GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
משה גפני: מה שהם באים ואומרים, זה מאוד פשוט.
משה גפני: מהיום הראשון עד ה-15 ימים, אתה יכול לבטל אבל לגבי התשלום לא יכול להיות מצב שבו בפרק הזמן הזה – הרי אתה מבטל את החוזה באמצע התקופה – יש הוצאות.
משה גפני: מחזיקים מזכירה שעונה לטלפונים.
שמואל מלכיס: לא אמרתי כך.
שמואל מלכיס: כבודו, לא הבנת אותי.
משה גפני: אני אומר מה שאני אומר.
משה גפני: אתה אמרת את דבריך והם רשומים בפרוטוקול.
משה גפני: עכשיו אני אומר לך מה אני אומר.
משה גפני: יש מזכירה שמחזיקים והיא צריכה לענות לטלפונים על הביטול, צריכים לשלם עמלה לסוכן ששילמו לו כבר בין כה וכה, ועכשיו, אם מבטלים באמצע, העמלה הזאת לא חוזרת.
משה גפני: יש הוצאות נלוות לביטול הזה ולכן ה-15 ימים שגובים ממך בתוספת, זה לא רק שדאגו לך שיהיה לך בינתיים ביטוח אחר אלא דאגו גם להוצאות של עצמם.
משה גפני: בא אגף שוק ההון שדואג לחברות הביטוח והוא דואג לשוק של הביטוח, ובצדק, ואין לי טענה לאף אחד.
משה גפני: חברות הביטוח צריכות להרוויח כסף ואגף שוק ההון צריך לדאוג לזה.
משה גפני: התפקיד שלנו הוא לדאוג לצרכנים.
משה גפני: מה שהם אומרים עכשיו זה שסעיף אחד נקבל וסעיף שתיים לא נקבל, וזה כתוב במה שהודיע אסף.
משה גפני: זה מה שהוא כתב ליועצת המשפטית.
משה גפני: הוא בעצם נתן סעיף אחד שהוא מאוד ברור ומנוסח יפה דרך אגב.
משה גפני: אם הייתי עושה חברת ביטוח, הייתי לוקח אותך לעבוד אצלי.
משה גפני: עכשיו אתה צריך להחליט.
משה גפני: מה שתגיד, את זה נעשה.
משה גפני: המציאות היא שבפנינו עומדות שתי ברירות: או להקריא את החוק כמות שהוא ולאשר אותו לקריאה ראשונה ולקיים את הדיון הזה שעליו מדובר – גם חברות הביטוח וגם אגף שוק ההון – לקראת הקריאה השנייה והשלישית.
אמנון כהן: בסדר?
משה גפני: להתחייב על העניין הזה.
משה גפני: אל תשאל אותם, אני אתן לך תשובה במקומם.
משה גפני: או לקבל את ההצעה שלהם ואז המשמעות היא שעיקר החוק נעקר ואין בו תועלת.
משה גפני: אני אומר לך את דעתי ולא את דעתם.
אמנון כהן: תן לי להבין יותר לעומק.
אמנון כהן: שאלה אחת.
אמנון כהן: אסף, אני רוצה להבין.
אמנון כהן: אזרח עשה ביטוח מקיף ועלה לו אלף שקלים כולל עמלת סוכן וכולי.
אמנון כהן: הם לוקחים את זה בחשבון.
אמנון כהן: אם כן, עלה לו אלף שקלים כול המזכירה שמדפיסה וכולי.
אמנון כהן: אחרי חצי שנה הוא רוצה לבטל את הביטוח.
אנסטסיה מיכאלי: אני אתן לך את כל המספרים בדוגמה שנתת.
אמנון כהן: לפי החוק של היום, עוד שבועיים הייתי צריך לשלם.
אמנון כהן: זאת אומרת, אתה לוקח ממני שישה חודשים ועוד 15 ימים.
אמנון כהן: זה מה שאני רוצה לדעת.
שמואל מלכיס: עם כל הכבוד, לא מדובר על עוד 15 ימים עבור תקופה שהביטוח בטל.
אמנון כהן: אבל לא שאלתי אותך.
שמואל מלכיס: אני לא מבין למה הבנתם את דבריי כאילו אנחנו חושבים שהמבוטח צריך לשלם על 15 ימים נוספים.
שמואל מלכיס: לא אמרנו דבר כזה בשום פנים ואופן.
אמנון כהן: אבל זה קורה היום.
שמואל מלכיס: לא.
שמואל מלכיס: מיום שנכנס הביטול לתוקפו, הוא לא משלם אגורה אחת נוספת.
שמואל מלכיס: חד וחלק.
שמואל מלכיס: לא אמרתי דבר כזה ואל תבינו אותי לא נכון.
שמואל מלכיס: זה גזל.
משה גפני: אתה לא צריך להתעצבן.
שמואל מלכיס: אבל זה גזל.
שמואל מלכיס: אתה לא מבין מה אני אומר ולא נותן לי הזדמנות להסביר.
משה גפני: הבעיה שאף אחד מהעוזרים שלי לא כאן, כי הייתי מבקש שיתקשרו לחברת הביטוח שלי.
שמואל מלכיס: לא זה מה שאמרתי.
משה גפני: החיים יותר קשים ממה שאתה עושה אותם עכשיו.
משה גפני: אני מבטל היום את הביטוח, הוא נכנס לתוקף בעוד 15 ימים וב-15 הימים האלה אני לא משלם.
שמואל מלכיס: לא, אם זה נכנס לתוקפו בעוד 15 ימים, אתה משלם אבל אם אתה מחליט שהביטול נכנס לתוקפו מיום ההודעה, אתה לא משלם עבור תקופה אחרת מעבר לתקופת הביטול, רק שהחישוב של הפרמיה שתקבל חזרה ייקח בחשבון את הוצאות המבטח שהיו בעת עשיית הפוליסה.
שמואל מלכיס: לכן לא תקבל באמצע התקופה חמישים אחוזים אלא תקבל נאמר ארבעים אחוזים מהסכום, כיוון שלמבטח היו הוצאות.
משה גפני: כמה אני אקבל?
שמואל מלכיס: לא יודע בדיוק.
שמואל מלכיס: לכל ביטוח יש את הסכום שלו.
שמואל מלכיס: יכול להיות שזה יהיה 35 אחוזים.
משה גפני: אמנון, אי אפשר ככה, כי אחרת הם עובדים עלינו.
אנסטסיה מיכאלי: ממש לא.
משה גפני: אתה לא יכול להקשיב לסודות שחברי הכנסת מדברים.
משה גפני: זאת פשוט עבירה על החוק.
אנסטסיה מיכאלי: הוא שאל אותי שאלה.
משה גפני: אבל אני נותן כאן את רשות הדיבור גם לענות תשובות.
משה גפני: הם מדברים על סכומים אחרים שאנחנו לא יודעים עליהם.
אנסטסיה מיכאלי: אני לא מבין את הגישה הזאת.
משה גפני: זה לא יאומן הדבר הזה.
משה גפני: אתה לא מקבל יותר רשות דיבור בישיבה הזאת.
משה גפני: אני נורא מצטער, עם כל הכבוד.
אנסטסיה מיכאלי: הבנתי.
אנסטסיה מיכאלי: אתה מחליט.
משה גפני: אני באמת מחליט.
משה גפני: אני באופן זמני כאן אבל כל עוד אני כאן, אני מחליט.
שמואל מלכיס: כולנו כאן באופן זמני.
משה גפני: אמנון, אתה בעל הבית ומה שתחליט, מקובל.
אמנון כהן: רזי הפוליטיקה.
משה גפני: שום פוליטיקה.
משה גפני: אין כאן פוליטיקה.
משה גפני: מה שהם אומרים, הם אומרים דבר פשוט ועל זה צריך לקיים את הדיון.
משה גפני: הם אומרים שאתה יכול לבטל באותו יום, בסדר, ביטלת באותו יום.
משה גפני: אתה לא תשלם יותר את ה-15 ימים אלא תשלם סכום אחר שאנחנו לא יודעים מהו.
משה גפני: הסכום האחר כולל הוצאות שיגידו לך.
משה גפני: אנחנו עוד לא יודעים בדיוק.
משה גפני: אף אחד מהם לא יודע לתת לנו תשובה על כמה כסף מדובר.
שמואל מלכיס: כל פוליסה זה אחרת.
משה גפני: כל פוליסה זה אחרת.
משה גפני: זאת אומרת, יכול להיות מצב תיאורטי שהוא ישלם את כל ה-15 ימים.
משה גפני: לא בגלל שהוא ישלם את ה-15 ימים, חס וחלילה, זה גזל, אבל הוא ישלם הוצאות.
אמנון כהן: דמי סוכן, דמי מזכירה, דמי פקידה וכולי.
אמנון כהן: כי זה לא גזל.
משה גפני: אבל אם אתה הולך לדרך הזאת, אתה צריך לדעת לפני כן על מה מדובר ועכשיו אתה לא יודע וגם הם לא יודעים לענות לך.
אנסטסיה מיכאלי: אני יודע לענות.
משה גפני: תאמין לי, אתה לא יודע.
אנסטסיה מיכאלי: אתה מנעת ממני לענות.
משה גפני: אני מנעתי.
אנסטסיה מיכאלי: גם אמנון מבין וגם הסברנו לו את זה.
משה גפני: אמנון, תחליט.
אמנון כהן: נלך על זה.
משה גפני: על מה שהוא מציע?
משה גפני: על הנוסח הזה?
משה גפני: הנה, ניצחת אותי.
אנסטסיה מיכאלי: אני אשב אתך אחר כך ואני אסביר לך הכול, כולל מספרים.
אנסטסיה מיכאלי: צר לי שנכשלתי בהסברה, וגם העלבת אותי.
אנסטסיה מיכאלי: אני תופס את עצמי 365 ימים בשנה משרת ציבור.
אנסטסיה מיכאלי: אני נלחם בו כמעט כל יום ובסוף אני בא לוועדה ומסתבר שאני מגן חברות הביטוח.
משה גפני: אני מתנצל אם נעלבת.
שמואל מלכיס: למה אתה צריך להתבייש שאתה מגן על חברות הביטוח?
משה גפני: גם לרגע זה חולק על מה שאמרת ותאמין לי, אני יודע את מה שאמרת.
משה גפני: אני חולק על העניין הזה אבל אמנון כהן אחראי על החוק, זאת הצעת חוק פרטית שלו, ואם הוא מקבל את ההצעה הזאת, בסדר גמור.
משה גפני: מותר לי לחלוק?
משה גפני: אם נעלבת, אני מתנצל בפניך ואני מודיע לך שאני מקבל את סמכותך המקצועית בעניין הזה ואתה דואג לצרכנים ולא רק לחברות הביטוח.
משה גפני: אני יותר דואג לצרכנים בגלל שאני צריך להיבחר ואתה לא.
גדעון בן ישראל: לפעמים גם בזה יש ספק, שדואגים גם לצרכנים.
אמנון כהן: לא אתה.
גדעון בן ישראל: הממונה על שוק ההון.
משה גפני: הממונה על שוק ההון הוא איש טוב וגם העובדים שלו.
שגית אפיק: התיקון יהיה לסעיף 10 לחוק חוזי ביטוח התשמ"א-1981.
שגית אפיק: האמור בסעיף 10 יהפוך להיות סעיף קטן (א).
שגית אפיק: במקום "ביטל אחד הצדדים" יבוא "הודיע המבטח על ביטול חוזה הביטוח".
שגית אפיק: ואז לעניין זה, בעצם יישאר לגבי ביטול על ידי המבטח, יתבטל החוזה כעבור 15 ימים מהיום שבו נמסרה הודעת הביטול.
שגית אפיק: זה למעשה יחול רק לעניין ביטול על ידי המבטח.
שגית אפיק: אחרי כן יתווסף סעיף קטן (ב) שאומר: "הודיע המבוטח על ביטול חוזה הביטוח על פי תנאיו או על פי חוק זה, מתבטל החוזה במועד שבו נמסרה הודעת הביטול למבטח".
ירון אליאס: אתם לא סבורים שצריך להוסיף כאן לכל הפחות את דרישת הכתב?
ירון אליאס: גם היא תגן בסופו של דבר על המבוטח.
ירון אליאס: הרי יכולים לטעון כלפי המבוטח שהוא הודיע שהוא ביטל את החוזה, וכך הוא יהיה בלי חוזה ואחר כך הוא ירוץ לחפש.
שמואל מלכיס: אתם ממש מגינים על המבוטח בצורה בלתי רגילה.
ירון אליאס: זאת יכולה להיות חרב פיפיות.
אמנון כהן: אני משאיר את ההצעה שלי כפי שהיא.
אמנון כהן: אני אנהל משא ומתן.
משה גפני: לא, לא משא ומתן.
משה גפני: קודם כל, אני מתנצל בפני אסף.
משה גפני: אל תכעס עלי.
משה גפני: אני מקבל את מה שחבר הכנסת אמנון כהן אומר.
משה גפני: אנחנו לא נצביע היום.
משה גפני: יש הצעה של אגף שוק ההון ושל משרד המשפטים ויש את הטיעון של חברות הביטוח.
משה גפני: מסכימים שבמשך 15 ימים לא יגבו את הכסף ובמקביל הוצאות שיש לחברות הביטוח על הביטול הזה, מסכים חבר הכנסת אמנון כהן שאת זה צריך לשלם.
משה גפני: לא הגענו לבהירות בעניין הזה לדעת על מה מדובר ולכן חבר הכנסת אמנון כהן ימשיך את הדיונים עם אגף שוק ההון ועם חברות הביטוח.
אנסטסיה מיכאלי: לא עם חברות הביטוח.
משה גפני: עם אגף שוק ההון.
משה גפני: עם אגף שוק ההון ועם משרד המשפטים.
אנסטסיה מיכאלי: עם הממשלה.
משה גפני: לאחר שתגיע למסקנה בעניין הזה, אנחנו נשמע מה סיכמתם ונביא את זה להצבעה.
משה גפני: גם היועצת המשפטית של הוועדה תהיה בעניין.
אנסטסיה מיכאלי: בסדר גמור.
משה גפני: לאחר מכן אנחנו נקיים הצבעה.
משה גפני: על סדר היום שני חוקים בסעיף הראשון והשני של סדר היום.
משה גפני: לפני שאני מביא את החוקים, אני רוצה להקדים ולומר מה גרם להבאת החוקים הללו.
משה גפני: הסיפור הוא שבאישור התקציב לשנים 2009 ו-2010 וחוק ההסדרים הובא חוק שאמר שיפחיתו את דמי ההבראה מהעובדים במגזר הציבורי ואכן הפחיתו אותם בשתי פעימות – חצי ב-2009 וחצי ב-2010 – כאשר במקביל במגזר הפרטי היה מדובר על כך שיקזזו יום עבודה מהעובדים וכל הכסף שיצטבר כתוצאה מהקיזוז הזה ומההפחתות יעבור לקרן לסיוע לעסקים במצוקה.
משה גפני: הממשלה הסבירה כאן בוועדה את העובדה במצב כלכלי עולמי קשה וכי צריך לגבות את הכסף הזה כדי להקים קרן והקרן הזאת תסייע לעסקים במצוקה.
משה גפני: בשנת2009 קיזזו מחצית מדמי ההבראה כפי שנקבע בחוק ובשנת 2010 קרו כמה דברים.
משה גפני: לחלק מהעובדים לא קיזזו, היה איזה הסכם קיבוצי, ולחלק אמרו שיקזזו ב-2011 ולחלק קיזזו גם ב-2010.
משה גפני: במהלך שנת 2010 קיימנו כמה דיונים על מנת להביא לכך שתוקם הקרן הזאת, קרן הסיוע לעסקים במצוקה, כפי שהממשלה טענה שזה מה שהיא הולכת לעשות עם הכסף, אבל התברר לנו שהקרן הזאת לא הוקמה, הכסף נגבה ובסופו של דבר הוא נכנס לקופת האוצר, שנכנס ב-2009, והחלק שאני לא יודע מה חלקו היחסי שגבו ב-2010.
משה גפני: נתקלתי כבר כמה פעמים בתופעות כאלו.
משה גפני: אני לא יודע אם זה נכון, אבל נתקלתי כמה פעמים בתופעות שכאשר הממשלה או משרד האוצר רוצים לגבות כסף מהציבור, הם מוצאים לזה כל מיני תירוצים שלא היו ולא נבראו ובסופו של דבר הם גובים את הכסף אבל לא מבצעים את המטלות עליהן הוחלט.
משה גפני: כשהסיפור הזה של הפחתת דמי ההבראה, לנו הייתה התלבטות מאוד קשה מכיוון שזו פגיעה של ממש בעובדים.
משה גפני: זאת זכות שמוקנית להם, זה כסף שמגיע להם, אבל מכיוון שהמצב הכלכלי היה קשה ובאמת אז לא ידענו מה עומד להתפתח והיה חשש שהעסקים יתמוטטו, המטרה לשמה זה נעשה הייתה נראית מטרה ראויה.
משה גפני: אנחנו קיימנו כמה דיונים בשנת 2010, נדמה לי שני דיונים, וכשראינו שהממשלה לא רצינית והיא לא מתכוונת לעשות את זה, הנחנו הצעת חוק – כל חברי ועדת הכספים – כאשר החוק מחולק לשני חלקים.
משה גפני: החלק האחד הוא לא לגבות את דמי ההבראה או להחזיר את דמי ההבראה, שהוא החלק השני של הצעת החוק, והחלק הראשון שלו הוא הקמת קרן הסיוע שמשרדי הממשלה טענו כאן שיש קושי בהקמתה וכי יש ויכוחים בין משרד האוצר לבין משרד התעשייה.
משה גפני: לכן הונחה הצעת החוקה הזאת ואנחנו ביקשנו להעביר אותה.
משה גפני: בינתיים הממשלה גם קיבלה החלטה שמחזירים את הכסף של דמי ההבראה, לא גובים את מה שהיה צריך לגבות על פי החוק בשנת 2010 ונדחה ל-2011, ומחזירים את הכסף לאלו שאכן גבו מהם.
משה גפני: אני ביקשתי להביא למליאת הכנסת את הצעת החוק של ועדת הכספים.
משה גפני: הייתה התלבטות בוועדת השרים לענייני חקיקה ולאחר דין ודברים שהיה לי עם נציגי הממשלה, סוכם שאנחנו חברי ועדת הכספים, בהצעת החוק הפרטית, נחלק את החוק.
משה גפני: זאת אומרת, אנחנו נדון רק על חלקו שעוסק בהפחתת דמי ההבראה ואת החלק השני הממשלה לא מקבלת נכון להיום ולכן אנחנו נוציא את זה מהצעת החוק.
משה גפני: אני הבטחתי -ואני מתכוון לעמוד בהתחייבות הזאת – להיות צמוד בחלק הזה של דמי ההבראה כי אני סבור, וכך גם כל חברי הוועדה – זה עבר במליאת הכנסת פה אחד – שצריך להשיב את דמי ההבראה ולא לגבות מאלה שלא גבו מהם.
משה גפני: אני יכול לעשות דבר מאוד פשוט אבל אני לא מתכוון לעשות אותו כי זה יהיה מנוגד להתחייבות שלי.
משה גפני: אני הייתי יכול עכשיו לדון על הנושא הזה של הצעת החוק, הצעת חוק קרן לסיוע לעסקים במצוקה, לפצל את החלק של הקמת הקרן ולדון רק על דמי ההבראה, אבל מכיוון שזה יהיה מנוגד להתחייבות שלי, זה כאילו אני מקדם את זה לקריאה ראשונה אם אני מפצל, אני לא דן על זה ואני מוריד את זה מסדר היום.
משה גפני: אני מבקש מהיועצת המשפטית של הוועדה לנסח את ההצעה מחדש.
משה גפני: זאת אומרת, לקחת את החלקים שאנחנו מוציאים ולהניח אותה.
משה גפני: אנחנו נדאג להחתים שוב את כל חברי הוועדה.
משה גפני: אנחנו נניח את ההצעה על שולחן הכנסת, נתחיל את כל ההליך מחדש ונמתין שוב לשעת הכושר, או שהממשלה גם תקבל החלטה שצריך לעשות את זה כי כך היא התחייבה ואז נקדם את החלק הזה של הצעת החוק, או שהקואליציה תתחיל להתרופף ואז במסגרת כל החוקים שאני מכין לאותה תקופה, אני מכין גם את החוק הזה.
משה גפני: יש הרבה חוקים שיעברו באותו זמן כמו הפיקוח על המים וכל הדברים שאנחנו ממתינים אתם ובעזרת השם הם יעברו, ברגע שתתרופף הקואליציה ויתחילו לדבר על בחירות.
משה גפני: אני עומד בהתחייבותי.
משה גפני: אני אהיה צמוד להחלטת הממשלה.
משה גפני: אני לא מתכוון לשנות מהעניין הזה.
משה גפני: אנחנו נדון על החוק ולכן את החלק הזה אני מבקש להניח מחדש ועליו נחתים את כל חברי הוועדה כפי שעשינו קודם לכן.
משה גפני: מכיוון שזאת ההודעה שלי, אני מבקש לאחד את שני החוקים, גם את החוק הממשלתי וגם את החוק הפרטי ואז נדון רק על נוסח אחד.
משה גפני: אני מדבר על הצעת חוק קרן לסיוע לעסקים במצוקה, התשע"א-2011 של כל חברי הכנסת שהם חברי ועדת הכספים שהם יוזמי החוק והצעת חוק לביטול תשלום חלקי של דמי הבראה בשירות הציבורי בשנת 2010 (הוראת שעה), התשע"א-2011.
משה גפני: אנחנו נראה בסופו של דבר גם איזה שם ניתן לחוק כי אני לא מבין למה זאת הוראת שעה אבל תכף נשמע.
משה גפני: ניכנס לפרטים.
משה גפני: למה בכלל צריך לעשות הוראת שעה, למה צריך לעשות על אף האמור בחוק הזה.
משה גפני: אפשר לבטל את החוק ושלום על ישראל.
משה גפני: הרי הסיפור הזה נגמר, אבל על זה נדון לגופו של עניין יחד עם נציגי המשרדים.
משה גפני: אני מבקש לאחד את שתי הצעות החוק להצעת חוק אחת.
משה גפני: אנחנו מצביעים על זה.
משה גפני: ה צ ב ע ה פה אחד הוחלט לאחד את שתי הצעות החוק להצעת חוק אחת שתי הצעות החוק אוחדו להצעת חוק אחת.
שגית אפיק: שתי הצעות החוק מוזגו.
שגית אפיק: אנחנו נעביר את המיזוג לאישור ועדת הכנסת.
משה גפני: יש לי ישיבה עם יושב ראש ועדת הכנסת בשעה 11:00, אז אבקש ממנו.
ענבל רונן: אדוני, הן מאוחדות כי הצעת החוק הלכה למעשה לא פוצלה אבל אני מבינה שהן מאוחדות לדיון בשעה זו בסעיף 9 של ההצעה של אדוני.
ענבל רונן: לאחר מכן אתם תגישו את הצעת החוק לגבי הקרן מחדש.
משה גפני: אין לך מה לחשוש.
משה גפני: אני לא אשנה מהתחייבותי.
משה גפני: להפך, אם ועדת השרים לחקיקה לא הייתה מאשרת את הצעת החוק הפרטית, והייתה מחשבה כזאת, אז כאן היה מאוד מעניין.
משה גפני: הייתי לוקח את הצעת החוק הממשלתית וקורע אותה לגזרים כי הממשלה כאן התנהגה כמו אני לא יודע מה, אבל עכשיו אני מדבר במתינות כי הלכו לקראתי וזה בסדר.
משה גפני: אני אעמוד במילתי עד המילה האחרונה.
ענבל רונן: אנחנו מברכים על זה.
ענבל רונן: תודה אדוני.
משה גפני: נתחיל עם הנוסח המאוחד.
שגית אפיק: הצעת חוק לביטול תשלום חלקי של די הבראה בשירות הציבורי בשנת 2010.
משה גפני: תעזבי את השם.
משה גפני: לשם נחזור בסוף.
שגית אפיק: למעשה זה כמו שאמרת, זאת הצעת חוק חדשה, זה חוק חדש שכבר בסעיף 1 אפשר לראות שהוא מדבר על אף האמור בחוק לתשלום חלקי של דמי הבראה בשירות הציבורי לשנים 2009 ו-2010 (הוראת שעה), שהתשס"ט-2009.
ענבל רונן: השאלה היא מדוע אנחנו לא מקבלים את החוק המקורי או מבטלים אותו?
משה גפני: הרי הוא רק ל-2009 ו-2010.
ענבל רונן: אסביר, וזה בהיוועצות עם ייעוץ וחקיקה במשרד המשפטים.
ענבל רונן: הלכה למעשה, אם אני מבטלת את החוק המקורי, אני אומרת שהפחתות משכורת או דמי הבראה שבוצעו ב-2010 בוצעו שלא כדין כי לא היה להן מקור סטטוטורי.
ענבל רונן: החוק בוטל.
ענבל רונן: מה שהופחת ב-2010 הופחת כדין אלא שאנחנו הבחנו בניצני צמיחה – אל תצטטו אותי באגף התקציבים, אנחנו תמיד במצב קשה – ומכיוון שהעיקרון שלנו כפי שאדוני אמר בענייני עובדים הוא ליפו, הם האחרונים בהתערבות בתנאי העבודה והם יהיו הראשונים לצאת מהתערבות בתנאי העבודה אם קצת ירווח.
משה גפני: אבל לא יפריע לך אם אנחנו נמצא נוסח שיבטל את החוק ולא יאמר מה שנקבע או מה שקוזז היה לא חוקי.
משה גפני: את רק רוצה לשמור על החוק.
ענבל רונן: כן.
משה גפני: נמצא נוסח.
משה גפני: אני אגיד לך ממה אני חושש.
משה גפני: אני חושש שהממשלה מכינה איזה תרגיל, שלשנת התקציב 2013-2014 היא תבוא לכאן ותאמר שהחוק ההוא קיים ונמשיך ליישם אותו.
משה גפני: זה חוק רע, זה חוק שעשינו אותו בלב כבד, הייתה לו מטרה והמטרה לא הושגה.
משה גפני: יש דברים שאנחנו כאן בוועדה רוצים למחוק.
ענבל רונן: אני רוצה להיזקק שנייה לנושא של המטרה לא הושגה.
ענבל רונן: אכן חלק ממטרת החוק לא הושג עד ליום הזה, אבל החוק עצמו היו לו בעצם שתי מטרות וצריך לראות את זה בצוותא עם פרק י"א לחוק ההתייעלות הכלכלית.
ענבל רונן: רוצה לומר כך: בחוק לתשלום חלקי של דמי הבראה, אמרנו שמעסיקים במגזר הציבורי יפחיתו מחצית מדמי ההבראה המשתלמים לעובדים בתקופה שבין 23 ליוני.
משה גפני: עברנו את זה.
ענבל רונן: מכירים.
ענבל רונן: שירות המדינה וכל הגופים המתוקצבים או גופים אחרים במגזר הציבורי שיש לנו צינור ישיר, צינור תקציבי, הרעיון שם היה לפנות מקורות מהתקציב ולא להעביר לקרן לסיוע.
ענבל רונן: הקרן לסיוע במגזר הציבורי, אם תסתכלו בסעיף 48 לחוק ההתייעלות הכלכלית, המטרה הייתה שרק גופים במגזר הציבורי שאין להם ערוץ תקציב, היה אמור לצאת צו שר האוצר.
ענבל רונן: זה חלק מהכסף ולא מרבית הכסף.
ענבל רונן: לתקציב המדינה נחסכו 600 מיליון שקלים שהשתמשו בהם ב-2009, אבל התוכנית התחילה להתגבש ב-2008, כדי לקדם את פני הרעה שהייתה צפויה אותה עת.
ענבל רונן: אני אשמח לשבת עם שגית ושלומית ולעבוד בנושא.
משה גפני: אני רוצה לסיים את החוק מהר.
משה גפני: אם את יכולה לעזור לי בזה, להוריד לי את הטראומה הזאת, אני מאוד אודה לך.
ענבל רונן: בסדר.
ענבל רונן: אני רק רוצה לומר שהחוק דיבר על תקופה מסוימת, החוק המקורי.
ענבל רונן: אם תראו, מדובר שם באיזה קושי אנחנו מתערבים וכולי, ואדוני עמד על כך.
ענבל רונן: קטונתי, אין לממשלה שום כוונה להפלות את החוק הזה.
משה גפני: אז נמצא את הנוסח.
שגית אפיק: איזה חוק היה התקציב הדו שנתי?
ענבל רונן: לא, החוק לתשלום חלקי של דמי הבראה 2009-2010.
שגית אפיק: אגב, בדברי ההסבר היה כתוב למיטב זיכרוני לפחות שמדובר באמת בשתי מטרות ולא במטרה אחת.
שגית אפיק: מה עשיתם לגבי המגזר הפרטי?
שגית אפיק: הזכרת את זה, לגבי ניכוי יום חופש.
שגית אפיק: זה בוצע?
ענבל רונן: אני אבקש מהחברים מאגף התקציבים להתייחס כי זה לא אגף השכר.
קריאה: זה לא המגזר הפרטי אלא מגזר החברות הממשלתיות.
שגית אפיק: אני מדברת על ניכוי יום חופש.
שגית אפיק: אני שואלת על המגזר הפרטי.
שגית אפיק: הרי לצד החוק של דמי הבראה הבאתם את חוק ההתייעלות.
אורן משה: אני לא יודע מה קרה לגבי המגזר הפרטי.
אורן משה: אני יודע להתייחס למגזר הממשלתי ולמגזר הממשלתי הרחב.
משה גפני: החליטו היום לדרוך לי על היבלות?
משה גפני: לא יודעים מה עושים.
חזקיה ישראל: לגבי המגזר הפרטי, זה לא בוצע.
משה גפני: טוב שאתה כאן, בגלל שממשלה אין.
שגית אפיק: וב-2010 כשלא ביצעתם לגבי עובדים במגזר הציבורי למרות שהיה חוק, איך עשיתם את זה?
שגית אפיק: האם את יכולה לפרט?
משה גפני: למה צריך את הדיון הזה?
משה גפני: אני רוצה שזה ינוסח באופן כזה שבאמת כפי שאמרה ענבל לא יהיה מצב שמישהו יבוא ויטען שהכסף שנגבה ב-2009 הוא לא חוקי.
משה גפני: זה מקובל וזה בסדר גמור.
ענבל רונן: גם ב-2010.
משה גפני: זה מקובל עלי לחלוטין.
שגית אפיק: זאת אומרת, אתה מבקש במקום ליצור חוק חדש, להיכנס לחוק שנחקק בשנת 2009.
משה גפני: כן, ולמצוא את הפתרון.
משה גפני: אם אין פתרון, ללכת בדרך הזאת אבל לפי דעתי יש פתרון.
ענבל רונן: ניסינו לעשות אבל זה לא צלח.
משה גפני: אנחנו כאן יצירתיים מאוד.
משה גפני: התברר לנו כאן בוועדה שמבחינה משפטית, בכלל חוות הדעת הן מאוד גמישות.
חזקיה ישראל: אין הכוונה מבחינת המגזר הפרטי להפעיל את הסעיף הזה.
משה גפני: אנחנו גם לא מבקשים.
חזקיה ישראל: לכן צריך לבטל אותו.
שגית אפיק: הסעיף הזה של המגזר הפרטי נמצא בחוק ההתייעלות.
שגית אפיק: הוא לא כאן.
שגית אפיק: הוא לא על שולחן הוועדה כרגע.
שגית אפיק: הוא כנראה לא בוצע ואני לא יודעת איך לא בוצע החוק ואני מקווה שעשיתם צו או משהו אחר.
ענבל רונן: עשינו.
שגית אפיק: הסעיף הזה לא נמצא כרגע על השולחן.
שגית אפיק: רציתי פשוט להבין.
חזקיה ישראל: לא ניתן לבטל אותו.
משה גפני: נעזוב את זה.
שגית אפיק: ניתן לבטל אותו.
חזקיה ישראל: לבטל אותו בתיקון עקיף.
שגית אפיק: ניתן לבטל אותו בתיקון עקיף.
חזקיה ישראל: זה מה שאני מציע, לבטל אותו בתיקון עקיף כי אנחנו לא מתכוונים לממש אותו.
ברק שטרוזברג: בשים לב ללוחות הזמנים כמו שהזכרת, אנחנו נמצאים ב-22 ביוני והתשלום של דמי ההבראה המלאים אמור להיות ב-1 ביולי.
ברק שטרוזברג: אם אנחנו לא נעמוד בלוחות זמנים, גם להודיע למערכות השכר בזמן, יש בעיה.
משה גפני: מה אתה רוצה להגיד לי?
ברק שטרוזברג: אני רוצה להגיד שצריך לגמור עם זה בדחיפות והייתי שמח אם היינו עושים זאת אפילו היום, את הפרק של נוסח החוק.
ברק שטרוזברג: סליחה על הביטוי, אבל אנחנו מתברברים עכשיו ואנחנו מסכנים את תשלום דמי ההבראה.
משה גפני: אני רוצה לומר לך.
משה גפני: אני קיבלתי את הצעת החוק ממליאת הכנסת ביום שני.
ענבל רונן: הייתה קריאה ראשונה.
משה גפני: אז קיבלתי את הצעת החוק.
משה גפני: ברגע שזה אושר במליאת הכנסת, נתתי הוראה להנהלת הוועדה לשים את זה מיד על סדר היום.
משה גפני: הוצאתי את השופטים מסדר היום ודחיתי לעוד שבועיים, והכנסתי את הסעיף הזה.
משה גפני: שעה 9:15 בבוקר, נתקעתי בפקק ואיחרתי בשבע דקות, ואני מתנצל על זה.
משה גפני: אמרתי ליועצת המשפטית אתמול בלילה, מאוחר בלילה כאשר דיברנו על העניין הה, שאנחנו היום רוצים לסיים את זה.
משה גפני: אם הממשלה לא הייתה מתברברת שנה וחצי, אם הכול היה בדיון בוועדת הכספים, כאן אין ברבורים.
משה גפני: חוק בנק ישראל שהיה צריך להידון שנתיים, אושר כאן בשבועיים.
משה גפני: חוק המיסוי על רווחי הנפט והגז שדיברנו עליו עשר שנים, אושר כאן בשלושה שבועות.
ברק שטרוזברג: אני לא בא בטענות לאדוני.
משה גפני: אני רק מספר לך את העובדות.
משה גפני: הדיון הזה יתקיים ותאמין לי שבעזרת השם נעמוד בלוחות הזמנים.
משה גפני: רק תגיד לה שתהיה גמישה.
משה גפני: אנחנו מתקדמים.
משה גפני: תעשי גם מיסוי עקיף לנושא של המגזר הפרטי.
שגית אפיק: לבטל את הסעיף בחוק ההתייעלות?
משה גפני: לבטל, כן.
משה גפני: אני חושב שהיא תרצה את זה.
משה גפני: ענבל, נכון?
ענבל רונן: לדעתי זה כבר בוטל.
משה גפני: אם זה לא בוטל, זה יבוטל.
שגית אפיק: בטוח שזה לא בוטל בחקיקה ראשית.
שגית אפיק: ביטול הפחתת דמי הבראה בשנת 2010 על אף האמור בחוק לתשלום חלקי של דמי הבראה בשירות הציבורי בשנים 20090 ו-2010 (הוראת שעה), התשס"ט-2009 – ככל שניכנס לחוק הזה לא נאמר על אף האמור אלא נתקן בתוך החוק – (להלן – חוק לתשלום חלקי של דמי הבראה), הפחתה של דמי הבראה שהייתה אמורה להתבצע בשנת 2010 לפי החוק האמור ואשר במועד תחילתו של חוק זה טרם בוצעה, לא תבוצע.
שגית אפיק: תשלום בשל דמי הבראה שהופחתו בשנת 2010 (א) על אף האמור בחוק לתשלום חלקי של דמי הבראה, מעביד אשר ביצע הפחתה של דמי הבראה או משכורת בשנת 2010 בהתאם לחוק האמור, ישלם לעובד שלגביו ביצע הפחתה כאמור, תשלום בגובה הסכום שהפחית.
משה גפני: כולל הצמדה כמובן.
שגית אפיק: אנחנו נוסיף את זה.
ענבל רונן: מהמועד שזה הופחת.
משה גפני: הממשלה לא רוצה לקחת סתם כסף מאנשים.
שגית אפיק: תרשמי מהר כי לסגן הממונה על השכר אין סבלנות.
שגית אפיק: אבל לך יש המון.
שגית אפיק: צריך לקבוע את מועד ההחזר שיינתן?
שגית אפיק: כי זה כאילו יוצא כללי.
ענבל רונן: אני התלבטתי ואני אבקש להתלבט אתך האם בצו שר האוצר או בחקיקה ראשית לגבי המועדים.
שגית אפיק: לעשות את זה בצו?
שגית אפיק: למה לא לעשות את זה בחקיקה?
משה גפני: אני מעדיף בחקיקה.
ענבל רונן: מכיוון שמדובר בהרבה מאוד מעבידים ציבוריים, גם גופים נתמכים מתוקצבים יש לנו 700, אני לא יכולה לבדוק אתם מתי כל אחד מהם ישלם, אך ברי שהם ישלמו עם הצמדה למועד התשלום.
ענבל רונן: אנחנו יכולים לחשוב על מרווח זמן שיאפשר לגופים להתארגן.
שגית אפיק: אנחנו ממהרים עכשיו בעצם לחוקק את זה כדי להספיק את ה-1 ביולי.
ענבל רונן: ההשבה של הכספים או התשלום על 2010.
שגית אפיק: תתבצע לאורך השנה, אבל אפשר לקבוע דד ליין סופי כלשהו.
משה גפני: אנחנו מסמיכים אתכם לקבוע.
שגית אפיק: אני רוצה שזה ייקבע בוועדה.
שגית אפיק: תגיד חצי שנה, שלושה חודשים, משהו.
חמוטל בן דור: אין בעיה.
משה גפני: מה אין בעיה?
משה גפני: שלושה חודשים?
חמוטל בן דור: אני חושבת שכן.
חמוטל בן דור: אנחנו נוציא הוראות ביצוע ונכתוב שלושה חודשים.
משה גפני: אני רוצה שיהיה בחקיקה.
משה גפני: כלומר, מה לכתוב בחוק?
ענבל רונן: אנחנו לא מתנגדים שיירשם אם אפשר ארבעה חודשים.
משה גפני: ארבעה חודשים.
שגית אפיק: עד ארבעה חודשים ואתם תוציאו הנחיות והוראות ביצוע.
ברק שטרוזברג: אני מתחיל לחשוב על כמה גופים שיקפצו עלי בגלל ארבעת החודשים האלה.
ברק שטרוזברג: ראיתי את ההתלהבות ולא הפרעתי.
שגית אפיק: (ב) על אף הוראות סעיף קטן (א) - (1) חלו לגבי עובד הוראות סעיף 4(ב)(1) לחוק לתשלום חלקי של דמי הבראה, ובהתאם לכך לא שילם המעביד לעובד דמי הבראה בשנת 2010 או שילם את ההפרש לפי סעיף 4(ב)(1) האמור בלבד – ישלם המעביד לעובד תשלום בגובה מחצית סכום דמי ההבראה שאותה לא שילם כאמור.
שגית אפיק: (2) חלו לגבי עובד הוראות סעיף 4(ב)(2)(א) לחוק לתשלום חלקי של דמי הבראה, ובהתאם לכך לא שילם המעביד לעובד דמי הבראה בשנת 2010 או שהפחית את חלקם, יחולו הוראות אלה, לפי העניין: (א) אם הועסק העובד אצל המעביד בשנת 2009 ולא שולמו לו דמי הבראה בשנת 2010 – ישלם לו המעביד תשלום בגובה מחצית סכום דמי ההבראה שאותם לא שילם כאמור.
שגית אפיק: (ב) אם הועסק העובד אצל המעביד רק בחלק משנת 2009 ולא שולמו לו דמי הבראה בשנת 2010 בתקופה שאורכה כתקופת העסקתו בשנת 2009 – ישלם לו המעביד תשלום בגובה מחצית סכום דמי ההבראה שאותם לא שילם בתקופה האמורה, ולגבי התקופה הנותרת בשנת 2010 – אם הפחית המעביד את דמי ההבראה המשולמים לעובד באותה תקופה, ישלם לעובד תשלום בגובה סכום דמי ההבראה שהפחית כאמור.
שגית אפיק: תני לזה הסבר קצר.
ענבל רונן: אני אתמצת את העניין.
ענבל רונן: בעיקרון יש לנו שני סוגי מעסיקים באופן גס.
ענבל רונן: מי שמשלם דמי הבראה ביוני כתשלום חד פעמי ויתר הגופים שמשלמים לפני יוני או משלמים את זה במשכורת של העובד כרכיב נפרד או בתוך השכר הכולל.
ענבל רונן: החוק חוקק ביוני 2009 וכל מי שלא שולם לו במשכורת יוני 2009, לו היו אמורים להשתלם כתשלום אחד, אנחנו אמרנו שאנחנו לא רוצים להתחיל להתחשבן מה כבר שילמת ומה לא, אנחנו פוטרים אותם מההפחתה ב-2009 ותפחית את כל המנה ב-2010.
ענבל רונן: כדי ליצור שוויון אנחנו אומרים שמי שהפחית ב-2010 רק בגין 2009 לא ישיב את הכסף כי הוא עשה מה שהוא היה אמור לעשות ב-2009.
ענבל רונן: מי שב-2010 הפחית דמי הבראה גם עבור שנת 2010 וגם עבור שנת 2009 ישיב את מה שהוא הפחית בגין 2010, כך שכולם יישאו בחצי מנה דמי הבראה הפחתה.
שגית אפיק: יש כאן שתי תוספות שביקשתם להוסיף ואני אקריא אותן ואת תסבירי.