש.
משה גפני: שמעון סויסה, ראש המועצה המקומית חצור.
שמעון סויסה: אני מודה לכם על הפגישה ועל הדברים החמים.
שמעון סויסה: נמצאים אתי כאן סגן ראש המועצה גבי יוספי, חבר המועצה יצחק מלכה, חבר הנהלה יוסי ביננפלד, העובדים וההסתדרות.
שמעון סויסה: אני אומר לכם שלפני שנתיים וחצי כראש רשות חדש, תקרת בטון נפלה לי על הראש.
שמעון סויסה: אתם צריכים להבין מה זה כאשר עובדים ארבעים שנים עובדים ומקום העבודה שלהם הולך להימחק.
שמעון סויסה: אין דבר יותר קשה מזה.
שמעון סויסה: עברנו תהפוכות, מלחמות, מאבקים ובסופו של יום הגיעו בעלים.
שמעון סויסה: אני אומר לכם שהבטיחו הבטחות וקיימו.
שמעון סויסה: במדינה שלנו המושג לקיים, זה שכיח מאוד.
שמעון סויסה: כל מה שאמרו, עשו.
שמעון סויסה: הם הקימו שלושה מפעלים חדשים בתוך המפעל, מפעל לחמוצים, מפעל למרקים ומפעל לטונה מאוד מצליח.
שמעון סויסה: במלים אחרות, הם באו להגיד שלא אנחנו באים להחזיק את המפעל אלא אנחנו מייצרים מפעלים נוספים על מנת להכפיל את מספר העובדים.
שמעון סויסה: והנה, אנחנו מגיעים עוד פעם לשוקת שבורה כי מצהירים הצהרות חדשות לבקרים ואומרים בואו תעבירו מפעלים לפריפריה, בואו תחזקו את הפריפריה, וסוף סוף יש בעלים שרוצים ועושים אבל אני שומע מהם שמשרד התעשייה לא מוצא את הקריטריונים המתאימים כדי לעזור למפעל.
שמעון סויסה: אני אומר לכם, בואו נפעיל את ההיגיון.
שמעון סויסה: להגיד שמפעל כושל ייצא תשעים אחוזים או להגיד למפעל הזה שהבעלים היו טובים מדיי ואמרו לעובדים שהם מעסיקים את כולם.
שמעון סויסה: אם היו מפטרים אותם וקולטים עובדים חדשים, יתכן שהיו מוצאים קריטריון שמתאים להם כדי שיקבלו בחזרה את הכסף.
שמעון סויסה: לכן אני אומר לכם, ואני אומר את זה באמירה מאוד מאוד חזקה, שאין עיר שיש לה מפעל ואין מפעל שהוא עיר אבל זאת הדוגמה.
שמעון סויסה: המפעל הזה מעסיק מאות עובדים, המפעל הזה מעסיק שורה של מסיעים.
משה גפני: כמה עובדים?
שמעון סויסה: למעלה מ-300 והם רוצים להרחיב ולהגדיל.
שמעון סויסה: אתם לא תופסים את גודל השבר.
שמעון סויסה: אני מבקש להגיע להחלטה בה תקצבו זמן למשרד התעשייה והאוצר ושהם ייתנו לכם תשובות כדי שהנושא לא יתמסמס.
שמעון סויסה: מדיבורים ודיונים לא יצא כלום ואני אומר לכם שאם המפעל הזה ייסגר, אוי ואבוי לכולנו.
משה גפני: בעלי המפעל.
משה אפרים: שלום לכולם.
משה אפרים: כמו ששמעון אמר, באפריל 2009 רכשנו את המפעל.
משה אפרים: אנחנו זה קבוצת חצי חינם ואני.
משה אפרים: אני משמש יושב ראש ומנכ"ל של הקבוצה.
משה אפרים: אנחנו הבטחנו וקיימנו ובנינו שלושה מפעלים כמו שאמר שמעון אבל התחילו להתגלגל העניינים וקרו כל מיני דברים.
משה אפרים: למשל, בנושא המים - היום בדיוק הייתה כתבה על תאגידי המים – אנחנו משלמים על המים כמעט עוד מיליון וחצי שקלים כאשר משנת 2007 המחיר רק עלה ועלה ומאז נכנסנו, המחיר עלה עוד יותר.
משה אפרים: למה?
משה גפני: מפני שמחיר המים עלה.
משה אפרים: לא יודע.
משה אפרים: אנחנו מדברים על שפכים ששופכים לבריכות תאגידי המים והם מוכרים אותם לחקלאים.
משה אפרים: היום ראינו את הרווחים הכבדים שלהם ואנחנו כתעשייה לא יכולים לשלם את המחירים האלה וגם לא שילמנו.
מירי רגב: את הרווחים האלה לא רוצים לפרוס בפני ועדת הכספים.
מירי רגב: הם פוחדים.
משה אפרים: הבוקר שמעתי ברדיו וזה גם כתוב באינטרנט.
משה אפרים: אנחנו באים לישיבה כאן והבוקר הנושא הזה מתפרסם.
משה גפני: יש לי שאלת ביניים.
משה גפני: יש לך מפעל בנהריה?
משה אפרים: כן.
משה גפני: כמה שם אתה משלם עבור המים?
משה אפרים: לא בדקתי אבל לא כמו בחצור.
שלי יחימוביץ': אתה משלם אותו הדבר?
משה אפרים: לא.
משה גפני: אני לא סתם שואל.
משה גפני: יש לך מפעל בחצור הגלילית ויש לך מפעל בנהריה.
משה גפני: בנהריה אתה משלם יותר על המים או פחות?
משה אפרים: פחות.
משה גפני: כמה פחות?
משה אפרים: אני לא יכול להגיד לך.
משה אפרים: לא בדקתי.
משה אפרים: לא אתן לך סתם מספרים.
משה גפני: שישים אחוזים?
משה גפני: חמישים אחוזים?
משה גפני: 25 אחוזים?
משה גפני: 75 אחוזים?
משה אפרים: 35 אחוזים, אבל זה לא אותו אופי.
משה גפני: אל תרוץ מהר.
משה גפני: מה 35 אחוזים?
משה אפרים: אני מניח שזה 35 אחוזים כי האופי של המפעל הוא לא אותו אופי.
משה אפרים: המפעל בנהריה עובד פעם בשנה וחצור עובד כל יום.
משה גפני: לא את זה אני שואל.
שלי יחימוביץ': למה העברתם פסי ייצור מפרי הגליל לנהריה?
משה אפרים: בגלל נושא השפכים.
משה אפרים: שם הרבה יותר זול.
משה אפרים: גם הארנונה יותר זולה, גם השפכים יותר זולים.
משה אפרים: הרבה יותר זול.
משה אפרים: אני לא ראש רשות ואני לא יודע למה זה כך.
משה גפני: יש דבר שמאוד מסקרן אותנו והוא לא קשור למפעל שלך.
משה גפני: אנחנו רוצים לדעת משהו אחר לגמרי וזה אגב אורחה.
משה גפני: זאת אומרת, אנחנו מדברים על המפעל ועכשיו אנחנו עושים הפסקה לשתי דקות.
משה גפני: לך יש מפעל בחצור ויש לך מפעל בנהריה.
משה גפני: העלות של המסים המקומיים שאתה משלם, שזה כולל ארנונה, זה כולל ביוב, זה כולל מים ואת כל הדברים הנוספים, היכן העלות היותר גבוהה, בנהריה או בחצור?
משה אפרים: בחצור.
משה גפני: בחצור הגלילית עולה לך יותר.
מירי רגב: אולי נבין למה אתה שואל על זה.
משה גפני: מתברר שהאמירות על עידוד הפריפריה וכל מה שאנחנו שומעים במסיבות עיתונאים, הן לא רלוונטיות.
משה גפני: אנחנו קיימנו גם את הדיון על הולכת הגז בדרום ומתברר שמוליכים את הגז לחדרה עד המפעל אבל לא מוליכים את הגז לירוחם ולא מוליכים את הגז לאופקים.
משה גפני: לשם לא מוליכים את הגז ולכן העלות היא הרבה יותר גבוהה.
משה גפני: זאת אומרת, המדינה בעיניים פקוחות מעודדת את המרכז יותר מאשר את הפריפריה.
משה גפני: עכשיו מתברר עוד דבר.
משה גפני: אנחנו בכלל מדינה לא שוויונית.
משה גפני: זאת אומרת, אם אתה מקים מפעל בנהריה – ואני תומך בנהריה – אתה משלם הרבה פחות גם ארנונה וגם מים.
משה גפני: אם אתה מקים את המפעל בחצור הגלילית, המדינה אומרת לך ששם תשלם יותר.
מירי רגב: זה יותר קרוב למרכז.
משה גפני: זה יותר קרוב למרכז בגלל שהנוף בחצור הגלילית יותר יפה.
משה גפני: המצב הזה הוא מצב בלתי נסבל ובלתי מתקבל על הדעת.
משה גפני: דרך אגב, אני לא הולך לבג"צים אבל אני, במקום מישהו שיושב ליד השולחן כאן, הייתי הולך לבג"ץ כי המצב פשוט לא שוויוני.
שלי יחימוביץ': פוטרו עובדים בפרי הגליל לשם פתיחת קווי הייצור במילוז?
משה אפרים: עדיין לא פוטרו אבל יפוטרו.
משה גפני: עכשיו נגיע למפעל.
שלי יחימוביץ': אז בעצם אתה מפטר עובדים שכבר צבר ותק לטובת עובד חדש.
משה גפני: אנחנו העברנו את הצעת החוק הטרומית במליאת הכנסת ואני מקווה שוועדת הכנסת תעביר את זה לדיון.
משה גפני: יתחיל הדיון על הצעת החוק של הפיקוח על המים.
שלי יחימוביץ': גפני, זה לא רק זה.
משה גפני: הנושא הזה הוא אחד הנושאים המרכזיים.
שלי יחימוביץ': יש כאן היפטרות מעובדים ותיקים שכבר צברו זכויות וותק לטובת עובדים חדשים וזולים.
שלי יחימוביץ': המהלך הזה משתלם לו פעמיים.
שלי יחימוביץ': פעם אחת, אתה צודק, ופעם שנייה, כדאי גם להיפטר מהם.
משה גפני: את אומרת דברים שעוד לא הגענו אליהם.
שלי יחימוביץ': אני מגיעה אליהם.
משה אפרים: אני יכול לסיים את דבריי?
משה גפני: לא, אתה יכול להתחיל את הדברים שלך.
משה גפני: אני דיברתי על המים ודיברתי על הארנונה.
משה גפני: זה נושא שלא קשור לעניין אבל כמובן שהוא משליך מיד על הנושא.
משה גפני: עכשיו דבר על המפעל.
קריאה: סליחה, מנהל המפעל רוצה לומר מילה.
משה גפני: אתה שחר אהרונסון?
שחר אהרונסון: כן.
שחר אהרונסון: אני שחר אהרונסון.
שחר אהרונסון: כמו שאמרת פריפריה, צריך להבין שפרי הגליל בחצור הגלילית יושב מעל אגן הכינרת ואחת הסיבות שבעצם אנחנו צריכים את ההטבות, כדי לעזור לפרי הגליל, להבדיל מחצור, זה שאחת הבעיות של פרי הגליל, של היוקר של המים, של השפכים וכל הטיפול שאנחנו מבצעים בשפכים נובע מאחר שאנחנו יושבים בנקודה מסוימת.
שחר אהרונסון: לכן מן הראוי שבעצם, בגלל שהמפעל יושב באזור מסוים כזה, יבוא מי שמטפל בדברים האלה וידע להיטיב עם מפעל שקם באזור הזה.
שחר אהרונסון: אני בטוח שאם היה איזשהו מפעל שהיה קם ליד הכור הגרעיני, היו מוצאים לו את הפתרון כי הוא באזור הזה.
שחר אהרונסון: לכל דבר יש סיבות.
שחר אהרונסון: כשאנחנו בבעיה מסוימת, צריך להבין מה קורה.
משה גפני: עד עכשיו היינו בתוכנית הרקע ועכשיו אנחנו הולכים להיות הבוררים מול הממשלה ומולכם.
משה גפני: עכשיו לא נדבר בסיסמאות, לא אגן הכינרת וכולי.
משה גפני: עכשיו אנחנו עוברים לחלק המעשי.
משה גפני: בחלק המעשי, למה המפעל נקלע למשבר?
משה אפרים: אני רוצה לספר מהתחלה מה היה ואתם תבינו לבד.
משה גפני: אנחנו רוצים להבין למה יש משבר.
משה אפרים: אנחנו בסך הכול חברה פרטית ולא חברה ציבורית ואנחנו מכלכלים את החברה כמו שאנחנו יודעים.
משה אפרים: אנחנו באנו למפעל הזה והשקענו 86 מיליון שקלים בשלושה מפעלים, תגברנו עובדים והנוכחים כאן יודעים זאת.
משה אפרים: בזמנו היינו אצל פואד והכל זרם.
משה אפרים: יום אחד הבנו שאנחנו לא עומדים בשום קריטריון לקבלת כסף.
משה אפרים: זה פעם אחת.
משה אפרים: פעם שנייה, זה שפתחנו מפעל ויטה מרקים והייתה שם חריגת בנייה קטנה, קודם כל שמו אותי פלילי ופסקו נגדי קנס של 750 אלף שקלים, דבר שמהווה תקדים שלא היה קודם לכן.
משה אפרים: 750 אלף שקלים בגין חריגה כזאת.
שלמה מולה: הבנייה בתקופתך?
משה אפרים: אני בניתי את המפעל.
משה אפרים: 750 אלף שקלים על חריגת בנייה שעצרנו.
שלי יחימוביץ': זה היה בהליך פלילי נגדך אישית?
משה אפרים: הם הסכימו לוותר אם אני אשלם 750 אלף שקלים ולכן שילמתי.
משה אפרים: אני אישית.
משה אפרים: בוודאי שאני אישית.
שלי יחימוביץ': לא נגד המפעל?
משה אפרים: אישית.
משה אפרים: הוא שם אותי אישית.
משה אפרים: לא נגד המפעל.
משה אפרים: אז הם התחילו ב-200 והגיעו ל-750 אלף שקלים.
שלי יחימוביץ': מעניין אם זה קורה גם על חברות ציבוריות שנסחרות בבורסה כשהן עושות תספורת לחוסכים.
משה אפרים: זה התחיל ב-200 אלף שקלים קנס ואחרי כן התחילו עם האישי וזה עלה ל-750 אלף שקלים.
משה אפרים: אחר כך בא הנושא של המים ואחרי כן בא נושא הסוכר שלא שייך לשולחן הזה ועוד עלויות נוספות.
משה אפרים: אנחנו הגענו למסקנה שכרגע אנחנו מצמצמים גם קווים וגם עובדים.
שלמה מולה: מה סכום הכסף אותו היו צריכים לתת לכם?
משה אפרים: צריכים לתת לנו 24 מיליון שקלים.
משה אפרים: אנחנו באמצע תהליך של הבנייה.
משה אפרים: אם אתם זוכרים, מפעל מילוז – אתה אומר שזה בנהריה אבל זה במושב לימן שנמצא קצת אחרי נהריה – נקלע לקשיים ורכשנו גם אותו.
משה אפרים: למעשה פרי הגליל רכש גם אותו עם 86 עובדים.
משה אפרים: זה היה גם בעיתונות וגם ברדיו, כך שכולם ראו את זה.
משה אפרים: נכנסנו למפעל הזה והמפעל הזה היום מרוויח כסף והוא עשה מהפכה.
משה אפרים: אנחנו למעשה התחלנו לשלב בין המפעלים.
משה גפני: אתם נקלעתם למשבר.
משה אפרים: אנחנו לא במשבר.
משה אפרים: אני רוצה לצמצם.
משה אפרים: אני לא רוצה להיות במשבר.
משה אפרים: העובדים עליהם את אומרת שהם קבועים, הם רק שנתיים אצלנו.
משה אפרים: אנחנו עובדים רק שנתיים.
משה אפרים: העובדים קיבלו את הכסף שלהם ביום הקנייה ואת יודעת את זה.
משה אפרים: 17 מיליון שקלים.
משה אפרים: הם קיבלו.
משה אפרים: אנחנו חברה חדשה והעובדים עובדים שנתיים.
שלי יחימוביץ': אתה אומר שאתה מצמצם ובזמן שאתה אומר שאתה מצמצם, אתה פותח בנהריה.
משה אפרים: אני אקלוט בנהריה.
משה אפרים: בוודאי.
שלי יחימוביץ': אז אתה לא מצמצם.
משה אפרים: אני לא במשבר.
משה אפרים: ויטה פרי הגליל לא במשבר אלא זאת חברה שעובדת, חברה שגדלה וגם תגדל.
משה אפרים: את העניינים שלי בחצור אני חייב להסדיר כי אין לזה סוף.
משה אפרים: פשוט אין לזה סוף.
משה גפני: אתה יכול לנו בכמה אתה עומד לצמצם?
משה אפרים: אנחנו רוצים לצמצם ב-120 עובדים.
משה גפני: כמה עובדים יש לכם היום?
משה אפרים: כרגע אנחנו עומדים על 220 עובדים.