GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכאל ביטון: כבוד השר, היושב ראש שדוחף מאוד את הנושא הזה, חברי הכנסת פיניאן, חרמש ואחרים שמחויבים כל הזמן לנגב ולגליל אבל ספציפית לעניין.
מיכאל ביטון: מדברים הרבה על מפעל שניב.
מיכאל ביטון: אנחנו מעצמת גז טבעי נטולת גז.
מיכאל ביטון: יש לנו שלושה מפעלים שמסוגלים היום להקטין את העלויות שלהם בסך כולל של עשרות מיליוני שקלים בהוצאות שלהם, להחזיר את ההוצאות להשקעה במפעלים ולהשקעה בעובדים.
מיכאל ביטון: כל המפעלים הללו סבלו מכשל כלכלי בעשור הקודם.
מיכאל ביטון: כולם היום בפרוספריטי.
מיכאל ביטון: פניציה מגדיל ומרחיב את ההשקעות שלו גם באנרגיה מתחדשת, נגב קרמיקה בונה מפעל חדש ב-150 מיליון שקלים וקוניאל, שזה מפעל חדש לרעפים זקוק לגז הטבעי.
מיכאל ביטון: השר צודק, גז טבעי במדינה הוא הצלחה אבל לוחות הזמנים הם כישלון כי כל שנה שהעסק מתעכב, זאת הוצאה עודפת למפעלים האלה ואי יכולתם להתחרות בשוק הגלובאלי ואפילו לא בשוק הישראלי כמו מפעל בחדרה.
מיכאל ביטון: יש כאן חבר'ה שמייצאים.
מיכאל ביטון: נגב עובדים ביצוא.
מיכאל ביטון: היצור יקר והמחיר גבוה.
מיכאל ביטון: אני חושב שיש כאן דוגמה יפה שוועדה לוקחת נושא דנה בו החודש ותדון בו בעוד חודש ותשב על הווריד.
מיכאל ביטון: יש כאן זכיין שקיבל זיכיון להביא את הגז לנגב, אבל הוא לא עומד בלוחות הזמנים והוא צריך לשלם את המחיר.
מיכאל ביטון: הוא צריך לשלם את המחיר שהם משלמים.
מיכאל ביטון: ככל שישבו על הווריד לזכיינים, הגז יגיע מהר לנגב.
מיכאל ביטון: זה אתגר שלך ושל הוועדה הזאת.
ציון פיניאן: אברהם ברנט, בבקשה.
אברהם ברנט: אני יושב ראש חברת שניב.
אברהם ברנט: אנחנו קיבלנו את המפעל הזה לפני עשרים שנים והוא היה שובר מונופול.
אברהם ברנט: אריק שרון שיהיה בריא הוא זה שנתן לנו את הרישיון למפעל הזה באופקים.
אברהם ברנט: אני במקור עוסק ביהלומים.
אברהם ברנט: הגז הטבעי הוא מוזיל לכל המפעלים את המוצר, אבל שניב שונה במשהו.
אברהם ברנט: למתחרה שלי, חדרה, המוצר עולה לו שמונה אחוזים פחות.
אברהם ברנט: אני מסתפק ברווחים של חמישה אחוזים ולא צריך את שמונת האחוזים, אבל מים אני משלם ומשלם 250 משכורות כל חודש.
אברהם ברנט: אדוני השר, שמעתי אותך ואני אומר לך שאני מודאג ואני אשם כי בדירקטוריון בו אני יושב בחברה ציבורית אמרו לי להבעיר צמיגים.
אברהם ברנט: אמרו לי שאם אני לא מבעיר צמיגים, דבר לא יקרה.
אברהם ברנט: אמרתי שזאת לא דרכי לעשות זאת.
אברהם ברנט: אני מודיע כאן שאנחנו לא מסוגלים להתמודד.
אברהם ברנט: אני גם מפעל ששומר שבת כך שאנחנו עובדים פחות שעות ממפעל אחר.
אברהם ברנט: אני מודיע כאן ועכשיו שאם אנחנו לא נראה התקדמות כפי שאנחנו חושבים שצריכה להיות, המפעל יחדל מלהתקיים בארץ.
אברהם ברנט: יש לי אפשרויות לעסוק מעבר לים, אבל אני לא רוצה להשקיע מעבר לים אלא רק בארץ.
אברהם ברנט: ישבנו עם בן-אליעזר ובמשך שש שנים כבר השקענו מאות אלפי שקלים עם מומחים ויועצים.
אברהם ברנט: אני אומר לכם שאם לא תהיה כאן תזוזה, זאת שערורייה של כל המערכת.
אברהם ברנט: כל המערכת קרסה.
אברהם ברנט: יש תאריכים לכל הדברים האלה.
אברהם ברנט: לא יתכן לבוא ולדבר עוד פעם ועוד פעם ועוד פעם.
אברהם ברנט: אם זה לא יהיה, המפעל לא יהיה, ואני מבטיח לך את זה.
אברהם ברנט: תודה.
ציון פיניאן: שוקי שטרן, מנהל רשות הגז הטבעי.
שוקי שטרן: שלום לכולם.
שוקי שטרן: זה באמת לא נוח להיות מוצגים כאילו אנחנו לא רוצים להביא גז טבעי למפעלים בנגב היות שמה שאנחנו עושים, זה ההפך הגמור.
שוקי שטרן: אין אף מפעל שחתם על הסכם מערכת חלוקה – לא במרכז הארץ ולא בשום מקום אחר – והמפעל הראשון שחתם על הסכם חלוקה לאספקת גז עם חברת תשתית חלוקה, זאת חברת שניב.
שוקי שטרן: אני מבין ואני יודע – ובחלק מהמקומות והמקרים הייתי נוכח –
שי חרמש: רק תאמר שהוא עשה זאת במחיר כבד.
פסח ברנט: שוקי, איפה הייתם ב-2010?
פסח ברנט: מה עשיתם ב-2010?
פסח ברנט: היום אתם מתעוררים אבל איפה הייתם?
פסח ברנט: יש לוחות זמנים.
שוקי שטרן: אופקים שניב הוא המפעל הראשון בארץ שחתם על חלוקה.
ציון פיניאן: אם תמשיכו לבכות על העבר, לא יהיה לכם עתיד.
ציון פיניאן: בואו נסתכל על העתיד.
פסח ברנט: אני כבר רואה את התירוצים של העתיד.
ציון פיניאן: בואו נסתכל קדימה.
שוקי שטרן: הרישיון לחברת נגב גז טבעי ניתן ב-1 בנובמבר 2009.
שוקי שטרן: לוח הזמנים המתוכנן לחיבור, שהוא איננו מספק את המפעלים, ואני מבין ויודע את זה, הוא בסדר גודל של שלוש שנים ובתוך שלוש השנים האלה הייתה הארכה של לוחות הזמנים של הזכיין.
שוקי שטרן: אנחנו צריכים להבין שהזכיין הזה לא קיבל, למעט הרישיון שנתן לו שר התשתיות הלאומיות, אגורה ממדינת ישראל בגין הקמת התשתית הזאת.
שוקי שטרן: התשתית הזאת ממומנת מהתשלומים של הצרכנים בגין העברת הגז במערכת.
שוקי שטרן: לכן, חבר הכנסת חרמש, גם חברת שניב לא שילמה אגורה אחת יותר ממה שקבוע במכרז, לא במחיר החיבור ולא בהתחייבות שלה לגבי התשלומים השוטפים.
פסח ברנט: אתם שיניתם עכשיו את תנאי המכרז.
פסח ברנט: אתם שיניתם את הכתרים.
פסח ברנט: שיניתם הכול.
פסח ברנט: יש לי כאן את המכרז, אתה רוצה שאני אוציא אותו?
: ברשותך, אני חייב לצאת אבל אנשי המשרד יישארו.
שי חרמש: עוזי, במה אפשר לעזור?
: אני לא בא לכאן כדי לפזר הבטחות.
שי חרמש: לא, אל תבטיח, אבל במה אנחנו יכולים לעזור?
: הדבר המיידי והחשוב ביותר לעזור, זה לגרום לכך שיהיה תגבור שיפתח את צוואר הבקבוק בוועדות התכנון המחוזיות.
: זה מה שצריך לעשות.
: זה נכון לדרום שכאן נושא הדיון הוא דרום, וזה נכון גם למקומות אחרים.
: מהבדיקה שלנו, זה הדבר המכריע בחשיבות שלו.
: אני לא הולך כרגע לחפש אשמים.
: אני רק אומר כמה מן הדברים.
: בשום פנים אינני חושב שתושבי אופקים צריך שיחושו שהם מופלים.
: אני לא רוצה שאנשים יחשבו שהם מקופחים.
: כשאני מסתכל לפחות בתחום הגז על ההחלטות שקיבל השר לפני, על פיתוח מערכת ההולכה במדינת ישראל, העדיפות שקיבל הנגב גדולה מעדיפות של כל משרד אחר.
: אני מדבר על מערכת שהולכת לרמת חובב ואני מדבר על מערכת שהולכת לאופקים ולירוחם, עוברת דרך נתיבות ומגיעה לבאר-שבע שבע, למישור רותם ואחר כך מגיעה לים המלח.
: זאת המערכת שהוקמה לפני כן מערכת הולכה אחרת במדינת ישראל.
: אני לא בא לגונן על טעויות שנעשו, אם נעשו, כאשר נקבעו תאריכים ואי אפשר לעמוד בהם.
: אני לא נכנס לזה.
: אני רק יודע שכשאתה מקבל החלטות במשרד אחד, כשאתה מגיע למשרדים אחרים - הדברים לא בהכרח נעשים כפי שחשבת שהם ייעשו.
: אין לי תשובה לאנשי שניב שאומרים שאותם לא מעניין שום דבר, שהעיכובים לא מעניינים אותם, ואמר את זה אקוניס ואמרה את זה כרמלה בדרכה.
: לא מעניין את העובדים, לא מעניין את המפעל, אבל אין לי לזה תשובה טובה.
: אני בא לכאן כנציג ממשלת ישראל בשביל לחטוף את הביקורת.
פסח ברנט: מה אנחנו כתעשיינים אמורים לעשות?
: אין לי תשובה טובה.
פסח ברנט: זאת אומרת שאין לוחות זמנים אמיתיים למעשה.
: אני לא בא לכאן למכור לוחות זמנים.
: אני בהחלט מבין את מה שאתם אומרים.
פסח ברנט: המשרד שלך הציג לוחות זמנים פעם אחר פעם ודחה אותם.
: הדבר היחידי שאני יכול לומר כאן הוא שאעשה כל דבר כדי שלוחות הזמנים יהיו קצרים עד כמה שאפשר.
: אני גם אומר איפה העניין תקוע.
: אנשי ועדת המחוז בדרום, אותם אנשים צריכים לטפל באישורים שקשורים בים תטיס אשדוד ובים תטיס אשקלון ובכל מערכות ה-PRMS והצנרת שנתג"ז צריכה להעביר, באותם דברים שאנשי רשת החלוקה צריכים להעביר, באותם אנשים שצריכים להתעסק עם כל האישורים ברמות המקומיות ממש ועם כל המערכות הסולאריות.
: את זה צריך לדחוף הכי מהר שאפשר.
רוברט טיבייב: כבוד השר, מי צריך לעשות את זה?
: את זה אני אעשה בתחום שלי.
: שאל אותי חבר הכנסת חרמש מה אתם יכולים לעשות.
: רבותיי, שר הפנים ושר האוצר צריכים להבין את הקריטיות של הנקודה הזאת.
: יושב כאן ראש המועצה המקומית ירוחם ואתה נכנס לעיר ואתה רואה מצד שמאל את אזור התעשייה שלו וזה מה שהוא צריך יותר מכל דבר אחר כרגע.
: לגבי התאריכים או מה שהיה.
: אני אינני יכול אלא לומר שאני כנציג הממשלה חוטף את המכות וכך צריך להיות.
: אין לי תשובות לשאלות שלכם ולביקורת שלכם הנכונה.
: אין לי.
: חבר'ה, אני מספר איך כרגע עומדים הדברים.
: אני כן רוצה לומר שרשות הגז, כפי שאני מכיר אותה, ואנשי הלשכה שלי כרויים לטלפונים ולפניות שלהם והם יהיו מעורבים, כולל המעורבות בהסכם הגז שאתה חושב שהוא לא טוב אבל הוא הסכם.
: בתנאים הקיימים שנעשים, זה הדבר הטוב ביותר והראשון שקיים.
: גם לגבי חדרה, חבר הכנסת אדרי שטוען שמרכז הארץ קודם לכל האחרים וכל האחרים נחותים, גם כאן אנחנו לפחות רואים דוגמה שחדרה, כשאפשר היה לחבר אותה אל מתקן, דווקא היא חובה.
: היא לא כל כך נחותה.
: בגלל שהיא לכאורה נחותה, מחברים אותה ל-בוי.
: אני אומר את הדברים האלה משום שאני מציג בפניכם את התמונה כפי שהיא.
: אנחנו נעשה כל מה שנוכל.
: ניסיתי לבדוק את התאריך ההוא של מרץ שנמצא בפניך, אבל אני לא בטוח שנצליח לעמוד בו.
: אני אגיד אחרת.
: אם הוועדה המחוזית במחוז הדרום תתגייס כולה, אלוהים גדול.
כרמלה לאו: תעשו את זה למעננו, למען העובדים ולמען המשפחות.
: הגברת לאו, את צודקת במאה אחוזים.
: נעשה כל מה שאפשר.
: אני אינני יכול כרגע לומר שנצליח, גם אם נעשה את כל מה שאנחנו מסוגלים לעשות.
: אני שם את הדברים כפי שהם ואין לי תשובה יותר טובה.
: אתם מקבלים את התשובה הטובה ביותר שיש לנו במשרד.
: אני מתנצל על שאני חייב לצאת להתחייבות אחרת.
: לא רציתי שבוועדת הכספים תתקבל איזושהי תחושה שהמשרד משתמט.
: באתי, הקשבתי, לקחתי את הדברים לתשומת לב ואכן נעשה כל מה שנוכל כדי שהדברים האלה ייעשו.
: אני מבקש כמובן גם את העזרה של כל חבר כנסת על מנת לטפל בזה.
ציון פיניאן: תודה, כבוד השר.
ציון פיניאן: שוקי, בבקשה.
שוקי שטרן: אני חוזר לעניין התשלומים.
ציון פיניאן: אם אפשר בקצרה, כי אנחנו ממהרים לישיבות סיעה.
שוקי שטרן: גם תשלומים לא שולמו מעבר למה שהיה קודם, מעבר למה שנקבע.
שוקי שטרן: בנושא הלחץ שהמפעלים מקבלים.
שוקי שטרן: הקביעה של המהנדס הראשי של רשות הגז היא לגבי הלחצים.
שוקי שטרן: הלחצים האלה שבהם המפעלים אמורים לקבל את הגז, הם לחצים שמספיקים למתקנים שלהם.
שוקי שטרן: אחרי הלחצים האלה של שני בר למפעלים תעשייתיים, כולם עדיין יהיו צריכים להפחית את הלחצים האלה עם הכניסה לדוד ובמקומות אחרים.
שוקי שטרן: זה המצב לאשורו גם בעניין הלחץ.
שוקי שטרן: יש לחצים, כולל של צרכנים, לוותר על תשלומים ושחברת נגד גז טבעי תחבר כמויות יותר גדולות מאשר הצריכה בפועל.
שוקי שטרן: חברת נגב גז טבעי היא חברה מסחרית שתפעל על פי הרישיון שיש בידה ואנחנו נעמוד על כך שהיא תפעל על פי הרישיון שיש בידה והיא תעמוד בלוחות הזמנים.
שוקי שטרן: אני מכיר את הפניות שהיו של מפעל שניב ושל מפעלים אחרים.
שוקי שטרן: הפעם הראשונה שיש לוחות זמנים ברורים, הם לוחות הזמנים שעומדים בפנינו.
שוקי שטרן: נכון, הם לא מספיק טובים.
פסח ברנט: גם במכרז יש לוחות זמנים.
פסח ברנט: אותם לוחות זמנים יש במכרז אבל שנתיים וחצי קודם.
פסח ברנט: למה אתה אומר דברים שאפשר לראות?
פסח ברנט: כתוב לוחות הזמנים, אוגוסט 2010 וזה במכרז שאתם פרסמתם.
פסח ברנט: זה היה התנאי שלכם.
פסח ברנט: אתם דחיתם בשנתיים.
פסח ברנט: אי אפשר להגיד דברים כשיש ניירות.
שוקי שטרן: המפעלים בירוחם יוכלו לקבל גז טבעי לקראת סוף שנת 2012 אם יחתמו על ההסכמים כפי שיש בפניהם.
שוקי שטרן: אני אומר את זה כאן בלי התחכמויות כי הדברים בהסכמים שלנו הם מאוד ברורים.
שוקי שטרן: הכמויות מאוד ברורות וההתנהלות של הצרכנים במקרה הזה היא לא כל הזמן התנהלות רגילה.
שוקי שטרן: יש לוח זמנים, יש הסכמים, אפשר לחתום עליהם ולקבל גז לקראת סוף שנת 2012.
שוקי שטרן: זה לא מספיק טוב.
שוקי שטרן: אני לא מכיר שום תשתית במדינת ישראל, אדוני היושב ראש, שתתפרס במהלך של שלוש שנים ואני יודע שיש תשתיות שמוקמות מהר.
שוקי שטרן: דיבר חבר הכנסת אקוניס לגבי כבישים עליהם הוחלט לפני חמש שנים ואולי בעוד חמש שנים הם יהיו.
שוקי שטרן: כאן אנחנו במהלך עם זכיין שקיבל רישיון, שלוחות הזמנים שלו מאוד ברורים, ההסדרים עם הצרכנים הם מאוד ברורים, וכל הדרך הזאת תאפשר שהצרכנים והמפעלים התעשייתיים יחתמו על הסכמים עם חברת החלוקה לקבל גז בלוח זמנים שמהיום הוא בהחלט סביר.
שוקי שטרן: זה נכון שהמקרה של שניב הוא מקרה לא נורמאלי ולא נכון וזאת מאחר שהמתחרה העיקרי שלהם קיבל גז מוקדם יותר מאחר שהוא התחבר למערכת ההולכה כי הוא צרכן גודל.
פסח ברנט: לפני ארבע שנים.
שוקי שטרן: אין אף צרכן קטן שהתחבר למערכת החלוקה לפני מפעל שניב.
שוקי שטרן: יכול להיות שיהיה מפעל נוסף ברמת חובב שאולי יקדים בגל המיקום שלו, אבל זה מקרה פרטי.
שוקי שטרן: אנחנו עושים את הכול על מנת שגם נגב גז טבעי תעמוד בלוחות הזמנים האלה.
שוקי שטרן: אנחנו לא רואים היום, לאחר שיש לנו את לוח הזמנים לחיבור מתקני ה-PRMS מחברת נתיבי הגז הטבעי לישראל שמחויבים בלוח זמנים, ואנחנו פועלים לקדם במספר חודשים את לוח הזמנים הזה.
שוקי שטרן: יכול להיות שבמקרים מסוימים גם נצליח.
שוקי שטרן: מבחינת הבטחה, ההבטחה היא לוח זמנים בו מחויב הזכיין.
ציון פיניאן: אני רוצה לסכם את הישיבה.
ציון פיניאן: מאחר שהצד המסחרי נסגר ונחתם, הוועדה קוראת לשר האוצר ולשר הפנים להתערב מיידית בוועדה המחוזית לתכנון ובנייה במחוז דרום, לזרז את מתן האישורים התכנוניים לחיבור והתקנת הגז למפעלי הדרום בהקדם.
ציון פיניאן: בעוד כחודש ימים תתקיים ישיבה נוספת למעקב אחר התקדמות במתן האישורים.
יעקב אדרי: אם אפשר אדוני היושב ראש, לזמן לדיון את נציגי הוועדה המחוזית.
ציון פיניאן: הצוות – חבר הכנסת שי חרמש ואני – יעקוב אחרי הנושא.
ציון פיניאן: אם נצטרך להשתמש באמצעים שקיימים בידי ועדת הכספים כלפי משרד הפנים – וכפי שאמר חבר הכנסת אדרי אלה אמצעים קשים ונוקשים – לצערי נשתמש בהם.
שי חרמש: רק אומר לך שתוכניות הוגשו לפני ארבעה ימים.
משה גפני: על סדר היום הצעת חוק לביטול תשלום חלקי של דמי הבראה בשירות הציבורי בשנת 2010 (הוראת שעה), התשע"א-2011.
משה גפני: הצעת חוק פרטית 2765/18 והצעת חוק ממשלתית 589.
משה גפני: אני מבקש לומר מה המתכונת של הדיון בנושא הזה.
משה גפני: אנחנו ביקשנו שני דברים מוועדת הכנסת, לאחר הדיון ביום רביעי, בו אישרנו את הצעת החוק.
משה גפני: ביקשנו לאחד, כפי שהוועדה החליטה, את הצעת החוק הפרטית עם הצעת החוק הממשלתית, בקשה שוועדת הכנסת אישרה ואנחנו דנים עכשיו על חוק מאוחד.
משה גפני: ביקשתי שחרור מחובת הנחה כדי שנביא את זה היום, לאחר שזה יונח על שולחן הכנסת, לאישור לקריאה שנייה ושלישית.
משה גפני: בדיון הקודם, עת אישרנו את הצעת החוק, ביקשנו לנסות להגיע להסכמה בשני דברים.
משה גפני: הדבר האחד הוא נוסח החוק.
משה גפני: העמדה שלנו הייתה שצריך לנסח את זה באופן כזה כי הרי מדובר על חוק שתוקפו הוא ל-2009 ול-2010 בלבד כאשר לאחר מכן אין יותר חוק.
משה גפני: הצעת החוק הזאת שאושרה, בעצם מסיימת את העניין, מכיוון שאת 2010 לא יגבו ומי שגבו ממנו ב-2010, יחזירו לו.
משה גפני: בתחילת יולי החלק הזה של אלו שלא הורידו להם מחצית מדמי ההבראה, היו אמורים להוריד ב-1 ביולי, כך שאם אנחנו מאשרים את הצעת החוק, זה מתבטל ולא מורידים להם.
משה גפני: ביקשנו שהנוסח יהיה שהחוק הזה בטל.
משה גפני: הצעת הממשלה הייתה לעשות כאילו הוראת שעה.
משה גפני: אמרנו שאנחנו מסכימים לעניין, שאם תהיה איזו בעיה חוקית שאומרת שמה שגבו היה לא חוקי מבחינת החוק, כמובן נקבל את הצעת החוק הממשלתית.
משה גפני: שלחנו את היועצות המשפטיות להגיע לניסוח כזה שלא יפגע בעניין של הרטרואקטיביות.
משה גפני: הדבר השני הוא יום חופשי של העובדים במגזר הפרטי.
משה גפני: שלח לי מכתב חזקיה ישראל מהתאחדות התעשיינים שלא לקחו את היום הזה ולכן אנחנו סברנו שצריך, במסגרת חוק ההסדרים, לבטל את הסעיף הזה מכיוון שהוא כבר לא על סדר היום.
משה גפני: הסיבה שהוא לא על סדר היום היא מאוד פשוטה.
משה גפני: כאשר החוק הזה נחקק, המצב הכלכלי היה מאוד קשה ובאו לכאן בעלי מפעלים שבאמת נקלעו למצוקה והיו בפחד גדול לקראת מה שעומד לקרות.
משה גפני: אנחנו חששנו מקריסת המערכת המפעלית במדינת ישראל והעובדים גם הסכימו שיורידו מדמי ההבראה שלהם וגם יום עבודה על מנת שתוכל קרן סיוע למפעלים במצוקה.
משה גפני: מכיוון שהיום המצב ברוך השם הוא טוב, ואפילו טוב מעבר לעניין, המצב הכלכלי הוא מצוין ואנחנו מתפללים שכך יימשך, אין סיבה להמשיך את העניין הזה ולכן ביקשנו לבטל גם את הסעיף הזה.
משה גפני: אני מבקש לדעת מה קרה בקשר לסיכומים האלה.
משה גפני: להערכתי לא נצטרך להצביע על כל מה שלא יהיה מכיוון שאנחנו אישרנו כבר את החוק ואנחנו רק מבקשים ליידע את הוועדה לאיזה הסכמה הגעתם, אם בכלל.
משה גפני: אני מקדים ואומר שמכיוון שאני התחייבתי – אף על פי שהממשלה לא עושה לי בזה טובה, כי הרי אם הממשלה מודה שהצעת החוק הזאת היא טובה, היא צריכה לאשר גם את הצעת החוק הפרטית של ועדת הכספים – שבנוסח אנחנו נלך עם הממשלה ואני מודיע באופן חד משמעי – אני מודיע לממשלה, אתם יכולים להיות קשוחים, אתם יכולים לא לשמוע אותנו ואתם יכולים לומר מה שאתם רוצים, ומה שתגידו, אני אהיה בעד כי התחייבתי - אני אקיים את מה שהתחייבתי עליו אבל אני מבקש שתהיו פרודוקטיביים כדי שהוועדה, כפי שהיא נוהגת תמיד, תוציא מתחת ידה נוסחה של חוק שהיא נוסחה טובה ולא לבוא ולומר שהממשלה החליטה אלא להגיע למיטב מבחינת הניסוח של החוק הזה.
משה גפני: לכן אנחנו מבקשים לדעת למה הגעתם ולמה לא הגעתם.
ענבל רונן: הנושא כפי שהצגנו בישיבה הקודמת נחלק לשניים.
ענבל רונן: החלק הראשון הוא דרך הניסוח, ותכף אני אומר מדוע יש כאן איזושהי בעייתיות, של נושא ההבראה.
ענבל רונן: החלק השני הוא תיקון עקיף של חוק ההתייעלות הכלכלית, הסעיפים שעוסקים בהפחתת יום חופש, חצי על עובד וחצי על מעביד, והבאנו את הגורמים הרלוונטיים.
ענבל רונן: באשר לעניין של חוק ההבראה.
ענבל רונן: אנחנו חזרנו לאוצר, לאחר שקיבלנו את הצעתה של שגית, והובהר לנו בנסחות שאפשר כך ואפשר גם כך.
ענבל רונן: בכל זאת הצגנו את הדברים.
ענבל רונן: לממשלה חשוב, במיוחד לשר האוצר ולממונה על השכר ולממונה על התקציבים, שהוראת השעה, על אף שהיא מיצתה את עצמה ואין מחלוקת, תישאר בספר החוקים בדיוק מאותם טעמים שאדוני הציג בישיבה הקודמת במראה שלהם.
ענבל רונן: אנחנו חושבים שהחוק לתשלום חלקי של דמי הבראה לא נפל בו פגם מדעיקרה.
ענבל רונן: הוא היה נכון לזמנו, הוא קידם מהלך עם ההסתדרות ואנחנו חושבים הממשלה, לא הכנסת ובוודאי שלא ועדה זו, צריכה להתבייש בו.
ענבל רונן: אני חושבת שדווקא ערבות הדדית בין עובדים וערבות הדדית בין המגזר הציבורי לחסכון בתקציב שיאפשר תשלום גמלאות ושלא נצטרך לעשות יותר משני אחוזים קיצוץ רוחבי, היה ראוי לזמנו.
ענבל רונן: נכון, השתנו העתים, אבל זאת לא טענת זאב, זאב.
ענבל רונן: באותה עת שנחוק החוק, היה חשש כן ואמיתי.
ענבל רונן: מכיוון שזה נהוג גם להשאיר הוראות שעה בספר החוקים על אף שהן מיצו את עצמן, זה לא מעשה שלא נעשה אלא זה במרבית המקרים למרות שיש מקרים שהם מבוטלים, שולחינו מבקשים שהחוק יישאר.
ענבל רונן: לא שיש כוונה לעשות בו שימוש במחשך בעתיד כי ממילא כל מהלך בעתיד, אם נגיע לצוק העתים, יצטרך להיעשות מלכתחילה.
ענבל רונן: זאת העמדה לעניין הזה.
משה גפני: והנושא השני?
תמים עבד-אלחלים: לגבי החלק של הורדת יום חופש בגופים הפרטיים.
תמים עבד-אלחלים: נכון להיום יש החלטת ממשלה וגם חוק הקובע את הקמת הקרן לסיוע לעסקים במצוקה.
תמים עבד-אלחלים: החוק הזה קבע גם את הקמת הקרן, את המטרות שלה, את החברים בה.
תמים עבד-אלחלים: כל הזמן התקיימו דיונים לגבי דרך הפעלת הקרן.
תמים עבד-אלחלים: קבלת ההצהרה לבטל את אותו יום חופש שמהווה מקור מימון מרכזי בתקציב של הקרן, תשאיר אותנו במצב שיש קרן, שיש מטרות אבל אין מקור תקציבי שהוא מאוד נחשב ומאוד מרכזי בהקמת הקרן.
משה גפני: יש 600 מיליון, מה שהפחתתם ב-2009.
תמים עבד-אלחלים: נכון, אבל עדיין.
ענבל רונן: 600 מיליון השקלים שהופחתו, זה למטרה של חסכון בתקציב המדינה לפינוי מקורות.
ענבל רונן: יום החופשה, הוא עניין אחר.
ענבל רונן: 600 המיליון נחסכו מתקציבים ואפשרו פינוי מקורות לעניינים אחרים.
משה גפני: לקנות את ה-F-35.
משה גפני: מה זה פינוי מקורות?
משה גפני: שהעובדים ידעו למה הלך הכסף שלהם.
ענבל רונן: אותה שעה, כפי שהוסבר לי, היה חשש לגבי הגירעון.
משה גפני: את זה כבר אני אמרתי.
משה גפני: אני שואל למה הכסף הזה הלך.
משה גפני: מהעובדים לקחו שלא כדין, על פי החוק אבל שלא כדין, 600 מיליון שקלים ואני שואל למה זה הלך.
קריאה: זאת המנה הראשונה.
משה גפני: אני מדבר על ה-600 מיליון שקלים שלקחו.
שגית אפיק: ב-2009.
שגית אפיק: אתה מדבר על 2009.
ענבל רונן: נמצאת כאן רכזת המקרו מאגף התקציבים.
משה גפני: יעל, בבקשה.
משה גפני: אולי אתם יכולים לתת לי גמ"ח מה-600 מיליון שקלים האלה?
יעל מבורך: אני מניחה שזה הלך גם לגמ"חים.
יעל מבורך: מכיוון שהכסף בתקציב המדינה הוא לא צבוע למטרה כזאת או אחרת, יש את כל המקורות בצד אחד ואת כל השימושים בצד השני.
משה גפני: לקחתם 600 מיליון שקלים לתקציב המדינה, אבל אפשר להחזיר את זה כי יש עכשיו יתרות.
יעל מבורך: לא, הם שימשו לחינוך, לרווחה, לקצבאות.
משה גפני: ל-F-35.
יעל מבורך: לביטחון.
משה גפני: ברוב הגינותה, היא אומרת את הדברים.
יעל מבורך: לשם הלך הכסף.
משה גפני: אבל עכשיו המצב יותר טוב.
יעל מבורך: אנחנו מדברים על 2009.
משה גפני: כן, אבל עכשיו המצב יותר טוב, אז למה לא להחזיר את זה לעובדים?
משה גפני: הרי לא עשו עם זה כלום.
משה גפני: זאת אומרת, עשו, זה תקציב המדינה, אבל לא הקימו קרן.
פניה קירשנבאום: היה תקציב מאושר למדינה.
פניה קירשנבאום: זאת אומרת שהייתה הגדלה של התקציב אבל לא שאלו לפחות את האנשים שנתנו את הכסף לאן להעביר אותו?
פניה קירשנבאום: אנחנו כאן נציגים ואם גביתם את ה-600 מיליון השקלים, זה היה מיועד למטרה אחרת.
פניה קירשנבאום: לא השתמשתם למטרה הזאת אלא העברתם את הכסף למטרה אחרת והחלטתם לא להחזיר, לכן לפחות הייתם צריכים לקבל אישור.
נחמן שי: אולי אפשר לעשות פעם תנועה הפוכה, להחזיר פעם אחת.
נחמן שי: הלא יודעים בדיוק כמה לקחו מכל עובד.
משה גפני: עכשיו מחזירים.
משה גפני: את של 2010 מחזירים.
נחמן שי: אז מחזירים את הכסף?
משה גפני: של 2010.
שגית אפיק: רק ממי שגבו ממנו בטעות ב-2010.
ענבל רונן: כפי שהבנתי, גם בסעיף 9 להצעת החוק הפרטית של אדוני, אדוני לא הציע שיוחזרו הכספים.
משה גפני: אלא להקים קרן.
ענבל רונן: שוב אני אומרת שמירב הכספים לא היו לקרן אלא היו לחסכון בתקציב המדינה כדי שלא ניקלע לגירעון שיגרום לנו לבעיות.
משה גפני: בקיצור, עמדתכם היא שאת הסעיף הזה של המעסיקים הפרטיים לא נבטל.
תמים עבד-אלחלים: נכון.
משה גפני: זה אחרי התייעצות עם הממונים עליכם.
תמים עבד-אלחלים: מאחד שזה חלק אחד מהצעת חוק קיימת, אנחנו לא רואים לנכון לבטל את המקור התקציבי, כל עוד יש הוראת חוק שקובעת את הקמת הקרן.
משה גפני: אבל לא גבו מהמעסיקים הפרטיים.
תמים עבד-אלחלים: לא גבו.
משה גפני: אז איפה יש מקור?
משה גפני: ה-600 מיליון, אתם אומרים שהלך לקניית ה-F-35.
משה גפני: בסדר, לא לזה אלא לחינוך, רווחה, ביטחון.
נחמן שי: אבל עיכבו את התוכניות.
נחמן שי: כאן הידע שלך נעצר.
נחמן שי: הם עיכבו את התוכניות בינתיים.
משה גפני: קודם כל, אני יודע ולכן אני אומר.
משה גפני: היות שעיכבו את התוכניות, אפשר להחזיר את הכסף.
נחמן שי: האמריקאים עיכבו.
משה גפני: אני הרי בוועדה המשותפת.
נחמן שי: לא ידעתי שאתה נמצא בגבהים הנמוכים האלה.
תמים עבד-אלחלים: אני יכול לענות על זה.
משה גפני: רק קחו בחשבון שחברי הוועדה הם אנשים אינטליגנטיים.
תמים עבד-אלחלים: זאת נקודת המוצא.
ציון פיניאן: זאת נקודת הכניסה שלכם ולא המוצא.
משה גפני: אין לי טענות כלפיך, אבל אני רוצה שנעשה סדר.
משה גפני: גבו מהמגזר הציבורי בשנת 2009 סכום של 600 מיליון שקלים.
משה גפני: ה-600 מיליון שקלים האלה הלכו לתקציב המדינה ולא נעשה עם זה דבר מעבר לעניין הזה.
תמים עבד-אלחלים: זאת הייתה המטרה.
משה גפני: אני לא יודע מה הייתה המטרה.
משה גפני: את המטרה אני זוכר שאישרנו אחרת, אבל לא חשוב.
משה גפני: 600 מיליון שקלים.
שגית אפיק: בדברי ההסבר אז היו כתובות שתי מטרות.
משה גפני: לא חשוב, מה זה משנה?
משה גפני: אנחנו עכשיו לא שם.
משה גפני: ה-600 מיליון שקלים נגבו.
משה גפני: המצב הכלכלי היה קשה והיא הסבירה את זה מאוד יפה.
משה גפני: היום מצב הכלכלי יותר טוב והכל בסדר ואפילו יש יתרות.
משה גפני: לגבי 2010 אנחנו קובעים עכשיו בחקיקה המוסכמת שלא יגבו ומי שגבו ממנו ב-2010, יוחזר לו הכסף עכשיו עם הצמדה, וזה בסדר.
משה גפני: זה ליבו של החוק אותו אישרנו.
משה גפני: יש עוד חלק והחלק הוא יום עבודה של המגזר הפרטי שעד לרגע זה, שאנחנו נמצאים באמצע שנת 2011, לא גבו שקל.
משה גפני: בישיבה אמרנו שנבטל את זה כי הרי לא תכריחו עכשיו את העובדים במגזר הפרטי, כאשר המצב הכלכלי הוא טוב, לתת יום עבודה.
משה גפני: לכן, בואו נבטל את זה.
תמים עבד-אלחלים: התשובה היא שמדובר בחלק מרכזי מהתקציב המתוכנן של הקרן.
משה גפני: אבל אין את זה.
תמים עבד-אלחלים: הקרן עדיין תישאר.
משה גפני: אבל אין תקציב.
משה גפני: הרי את ה-600 מיליון אתם אומרים שפיזרתם כבר ומהמעסיקים הפרטיים לא גובים.
משה גפני: אז מה אתם צריכים את זה?
תמים עבד-אלחלים: מהמעסיקים הפרטיים לא גובים כי לא נקבעו כללים לקרן.
תמים עבד-אלחלים: בחוק נעשה איזשהו קשר.
משה גפני: אבל אין כסף.
משה גפני: עזוב את הכללים.
משה גפני: הכללים, זה בסדר, אבל אין כסף.
משה גפני: איפה הכסף?
תמים עבד-אלחלים: יש החלטת ממשלה על הקמת הקרן.
משה גפני: החלטת ממשלה, זה משתיק אותי.
תמים עבד-אלחלים: החלטת ממשלה שאומצה בחקיקה והפכה להיות חוק.
תמים עבד-אלחלים: החוק קובע את הקמת הקרן.
משה גפני: הבנתי, בסדר.
פניה קירשנבאום: אני מבולבלת.
משה גפני: לא, את לא מבולבלת.
משה גפני: את הבנת נכון.
פניה קירשנבאום: הבנתי נכון?
משה גפני: נכון לגמרי.
פניה קירשנבאום: זאת אומרת, אם יש קרן, לא יכול להיות שאין בה כסף.
פניה קירשנבאום: זאת אומרת, צריכים להזרים לשם כסף ולכן לא מבטלים את החוק.
משה גפני: אבל משם הם לא יגבו כסף.
משה גפני: איך הם יגבו משם כסף?
משה גפני: הם יבואו היום במצב הכלכלי הזה ויגידו למעסיקים הפרטיים שיגבו יום עבודה?
שגית אפיק: אבל יש חוק.
שגית אפיק: לכאורה עכשיו המעסיקים עוברים על החוק.
משה גפני: והם לא עוברים על החוק?
יעל מבורך: אני רוצה לחדד נקודה.
יעל מבורך: יש מקור נוסף למימון הקרן והוא מחצית מדמי ההבראה שנגבו מגופים נתמכים.
יעל מבורך: לא גופים בתקציב המדינה אלא גופים נתמכים כדוגמת האוניברסיטאות וכולי.
יעל מבורך: העובדים האלה לא קיבלו את דמי ההבראה.
משה גפני: הולכת להיות אפליה?
משה גפני: האוניברסיטאות כן ייתנו והממשלה לא תיתן?
יעל מבורך: אני אחדד.
יעל מבורך: יש שלוש קבוצות.
יעל מבורך: יש קבוצה של עובדי מדינה לצורך העניין או גופים שמתוקצבים ישירות - ואלה הם אותם 600 מיליון שקלים – שנגבו מהעובדים, שימשו לתקציב והכסף הזה כבר יצא.
יעל מבורך: אני שמה אותו בצד.
יעל מבורך: יש גופים נתמכים שלא שילמו לעובדים את מחצית דמי ההבראה אבל הכסף הזה טרם יצא כי הקרן עוד לא הוקמה, ויש את יום החופשה מהסקטור הפרטי.
יעל מבורך: אלה שלושת המקורות.
יעל מבורך: לשאלתך לגבי מקורות הקרן, למעשה חלק מהכספים האלה כבר קיימים, אלה הכספים של הגופים הנתמכים, ויש את החלק הנוסף, חלק מרכזי כמו שאמר תמים, והוא יום החופשה.
משה גפני: פניה, את לא מבולבלת.
פניה קירשנבאום: עכשיו הבנתי.
שגית אפיק: באמת שלחתם אותנו בשני עניינים כאשר העניין האחד הוא הנושא של הנוסח.
שגית אפיק: הטענה שנשמעה כאן בוועדה - טענה יחידה שלפחות אני שמעתי – הייתה שיש קושי ניסוחי מבחינה משפטית לבטל את החוק הקיים ולכן הוצעה טכניקה בהצעת החוק הממשלתית, לפיה יהיה חוק חדש שיקבע את השבת הכספים שנגבו ב-2010 וישאיר על כנו את החוק שדיבר על גביית דמי הבראה בשנים 2009 ו-2010 והוא רק יקבע שזה על אף האמור עליו.
שגית אפיק: לאחר הישיבה בדקנו אצל הנסחיות, הן במשרד המשפטים והן בלשכה המשפטית של הכנסת, ומצאנו שאין בעיה ניסוחית לעבוד בטכניקה אחרת.
שגית אפיק: גיבשנו טכניקה אחרת שמאפשרת ליצור בחוק חדש שמבטל את החוק של הוראת השעה של 2009 ו-2010.
שגית אפיק: בעיני זאת טכניקה ראויה יותר, נכונה יותר, אין טעם להשאיר חוק שבסופו של דבר לא יוצא לפועל יותר, שהגבייה שלו הייתה ב-2009 והסתיימה ב-2009 ושמה שנקבע ב-2010 ממילא קובעים שיש להשיבו ואין לו עוד מקום.
שגית אפיק: אני חושבת שזה הרבה יותר נכון ונדמה לי שגם המשפטנים שיושבים כאן לא חושבים שזו בעיה משפטית לעשות את זה בדרך הזאת.
שגית אפיק: לגבי הנושא השני, לגבי המגזר הפרטי.
שגית אפיק: בחוק ההתייעלות שבא לצדו של חוק דמי הבראה או להפך, חוק דמי הבראה שבא לצדו של חוק ההתייעלות, נקבע שלצורכי הקרן ייגבה מכל עובד במגזר הפרטי יום חופש.