GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דניאל אילון: אני רוצה להסביר.
דניאל אילון: הרי האפשרות האחרת היא להביא לכאן שוב מוצר מאוד מאוד מכביד שאולי אינו לצורך.
דניאל אילון: ניגודי עניינים לצורך העניין.
דניאל אילון: הרי מקדמת דנא העובדה היא שהזירות האלה פועלות אל מול לקוח, בהגדרה יש כאן ניגוד עניינים אינהרנטי.
דניאל אילון: בהגדרה, אם לקוח מהמר לעליית הדולר והחברה משחקת מולו עם הנוסטרו שלה, הפסד שלו הוא רווח שלה ורווח שלו הוא הפסד של הזירה.
דניאל אילון: אני יודעת, אתה רוצה לחלוק על זה ואני רוצה לחלוק על זה ולכן תן לי להשלים את דבריי.
דניאל אילון: לו הדברים היו עומדים כפשוטם.
דניאל אילון: אלא מה, אמרנו שזה ניגוד עניינים אינהרנטי אבל בר עיכול ולכן החוק בא מתוך הנחה שאפשר לאזן את ניגוד העניינים הזה באמצעות כמה דרישות.
דניאל אילון: איזה כמה דרישות?
דניאל אילון: למשל, אפשר לעשות דרישות לגבי התכסות.
דניאל אילון: הרי ככל שהזירה מתכסה ועושה הסכם נוגד בעל אפיונים הפוכים אל מול גורם שלישי, היא מצמצמת במידה רבה את ניגודי העניינים שזה עתה תיארתי.
דניאל אילון: אמרנו שיש ניגודי עניינים שבכל זאת אנחנו לא יכולים להסכים אתם בשום מקרה.
דניאל אילון: למשל, שזירה תיתן אשראי ללקוח על מנת לתמרץ אותו להגדיל את הבטוחות שהוא הפקיד, לא נסכים.
דניאל אילון: זה קבוע כבר בחוק ולא השארנו את זה לתקנות.
דניאל אילון: אבל עדיין יש דברים שאנחנו לא יודעים לשים עליהם את האצבע.
דניאל אילון: למשל, באיזה שירותים של חברות קשורות.
דניאל אילון: גם זה הושאר לכללים.
מירב תורג'מן: לי נראה שזה נכנס תחת ההגדרה של פסקה (1).
דניאל אילון: אני מציעה שנעשה את זה אחרת, כיוון שאנחנו כרגע לא מביאים את התקנות לאישור.
ציון פיניאן: יהיו עוד הרבה חילוקי דעות ואני מבקש שתשבו ביחד עם הייעוץ המשפטי.
דניאל אילון: בשמחה.
ציון פיניאן: ותגיעו לנוסח מוסכם.
דניאל אילון: אנחנו נשב ונחשוב ואולי גם נערב את משרד המשפטים ונחשוב על המתכונת הנכונה יותר לעניין הזה.
משה צרפתי: שאלה בסיסית.
משה צרפתי: כאשר אתם טוענים ניגוד אינטרסים של החברות מול הלקוח, האם לחברה יש יותר ידע בשוק ההון שאנחנו יודעים אם השוק יעלה או ירד?
משה צרפתי: למה זה שאני מתכסה או לא מתכסה מול חברה אחרת עושה לי ניגוד אינטרסים?
משה צרפתי: אני לא יודע לאן השוק ילך וגם הלקוח לא יודע לאן השוק ילך.
דניאל אילון: אבל אתה רואה לפניך אלף לקוחות ואתה יודע מה הכיוון והם לא רואים את כל האחרים.
משה צרפתי: באמת?
משה צרפתי: אם אני הייתי יודע מה אני עושה, הייתי היום מיליונר ולא מיליונר אלא טריליונר.
משה צרפתי: איך אני יכול לדעת היום לאן השוק הולך?
משה צרפתי: בכל שנייה נתונה השוק הוא שוק חופשי.
משה צרפתי: אני חושב שכאן הטעות הבסיסית שלנו ואי ההסכמה בין החברות לביניכם.
משה צרפתי: מי אמר שיש לנו ניגוד מול הלקוח?
משה צרפתי: ההפך.
: אני אתן לך את הדוגמה הבסיסית ביותר.
משה צרפתי: רק תן לי לסיים עוד משפט אחד.
משה צרפתי: אני רוצה שהלקוחות שלי ירוויחו.
משה צרפתי: תאמין לי שאני אשמח שהלקוחות שלי ירוויחו בטווח הארוך ואתם יכולים לחייך עד מחר.
משה צרפתי: הרווח של החברות זה הספרד כפול המחזור.
משה צרפתי: כמו שאמרנו, לטווח הארוך ככל שהלקוחות יישארו יותר, אנחנו נהנה יותר.
משה צרפתי: תאמין לי שאני רוצה שהם יישארו ואני לא רוצה שהם יעשו שטויות אבל איך הם יודעים לאן השוק הולך?
משה צרפתי: גם אני לא יודע לאן השוק הולך.
משה צרפתי: אם הייתי יודע, לא הייתי מנהל זירה אלקטרונית.
: אני אתן לך את הנקודה הבסיסית ביותר לפוטנציאל ניגוד עניינים ואולי חשוב להגדיר את זה כפוטנציאל ניגוד העניינים.
: השער שאתה נותן שהלקוח שלך רואה, זה השער שאתה קובע.
: יש לך שליטה בו והעובדה הזאת לכשעצמה היא פוטנציאל לניגוד עניינים.
: אתה יכול לקבוע שער שבעקבותיו הפוזיציה של הלקוח תיסגר.
משה צרפתי: זה פתרון מצוין.
יוסי הרצוג: תעשה מה שעושים בעולם.
יוסי הרצוג: בוא נקבע שספק השערים הוא ספק מאושר על ידי הרשות.
: אנחנו לא נכנסים כאן לרזולוציה, אבל אתה העלית תמיהה בדבר פוטנציאל ניגוד העניינים ואני נותן לך את זה כדוגמה בסיסית.
איציק ויזל: אני רוצה להעיר בנוגע למה שצוין כאן קודם.
איציק ויזל: יש הרבה סיפורי אגדות שמהלכים לגבי מספר המרוויחים ומספר המפסידים.
איציק ויזל: מה שנאמר כאן, אני לא יודע מהיכן זה צץ.
איציק ויזל: זאת לא האמת.
איציק ויזל: במקומות היחידים בעולם שזה נבדק בצורה אמיתית ובדוקה, יש דוח שמגישות החברות שהן תחת הפיקוח של NFA.
איציק ויזל: הן מגישות דוח שמציין בדיוק את אחוז המרוויחים ואת אחוז המפסידים בכל חברה.
דניאל אילון: כפי שראיתם, כמעט אחד הנתונים הבלעדיים שביקשנו חובת פרסום ביחס אליו, אלה נתונים שנותנים אינדיקציה לשיעור המרוויחים והמפסידים.
דניאל אילון: זה נמצא בתקנה 78 לתקנות.
ציון פיניאן: נכנסה חברת הכנסת רונית תירוש שיש לה זכות יוצרים בנושא הזה.
איציק ויזל: עוד לא סיימתי את דבריי.
רונית תירוש: אבל הוא צריך לכבד אותי ולתת לי את רשות הדיבור.
איציק ויזל: סליחה.
איציק ויזל: בנתונים שנבדקו על ידי החברות ונמסרו ל-NFA, זה שונה מחברה לחברה אבל זה הגיע ברמות מסוימות לחברות שאחוז המרוויחים עמד על ארבעים אחוזים.
איציק ויזל: חברה שנקראת הואנדה, זה מה שהיא הצהירה, קרוב לארבעים אחוזים.
איציק ויזל: במחקר שנעשה בישראל – ואם תרצו, אני אאתר אותו ואעביר אותו אליכם – על מסחר במניות בבורסה הישראלית, וחשוב לציין שבבורסה הישראלית ניתן לעשות עסקה רק בכיוון אחד.
איציק ויזל: אתה יכול לקנות מניות ואתה לא יכול לעשות שורט ואתה לא יכול למכור את המניות.
איציק ויזל: בשנת 2006 כאשר הבורסה הייתה במגמה ברורה של עליות כל השנה, בסופו של דבר תשעים אחוזים מהעסקאות שהתבצעו בבורסה הישראלית באותה שנה הסתיימו בהפסד.
מירב תורג'מן: לגבי פסקה (כח) בעמוד 8 למעלה.
מירב תורג'מן: הדיווח על היקף הערכות עתידיות.
מירב תורג'מן: נתקלנו בזה בתקנות לאחרונה.
מירב תורג'מן: אני לא יודעת אם זאת בקשה לגיטימית.
דניאל אילון: החברה מבקשת רישיון.
דניאל אילון: אנחנו במקום בו היא מבקשת רישיון.
דניאל אילון: תיאור תוכניותיה, תחזיותיה, זה לא משהו שהוא בלתי לגיטימי.
דניאל אילון: אגב, גם המידע ביחס לחברות שאינן מבקשות רישיון כולל נתונים שהם צופי פני עתיד.
מירב תורג'מן: כן, אבל בכל זאת יש לי איזושהי בעיה עם המונח היקף ההכנסה שהמבקשת מעריכה שתצמח.
דניאל אילון: אנחנו נבחן את זה.
מירב תורג'מן: בכל זאת נתון טיפה יותר ספציפי מאשר איזה שהן תחזיות כלליות עתידיות.
מירב תורג'מן: בסעיף 3, עמוד 11, לגבי פסקה (2).
דניאל אילון: זאת העתקה.
דניאל אילון: זה מודל שקיים.
דניאל אילון: ראו תקנה 6 לתקנות פרטי תשקיף, תקנה 5(א) לתקנות.
מירב תורג'מן: לגבי האי-בהירות?
דניאל אילון: זה המודל הקיים של הכללה, שאם אתה מכליל בדרך של הפניה, זה כאילו אתה שותל לתוך הדיווח הקיים דיווח שעשית קודם לכן ויש לזה כללים ברורים.
דניאל אילון: זה מאז תיקון 23 לחוק ניירות ערך, בעקבות המלצות ועדת ברנע, ואלה הכללים שהוכתבו על ידי הוועדה ונמצאים באופן רוחבי בכל דברי החקיקה.
דניאל אילון: הפניתי אותך לשתי תקנות שיש בהן נוסח זהה.
מירב תורג'מן: ויש לכם פירוש?
מירב תורג'מן: אתם יודעים איך לפרש את המונח?
דניאל אילון: זה כבר חי מתיקון 23.
דניאל אילון: אנחנו עכשיו בתיקון כמעט 50.
מירב תורג'מן: באותו עמוד בסעיף 4, סעיף קטן (א), לגבי התלות המהותית.
מירב תורג'מן: מה המשמעות של המונח תלות מהותית?
דניאל אילון: אנחנו עשינו כאן הפרטה של מהי הרשימה בתוך סעיף קטן (ב) ומדובר בקריטריונים ששאובים מהדין האמריקאי.
דניאל אילון: נראה לי שלא כל כך הבנתי את השאלה.
דניאל אילון: זה לא עמום לחלוטין.
דניאל אילון: יש לזה איזושהי אחיזה.
רונית תירוש: מה זאת אומרת תלות מהותית?
רונית תירוש: אני לא מבינה את המושג.
רונית תירוש: מה המשמעות של תלות מהותית?
דניאל אילון: אני הקדמתי בראשית הדברים ואמרתי שדרך כלל כאשר אנחנו מבקשים מזירה מבקשת רישיון, המידע שאנחנו מבקשים נוגע אליה, לבעלי היתר שליטה בה.
רונית תירוש: אז אם יש לה תלות במישהו, אבל מה זאת תלות?
דניאל אילון: תסתכלי על תקנת משנה (ב) ובה פירטנו שהחברה צריכה לבחון האם זה גוף שהוא קשור והיא בעלת תלות מהותית בכל מיני היבטים של פעילות, ביחסים משפטיים, בתלות פיננסית וכיוצא באלה.
דניאל אילון: היא צריכה לפרוס את המידע בפני הרשות והרשות תבחן האומנם זה גוף שהוא כזה ואז המידע יידרש גם ביחס אליו.
דניאל אילון: כך לדוגמה את יכולה לראות בחברות כאשר לחברה יש חברה כלולה.
דניאל אילון: אם חברה כלולה היא מוחזקת בשיעורים מסוימים, אתה מבקש מידע עליה גם כשהיא חברה פרטית.
רונית תירוש: ברור לי שאם יש חברה שאחת תלויה בשנייה, את צריכה גם את הפרטים על החברה השנייה.
דניאל אילון: שללקוח מספיק מעניין.
רונית תירוש: את אומרת גם תלות משפטית.
רונית תירוש: מה זה תלות משפטית?
רונית תירוש: תלות עסקית, ברורה לי.
רונית תירוש: אם אני תלויה בכספים של החברה האחרת שהיא מסייעת לי ותיתן לי אחר כך יציבות כזאת או אחרת, זה ברור לי למה את רוצה.
רונית תירוש: אבל מהי תלות אחרת?
דניאל אילון: המנגנון כאן קבוע.
דניאל אילון: יש שתי חלופות.
דניאל אילון: מתוך הבנה של הצדדים שיש מקרים שאתה צריך לקבל מידע לא רק על ה-הארד קור שמישהו בא לפניך, ואז יש שתי חלופות לפעול.
דניאל אילון: חלופה אחת היא להגיד שנקבע את המבחנים כאן, שאם יש אחזקה של 25 אחוזים, תביא אותו, ואם יש ערבות, תביא אותה.
דניאל אילון: אפשר היה לקבוע כך.
רונית תירוש: זה לכספים.
דניאל אילון: כן, אבל את זה לא עשינו.
דניאל אילון: אם יש, כמו שהיה בתיקון של אמנון כהן, תלות בשירותי ברוקראז', שזה לא בכספים, תביא אותה.
דניאל אילון: אם יש נאמן משותף, תביא אותו.
דניאל אילון: אם יש נושא משרה, תביא אותו.
רונית תירוש: בקיצור, הרמת מסך מוחלטת.
דניאל אילון: כאן גלגלנו את זה לתעשייה.
דניאל אילון: אמרנו שיקבעו על בסיס הפרמטרים האלה ותביאו את זה בפני הרשות ואז הרשות תכריז מי הוא אותו גוף שהוא קשור.
דניאל אילון: שוב, בגלל שזאת תעשייה היולית שאנחנו צריכים לעשות את זה בשלבים, כמו שגם הוצע כאן על ידי המפוקחים.
ציון פיניאן: אנחנו נסיים כאן.
ציון פיניאן: אני לא רוצה להיכנס לנושא המינוף.
רונית תירוש: שהוא הכי בעייתי.
ציון פיניאן: כן, הכי בעייתי.
ציון פיניאן: בוודאי תהיינה עוד שלוש ישיבות בנושא הזה.
ציון פיניאן: שוב, אני מבקש את הנושא של שיתוף הפעולה.
דניאל אילון: איך אנחנו מתקדמים?
דניאל אילון: אנחנו נקיים עוד ישיבות על החלקים האלה?
דניאל אילון: מה הוועדה מציעה?
רונית תירוש: למה לא? זה לא סותר.
טמיר כהן: אנחנו מציעים שתשבו ביניכם ותתקדמו כמה שיותר.
דניאל אילון: זה בוודאי נעשה.
טמיר כהן: אם תבואו ותגידו יש דברים שנשארו פתוחים, היציבות, המינוף וכל השאר סגור, ותדווחו לנו שאתם די במצב שבשל לדיון, אנחנו נקיים דיון.
דניאל אילון: לדעתנו, אנחנו כך הבנו.
דניאל אילון: קיבלנו בימים האחרונים שורה של הערות, כמו שהציג מר אברמוביץ, מאוד נקודתיות שגם אוזנינו כרויה אליהן ולפחות את חלקן בכוונתנו לקבל בצורה כזו או אחרת.
דניאל אילון: פרט להן, להבנתנו, בגדול, כמובן בכפוף לזה שאולי חלק מהיושבים כאן היו רוצים שלא תהיה רגולציה כלל על אף הצהרותיהם לפרוטוקול, בהנחה שכללי המשחק הכלליים ברורים – כן הגענו להסכמה עם הגופים.
דניאל אילון: מי שחושב אחרת, יתקן אותי.
דניאל אילון: אנחנו חושבים שזה בשל לדיון.
ציון פיניאן: מה שמנהל הוועדה מציע, וזאת הצעה גם שלנו, שבד בבד – בזה אחוז ומזה אל תנח ידך – תעשו גם את זה וגם את זה.
ציון פיניאן: תעדכנו אותנו ובהתאם נקיים ישיבות.
ציון פיניאן: יכול להיות שהכל יהיה מוסכם ונגיע רק להצבעה.
ציון פיניאן: תודה רבה לכולם.
ציון פיניאן: , הישיבה נעולה.
שאול ברונפלד: אדוני נתן לי את האפשרות בפגישה הקודמת להציג את הנושא בהרחבה.
ציון פיניאן: אנחנו תמיד עקביים.
שאול ברונפלד: אני אשמח מאוד להציג שוב, אבל הבנתי שכאן התכנסנו לשם הצבעה.
מירב תורג'מן: אני אזכיר שהיה איזשהו תיקון לגבי מועד התחילה.
מירב תורג'מן: בדיון הקודם אכן התקנון הוסבר והובהר אלא אם כן יש למישהו הערות.
מירב תורג'מן: אני חושבת שאפשר להביא את זה להצבעה.
ציון פיניאן: לפני ההצבעה, יש למישהו הערות?
ציון פיניאן: אם כן, אנחנו מצביעים על תיקון תקנות הבורסה כפי שהוסבר בישיבה הקודמת.
ציון פיניאן: ה צ ב ע ה תיקון תקנון הבורסה – מודל ההון העצמי של חברי בורסה שאינם בנקים – אושר פה אחד תודה רבה.
משה גפני: מחברת עמידר הודיעו שהם לא יכולים להגיע היום, אבל אנחנו נתחיל את הדיון ויכול להיות שנמשיך אותו עם עמידר.
משה גפני: חבר הכנסת פיניאן, בבקשה.
ציון פיניאן: ראשית, אני מברך את היושב ראש שדואג למעקב אחר כל החלטה של הוועדה, לראות אם היא ישימה או לא ישימה, או שפשוט מדובר בקול קורא במדבר.
ציון פיניאן: הנושא שהעלינו בזמנו היה לגבי מפעל להכשרת ילדי ישראל בעפולה ובגבעת עדה כאשר העלות המשולמת לשכירות היא כמעט 370 אלף שקלים כאשר את הכסף הזה אפשר לנצל לצרכים חינוכיים אחרים כי מדובר בסכומים אדירים.
ציון פיניאן: אז הובטח לנו שהנושא יטופל ואני מציע לשמוע את מנהל המפעל כדי לראות היכן הנושא עומד היום.
יוסי גושן: אדוני היושב ראש, חבר הכנסת ידידי ציון פיניאן.
יוסי גושן: המפעל קם עוד לפני קום המדינה, ב-1943, על מנת לתת מענה לילדים יתומים.
יוסי גושן: היום יש לנו 16 מוסדות.
ציון פיניאן: לא רק ילדים יתומים.
יוסי גושן: ילדים יתומים, ילדים מאוכלוסיות בסיכון, ילדים מאוכלוסיות קשות, מגילאי שלוש.
ציון פיניאן: ילדים בצו הרחקה.
יוסי גושן: נכון.
יוסי גושן: זה אמור לגבי ילדים מגיל 3 עד 22-23.
יוסי גושן: נמצאים כאן שני מנהלי כפרי הילדים שלנו בהם מדובר.
יוסי גושן: אשר בן שמעון וחיים מימון מגבעת עדה ועפולה עילית, שני כפרים דתיים ושני הכפרים האלה ניתנו לנו על ידי עמידר לפני 30-35 שנים.
יוסי גושן: אני כאיש עפולה וכסגן ראש העיר וממלא מקום ראש העיר עפולה, זוכר שעובדיה עלי שהיה ראש העיר, פנה אליו קודמי בתפקיד, בשנות ה-70, וביקש ממנו מקום אליו יהיה אפשר להכניס את הילדים.
יוסי גושן: הוא נתן לו את המבנים שאף אחד לא רצה לגור בהם.
יוסי גושן: זה היה סלאמס, מבנים יוגוסלביים מתפרקים שתושבי עפולה לא רצו לגור בהם ואני מדבר על עפולה עילית, שם היה פשע וזנות.
יוסי גושן: נתנו את המבנים האלה למפעל.
יוסי גושן: אשר מנהל את הכפר והוא יאמר איזה כפר הוא קיבל.
בן שמעון: שטח של בתים יוגוסלביים.
בן שמעון: חורבות.
בן שמעון: מקום שלא היה ראוי למגורים.
יוסי גושן: חיים, איזה כפר אתה קיבלת בגבעת עדה?
חיים מיימוני: מבנים נטושים.
משה גפני: מה המצב כרגע?
חיים מיימוני: כרגע המצב הוא כפי שקיים לגבי כל דייר עמידר שגר בדירת עמידר.
חיים מיימוני: הילדים שמגיעים אלינו באים מאותן משפחות עם רקע סוציו אקונומי שפוטרים אותם משכר דירה.
חיים מיימוני: משפחה עם רקע סוציו אקונומי נמוך, פוטרים אותה משכר דירה.
חיים מיימוני: כרגע ממשיכים לחייב אותנו בשכר דירה, בסכום של 400 אלף שקלים, למרות החלטת ועדת הכספים לפטור אותנו מהתשלום הזה.
אפרת קצור: אני דוברת וממונה על גיוס משאבים.
אפרת קצור: במשך השנים, מכיוון שהיה צו פינוי לילדים כי המגורים האלה לא היו הולמים למגורים, גייסנו מיליוני שקלים כדי לשדרג את המבנים האלה וכדי שהילדים האלה יוכלו להמשיך לחיות שם.
אפרת קצור: הכספים האלה הגיעו הן מתרומות מחוץ לארץ והן ממשרד החינוך, וזאת באמת כדי שנוכל להמשיך לשכן את הילדים במקום כי אין להם בית אחר.
אפרת קצור: לטעמי לא יעלה על הדעת שחברת עמידר שהיא בעלת המבנים האלה לא השכילה לשלם איזה שהן עלויות עבור שיפוץ המבנים והתחזוקה.
אפרת קצור: גם במגזר הפרטי, כשאתה שוכר בית, בעל הבית הוא זה שאחראי לשיפוצים ולתיקונים המתבקשים.
אפרת קצור: כאן היו לנו צווים של כיבוי אש שאנחנו חייבים לפנות את הילדים.
אפרת קצור: זאת אומרת, חד משמעית הבתים האלה לא היו ראויים למגורים.
אפרת קצור: לכן היום אנחנו פונים בבקשה או להפחית את שכר הדירה, כי בכל זאת השקענו כספים, או שיעבירו לנו את הבעלות על המבנים האלה כמבני ציבור.
שי חרמש: אני מתנגד לבקשה לביטול שכר הדירה.
שי חרמש: אני חושב שלא זאת הנקודה משום שעמידר היא חברה ממשלתית עם התנהלות כספית.
שי חרמש: היום זה מפעל הכשרת ילדי ישראל ומחר זה הגורם אחר, השני, השלישי והרביעי, משום שעמידר ועמיגור הן חברות של דיור סוציאלי.
שי חרמש: לא סתם אמרתי שאני מתנגד לתביעה לביטול שכר הדירה, כי זאת לא הדרך.
שי חרמש: העובדה שעמידר אוחזת עדיין נכסים כאלה שהם לא בליבת העסקים שלה.
שי חרמש: כלומר, היא עוסקת בדיור ציבורי סוציאלי ואלה הן שאריות של סיפורים משנות ה-50.
שי חרמש: אני אומר את הדברים כגזבר הסוכנות היהודית לשעבר.
משה גפני: אתה יכול לדבר, אבל אני רק רוצה לשים אותך בקונטקסט הנכון.
משה גפני: אנחנו לא מקיימים דיון על זה.
משה גפני: הוועדה קיימה דיון וקיבלה החלטה בעקבותיה פניתי לשר השיכון.
משה גפני: אין רביזיה על ההחלטה.
שי חרמש: אני רוצה לתת כאן עוד פן כי הפתרון לטעמי, גם בדיון על שכר הדירה, לא התלהבתי מהרעיון.
שי חרמש: אמרתי שהיום זה גורם כזה ומחר יבוא גורם אחר, כי כל עמידר, כמו עמיגור וכמו החברות האחרות, זה דיור סוציאלי והרי אין סוף וכל יום יבוא מישהו אחר.
שי חרמש: הסיפור של כפרי הנוער הוא אופרה אחרת לגמרי.
שי חרמש: הוא לא בליבת העסקים של עמידר.
שי חרמש: זאת אומרת, אלה ספיחים של שנות ה-50 ואני מכיר את זה כי כפרי הנוער בהם אני טיפלתי במסגרת עמיגור והסוכנות היהודית, הם לא בליבת העסקים.
שי חרמש: לדעתי זה גם לא מעניין את עמידר.
שי חרמש: אם יימצא היום פתרון בסכום סמלי שמשרד החינוך ישים, מאה אלף, מאתיים אלף, חצי מיליון שקלים, אפשר לומר שלח את עמי.
שי חרמש: עמידר תהיה מרוצה.
שי חרמש: הם ממילא לא יקבלו אגורה מעמידר כי עמידר לא יכולה להתמודד עם המבנים הישנים האלה.
שי חרמש: לעמידר אין מה לחפש שם.
שי חרמש: היות ועוסקים ברכוש ציבורי, ואנחנו גוף ציבורי, אני לא יכול לבוא ולומר כרגע לעמידר לקום וללכת משם.
שי חרמש: אני אומר שצריך להימצא היום פתרון בין עמידר לבין משרד החינוך.
שי חרמש: יבוא משרד החינוך, האגף לחינוך התיישבותי להם הנושא שייך, ישים כמה מאות אלפי שקלים וישחרר את שני הכפרים ונשלח אותם הביתה.
שי חרמש: ההשקעות הן השקעות עתק.
שי חרמש: אלה מבנים ישנים בסטנדרטים של שנות ה-50 ולעמידר אין מה לחפש שם.
שי חרמש: אם רוצים פתרון אמיתי ולא שיטת גמ"חים שהיום משחררים ומחר זה לא נגמר, צריך להמליץ היום לשנות את ההחלטה הקודמת עם כל הבעיה שקיימת ולפנות היום למשרד החינוך בבקשה שישב עם עמידר, אולי בתיווך שלנו בעניין.
שי חרמש: אגב, הקרקע לא שווה כלום כי היא קרקע חומה.
שי חרמש: כלומר, היא קרקע של מבני חינוך.
שי חרמש: זה לא נכס נדל"ני שאפשר להקים עליו מגדלים.
שי חרמש: זה לא שווה כלום.
שי חרמש: עמידר ישמחו להיפטר מזה, תסלחו לי על הביטוי, הם יקבלו דבר שממילא את מטפלים בו ובא לציון גואל ויותר לא נראה אותם כאן.
משה גפני: אריאל לוין.
אריאל לוין: אני קורא את הסיפא.
אריאל לוין: ביקשתם משר הבינוי והשיכון לבחון את האפשרות לפטור משכר דירה.
אריאל לוין: כפי שאני הבנתי מלשכת שר השיכון, שדיברו עם היושב ראש ואמרו לו שאין להם אפשרות ללכת לכיוון הזה.
משה גפני: מה זה אומר שדיברו עם היושב ראש?
אריאל לוין: דיברו אתך.
משה גפני: אז מה זה אומר?
אריאל לוין: השר דיבר אתך.
אריאל לוין: זה מה שהוא אמר לי.
משה גפני: כן, אבל אם דיברו אתי, זה לא משנה את ההחלטה של הוועדה.
אריאל לוין: בסדר.
אריאל לוין: כתוב כאן שהיושב ראש אומר שאין לנו סמכות אבל אנחנו יכולים לבקש ממנו, אבל ההחלטה היא של שר הבינוי והשיכון ונקווה שהוא יתחשב.
אריאל לוין: לעובדות.
אריאל לוין: שכר הדירה שמשלמים שם בממוצע הוא 450 שקלים לחודש לדירה.
יוסי גושן: זה 400 אלף שקלים לשנה.
אריאל לוין: לדירה.
אריאל לוין: מה זה לשנה?
יוסי גושן: 400 אלף שקלים לשני הכפרים.
אריאל לוין: אני מסתכל כאן על הנתונים.
אריאל לוין: 450 שקלים שכר דירה לשנה.
אריאל לוין: שכר הדירה היה מופחת ועדיין מופחת בשיעור משמעותי מכל מחיר סביר כאשר בחוזה בין עמידר לבין העמותה האחריות לאחזקה, לתיקונים ושיפוצים היא על השוכר.
אריאל לוין: אני יודע שבעבר משרד השיכון, עמידר, לא היה לו צורך בדירות ולכן הוא הסכים.
ציון פיניאן: אתם יכולים להוציא אותם?
ציון פיניאן: אתם לא יכולים להוציא אותם.
ציון פיניאן: אין סיכוי שתוציאו אותם.
אריאל לוין: הוסכם לתת את זה.
אריאל לוין: זה היה חלק לפני שלושים שנים וחלק לפני 25 שנים.
אריאל לוין: יכול להיות שהרעיון שמציע חבר הכנסת שי חרמש יכול להיות.
אריאל לוין: אני לא מניח, למרות שאנחנו היינו רוצים, לא מסוגלים, כמו שאומר חבר הכנסת פיניאן להגיד שיצאו ותמצאו פתרון אחר.
אריאל לוין: זה לא מציאותי.
אריאל לוין: יכולה להיות איזו הסכמה כך שלא יעמוד אחד מול השני עם עורכי דין וכולי.
אריאל לוין: אם יש אפשרות כזאת, יכול להיות שזה הפתרון.
משה גפני: אין פתרון כזה.
משה גפני: משרד החינוך לא ייתן חצי מיליון שקלים.
שי חרמש: הוא מקבל נכס.
משה גפני: מי מקבל נכס?
שי חרמש: משרד החינוך.
משה גפני: איך משרד החינוך מקבל נכס?
שי חרמש: כי עמידר מוכר לו את הנכס במחיר סמלי של חצי מיליון שקלים.
ציון פיניאן: ואז הוא ימכור את זה להם?
משה גפני: גם הם מוכנים לקנות את המקום.
ציון פיניאן: גם הם מוכנים לקנות.
ציון פיניאן: הם לא צריכים תיווך של משרד החינוך.
שי חרמש: רק לאחרונה עשינו את זה בפרדס חנה.
משה גפני: שי, אתה איש רציני וחבר כנסת רציני ואיש מקצוע.
משה גפני: בוא נדבר דברים רציניים.
משה גפני: אתה אומר שמשרד החינוך ייכנס לעניין וייתן חצי מיליון שקלים ושיקנה את המבנים.
משה גפני: אומר המפעל שהוא מוכן לקנות את זה.
שי חרמש: שימכרו לו.
משה גפני: אריאל.
אריאל לוין: זה עלה בעבר גם על ידי המפעל וגם בתוך משרד השיכון אבל זה נעצר כי מינהל מקרקעי ישראל אמר מה פתאום, קרקע מדינה, קרקע ציבורית.
משה גפני: מינהל מקרקעי ישראל?
משה גפני: איך הוא הגיע גם לכאן?
שי חרמש: הוא בכל מקום.
ציון פיניאן: ידו בכל ויד כל בו.
משה גפני: אפשר לעשות הסכם חכירה.
שי חרמש: זאת הרי קרקע חומה.
אריאל לוין: שם זה נתקע.
משה גפני: אריאל, תראה איפה אנחנו עומדים עם העניין הזה.
יוסי גושן: אגב, בוועדה המחוזית אישרו את זה.
יוסי גושן: בעפולה הוועדה המחוזית אישרה את מכירת הבתים לעמידר.
יוסי גושן: המנהל הקודם שלי עשה טעות ולא הרים את הכפפה, אבל ההצעה – וניהלתי גם משא ומתן עם אריאל לוין – לאפשר לנו לקנות את המקום, גם אם נלווה כסף מהבנקים, לא נשלם כל שנה 400 אלף שקלים, היא בהחלט הצעה טובה.
שי חרמש: תקבל תרומה ותשים שם של תורם.
יוסי גושן: ההצעה למכור לנו את זה, היא הצעה בהחלט טובה.
משה גפני: אריאל, איפה אנחנו עומדים?
משה גפני: איך אנחנו מתקדמים עם זה?
אריאל לוין: נראה כאילו יש לי משהו נגד המוסד הזה, אבל לא כך הוא.
משה גפני: אני שואל מקצועית.
אריאל לוין: מינהל מקרקעי ישראל.
משה גפני: מה המינהל?
משה גפני: עם המינהל יעשו הסכם חכירה.
משה גפני: המינהל מנהל את המדינה?
אריאל לוין: הבאנו מספר מוסדות שרצו לרכוש נכסים וביניהם גם את הנכס בגבעת עדה, והמינהל אמר לא, וכי אין לנו סמכות ואין לנו רשות למכור.
משה גפני: מה הוא רוצה?
אריאל לוין: להקצות את זה לעירייה אולי.
משה גפני: להקצות למה?
אריאל לוין: להקצות את הקרקע.
משה גפני: אבל זאת קרקע חומה.
אריאל לוין: אני לא בטוח שבפרדס חנה.
יוסי גושן: בטח.
יוסי גושן: גבעת עדה, ודאי.
יוסי גושן: הרי העירייה נתנה לנו את המקום.
יוסי גושן: הרי עובדיה עלי נתן לנו את המקום.
שי חרמש: גפני, לפני ארבעה חודשים מכרנו את פרדס חנה למשרד החינוך.
אריאל לוין: משרד החינוך יכול לרכוש מהמדינה ואין לו בעיה.
משה גפני: מי במשרד החינוך אחראי לזה?
יוסי גושן: יחיאל שילה.
יוסי גושן: חבר של שי חרמש.
שי חרמש: יחיאל שילה.
שי חרמש: מכוחותינו.
משה גפני: לכן הצעת את משרד החינוך.
שי חרמש: המצב הנוכחי הוא אנכרוניזם.
אריאל לוין: למכור לעמותה, מינהל מקרקעי ישראל אמר שאנחנו לא יכולים וכי הוא יכול להקצות לממשלה או לעירייה.
שי חרמש: שיקצו לעירייה.
שי חרמש: איכפת לך שזה יהיה של עיריית עפולה?
בן שמעון: אני מנהל כפר הילדים בעפולה.
יוסי גושן: שלושים שנים.
בן שמעון: אנחנו כבר הגענו לקצה התהליך עם הוועדה המחוזית.
משה גפני: הקרקע בעפולה היא קרקע חומה?
בן שמעון: אני לא יודע באיזה גוון היא.
שי חרמש: ייעוד חינוך.
בן שמעון: אני השתתפתי בוועדה המחוזית ועברנו את כל השלבים.
בן שמעון: יש שם כמה תיקונים קטנים בנושא תחבורה.
בן שמעון: אני לא מכיר כל התנגדות בעפולה אלא ההפך הוא הנכון.
בן שמעון: בזמנו הציעו לנו שטח אלטרנטיבי.
יוסי גושן: חלופי.
בן שמעון: אבל השקענו.
בן שמעון: אני רוצה לחדד את דבריה של אפרת.
בן שמעון: לפני חמש שנים רצו לסגור את הכפר בגלל בעיות בטיחות אבל אנחנו השקענו בכפר הזה קרוב לשמונה מיליון שקלים בשנים האחרונות.
בן שמעון: אני חושב שההצעה של שי חרמש היא הצעה מצוינת.
בן שמעון: כלומר, אם אנחנו משלימים, ואולי הוועדה הנכבדה תוכל להאיץ את התהליך במינהל מקרקעי ישראל, אנחנו נקנה את הכפר הזה בסכום סמלי ולא כמשהו נדל"ני ובא לציון גואל, לפחות לגבי עפולה.
משה גפני: ציון, אני מציע את ההצעה כלהלן.
משה גפני: אני מציע, היות שעמידר לא נמצאים כאן עכשיו, לקבוע ישיבה.
משה גפני: אנחנו גם צריכים את עמידר לגבי ההצעה של ליה שמטוב.
אריאל לוין: עמידר עושה מה שמשרד השיכון אומר לה.
אריאל לוין: אין לה SAY בנושא.
משה גפני: יש לה SAY אבל לא משמעותי.
אריאל לוין: אין לה SAY בכלל.
יוסי גושן: האיש הזה, אריאל, הוא הקובע.
אריאל לוין: משרד השיכון ולא אני.
משה גפני: צריך את עמידר לישיבה גם בנושא הזה של ליה שמטוב.
משה גפני: אני מבקש לתאם ישיבה יחד עם מינהל מקרקעי ישראל, יחד עם יחיאל שילה ממשרד החינוך, יחד אתם ועם משרד השיכון.
משה גפני: ההצעה שאנחנו מתכוונים להציע להם בישיבה הבאה היא שהקרקע – ועל זה מינהל מקרקעי ישראל טוען שאי אפשר להעביר אותה – תוחכר או על ידי המפעל או על ידי משרד החינוך או על ידי הרשויות המקומיות.
משה גפני: אנחנו מדברים על שתי רשויות מקומיות – עיריית עפולה ומועצה מקומית גבעת עדה בנימינה.
משה גפני: אני חושב שכך נוכל לסיים את הסיפור.
משה גפני: יש כאן מצב שהוא בלתי מתקבל על הדעת בעליל.
משה גפני: המדינה לא יכולה לעשות עם המבנים האלה דבר וחצי דבר.
משה גפני: לא יפנו את המפעל להכשרת ילדי ישראל משם אחרי שהם גם השקיעו שם כספים וגם למדינה יש עניין שהמפעל הזה ימשיך לפעול.
משה גפני: אנחנו נכנסים עכשיו רק לחלק הבירוקראטי, לחלק של פרוצדורות.
משה גפני: המינהל יכול לבוא ולומר שהוא קיים מאז המנדט הבריטי ואפילו לפני המנדט הבריטי, עוד אצל התורכים.
משה גפני: הוא יאמר שמבחינה פרוצדוראלית הוא לא יכול לעשות את זה אבל הרי האמת היא שאם הם היו אומרים שהם לא משלמים וילכו לבית המשפט נגדם, הם יבואו לבית המשפט ויאמרו לבית המשפט שמשקיעים כאן כסף והרי לא עושים כאן איזה עסק פרטי וזה לא איזה מקום שעובדים אתו עם נדל"ן ועם כל מה שנלווה לעניין הזה.
משה גפני: במקרה כזה המדינה הייתה צריכה לתאם בינה לבין עצמה – בין משרד השיכון, משרד החינוך, הרשויות המקומיות והמינהל.
משה גפני: לא אנחנו היינו צריכים להתערב בזה.
משה גפני: הרי מובן מאליו שהיה צריך לפתור את הבעיה בדרך הזאת ואם יש מקרים דומים למקרה הזה, גם צריך לפתור אותם בדרך הזאת.
משה גפני: זה באמת אנכרוניסטי לגמרי.
משה גפני: הרי לא מדובר כאן על סדרי גודל של תקציבים שעליהם זה מקשה מאוד אבל זה לא מועיל למדינה.
משה גפני: זה מאוד מזערי ומאוד שולי ומשרד השיכון, אני רואה גם מהבעת פניך, היה מרוצה אם העניין הזה היה נפתר בדרך הזאת.
משה גפני: אם כן, צריך לפתור את זה.
אריאל לוין: ניסינו להוביל אבל מינהל מקרקעי ישראל עצר.
משה גפני: ציון, ברשותך, אנחנו נזמן את כל הגורמים הנוגעים בדבר ונביא את מינהל מקרקעי ישראל, משרד השיכון, משרד החינוך, את שילה, ואת העיריות הנוגעות בדבר.
משה גפני: אני מקווה שבישיבה הבאה נסיים את הסאגה הזאת שהיא מיותרת ולא מועילה לאף אחד.
משה גפני: אני מודה לכם ועובר לסעיף האחרון בסדר היום.
משה גפני: על סדר היום הצעת חוק מס ערך מוסף (תיקון מס' 41) (מיסוי על בסיס מזומן), התשע"א-2011, הצעתם של חברי הכנסת אלכס מילר ורוחמה אברהם-בלילא.
משה גפני: הכנה לקריאה שנייה ושלישית.
רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לאדוני על הבאת החוק לוועדה כהכנה לקריאה שנייה ושלישית.
רוחמה אברהם-בלילא: מדובר בכל אותו סקטור אותו אני מייצגת שנים רבות, סקטור העסקים הקטנים והבינוניים שבעיניי ובעיני רבים הוא מהווה את השדרה הכלכלית של המשק במדינת ישראל.
רוחמה אברהם-בלילא: חיזוקו, התרת חסמים, קיצור כל הליכי הבירוקרטיה, למעשה יביא לדבר אחד והוא לחיזוק כלכלתה של מדינת ישראל.
רוחמה אברהם-בלילא: הצעת החוק שמונחת כאן על השולחן היא למעשה הצעת חוק שהבנתי שהגענו אתה להסכמה ואני גם יודעת לומר שהממשלה תכננה להביא הצעה משלה.